Справа № 295/13640/16-а
Суддя: Котік Т.С.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Слюсарчук Н.Ф.
Суддя-доповідач:Котік Т.С.
ПОСТАНОВА
іменем України

"19" грудня 2016 р. Справа № 295/13640/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Котік Т.С.
суддів: Жизневської А.В.
Моніча Б.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Богунського районного суду м. Житомира від "14" листопада 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та скасування рішення, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову винагороду ,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив визнати протиправним дії Міністерства оборони України про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.
Також, просив зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити, одноразову грошову допомогу у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого ч.2 ст. 9 Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року внаслідок поранення (контузія) і захворювання пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 травня 2008 р. № 499.
Постановою Богунського районного суду м. Житомира від 14 листопада 2016 року відмовлено у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та прийняти нову - про задоволення позову. Зокрема, апелянт посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи та нормам ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 по 08.08.2005 року проходив військову службу в Збройних Силах України у військовій частині НОМЕР_1 та звільнений в запас. Свідоцтвом про хворобу ВЛК військової частини НОМЕР_2 від 13.05.2005 року № 48 встановлено, що отримана травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби та 21.06.2005 року міською медико-соціальною експертною комісією встановлено третю групу інвалідності з 10.06.2005 року.
На час встановлення третьої групи інвалідності позивач мав право на отримання державного особистого страхування, відповідно до ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та 16.12.2005 року отримав страхове відшкодування з обов`язкового особистого страхування військовослужбовців Міністерства оборони України в сумі 5100 гривень.
18.06.2007 року позивачу встановлено другу групу інвалідності, а 21.06.2010 року другу групу інвалідності встановлено повторно. В свою чергу, 07.07.2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Богунської районної ради ОСОБА_1 встановлено статус інваліда війни 2 групи, що стало підставою для звернення до Міністерства оборони України з проханням вирішити питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 з урахуванням раніше виплаченої суми обов"язкового особистого державного страхування.
Рішенням комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, затвердженим Міністром оборони України, оформленим протоколом від 19.08.2016 року №69, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, з посиланням на те, що група інвалідності була встановлена до набуття чинності Закону України від 04.04.2006 №3597-VI, а тому не мають зворотної дії в часі (а.с.23).
Суд першої інстанції перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу зазначеного рішення на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, дійшов висновків, що відповідач діяв правомірно, оскільки на думку суду зміни до законодавства України щодо права на отримання одноразової грошової допомоги особами, звільненими з військової служби та яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання (травм), отриманих в період проходження військової служби, набули чинності після звільнення позивача з військової служби та отримання страхової суми і не мають зворотної дії у часі. Також, суд посилався на те, що позивач скористався своїм правом, передбаченим статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" на отримання коштів у випадку часткової втрати працездатності.
Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.
Так, правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІІ).
Відповідно до ст. 41 Закону № 2232-ХІІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" .
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 №2011- XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі- Закон № 2011- XII). Розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Враховуючи приписи зазначених норм Закону, право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.
Отже, виходячи з буквального тлумачення ст. 16 Закону № 2011-ХІІ, колегія суддів приходить до висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження, оскільки застосування зазначеної статті пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності, внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби, а тому доводи відповідача є безпідставними.
Також, статтею 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби та встановлення III групи інвалідності з 10.06.2005 року) передбачалося, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті. Умови страхування і порядок виплат страхових сум військовослужбовцям і військовозобов`язаним, призваним на збори, та членам їх сімей встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Підпунктом «б» пункту 6 Умов встановлено, що HACK «Оранта» виплачує страхові суми у разі втрати застрахованим працездатності, що сталася внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних в період проходження служби (зборів), - у розмірі залежно від ступеня втрати працездатності, що визначається у процентному відношенні до загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.
В свою чергу, частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу 2 групи інвалідності з 18.06.2007 року) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 «Про затвердження порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» ( Далі Порядок 975), чинної на час мого звернення до відповідача із заявою про виплату одноразової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Частиною 2 п. 3 Порядку 975 встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Надаючи офіційне тлумачення положень ст.58 Конституції України Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч.1 ст.58 Конституції України, за якою дію нормативно- правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, а тому колегія суддів приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягає Порядок, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб" (далі - Постанова 499 або Порядок 499 відповідно).
Пунктом 2 постанови №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби), зокрема інвалідам III групи, у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі 48- місячного грошового забезпечення, а інвалідам II групи - у розмірі 54-місячного грошового забезпечення.
Водночас, у пункті 2 Порядку 499 також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності, передбачене частиною 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", настало з моменту встановлення йому 2 групи інвалідності з 18.06.2007 року, а не з моменту звільнення з військової служби чи встановлення первинно інвалідності.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року № 21-446а14 та від 21.04.2015 року № 21-135а15.
Окрім того, в постанові Верховного Суду України від 10.03.2015 року по справі №21-563а14, суд проаналізувавши положення редакцій статті 16 Закону № 2011-XII дійшов висновку, що суд застосував саме те (нове) законодавство, яке було чинним на час встановлення особі вищої групи інвалідності і дійшов висновку, що «обов`язкове особисте державне страхування» та «одноразова грошова допомога» є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Отже, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 244 - 2 КАС України, рішення Верховного Суду України є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.
Таким чином, одноразова грошова допомога у зв`язку зі встановленням ОСОБА_1 інвалідності 2 групи, з 18.06.2007 року, внаслідок травми пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, повинна бути призначена і виплачена відповідачем у розмірі 54 місячного грошового забезпечення, встановленого ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування.
Суд першої інстанції не звернув уваги на вищезазначені правові норми і правові висновки Верховного Суду України та прийняв судове рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, яке підлягає скасуванню відповідно до приписів ст. 202 КАС України з прийняттям нового судового рішення - про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, постанову Богунського районного суду м. Житомира від "14" листопада 2016 р. скасувати та прийняти нову - про задоволення позову.
Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року, оформлене протоколом засідання Комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 19.08.2016 року №69.
Зобов`язати Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги як інваліду 2 групи з 18.06.2007 року внаслідок поранення (контузія) і захворювання пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 з урахуванням раніше виплаченої суми обов"язкового особистого державного страхування.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Т.С. Котік

судді: А.В. Жизневська

Б.С. Моніч

Повний текст cудового рішення виготовлено "19" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - відповідачу Міністерство оборони України пр.Повітрофлотський 6,м.Київ 168,03168
4-третій особі: Житомирський обласний військовий комісаріат - вул.С.Параджанова,4,м.Житомир,10000
5 - представнику позивача ОСОБА_2

АДРЕСА_2 - представнику відповідача Панасюк Володимир Миколайович вул. Замостянська, 23, м. Вінниця, 21001
,