Справа № 490/6047/16-а
Суддя: Подзігун Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 490/6047/16-а
н/п 2-а/490/499/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

06 грудня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції четвертої роти другого батальйону старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71, 159-163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/6047/16-а

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора патрульної поліції четвертої роти другого батальйону старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про визнання дій протиправними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивача на місці зупинки транспортного засобу 04 червня 2016 року за адресою: м. Миколаїв, пр-т Героїв України, 87, а також скасувати постанову відповідача ПС3 № 066298 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування вимог адміністративного позову позивач посилався на те, що відносно нього було складено оскаржувану постанову за перетин лінії горизонтальної розмітки 1.3. В той же час, на його думку, вказану постанову було винесено із порушенням норм КУпАП, оскільки відповідач не мав права розглядати справу на місці зупинки транспортного засобу, а зобовязаний був зробити це за місцезнаходженням органу патрульної поліції.

Своїми діями відповідач, на думку позивача, не дав йому можливості скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, у повному обсязі.

Крім того, зазначав, що відповідач своїми діями порушив норми, передбачені ст. ст. 278, 279 КУпАП.

У судовому засіданні позивач вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив про їх задоволення з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що постанову було складено у суворій відповідності із вимогами закону, а у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Крім того, представник відповідача також надала до суду письмові заперечення.

Вивчивши доводи адміністративного позову, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення свідків, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, 04 червня 2016 року інспектором патрульної поліції четвертої роти другого батальйону старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 було винесено постанову серії ПС3 № 066298.

Інспектором встановлено, що позивач, керуючи транспортним засобом «Mitsubishi Lancer», номерний знак НОМЕР_1, 04 червня 2016 року о 11 год. 45 хв., рухаючись по пр-ту Героїв Сталінграду (Героїв України) в районі будинку 87, перетнув лінію горизонтальної розмітки 1.3, чим порушив вимоги п. 1.3 (додаток № 2) Правил дорожнього руху, і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Враховуючи зазначене, оскаржуваною постановою було постановлено застосувати до позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

При цьому, вказану постанову було винесено на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Частино 1 ст. 122 КУпАП передбачено відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, яка полягає у накладенні на правопорушника штрафу в розмірі пятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (255 грн.).

При цьому, підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність у її діях відповідного складу адміністративного правопорушення.

Згідно зі ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП України. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі від 07.11.2015 року у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема, частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП.

Порядок здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачений розділом IV КУпАП.

Так, відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Винесенню постанови передує розгляд уповноваженими особами справи про адміністративне правопорушення.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 283 КУпАП передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

При цьому, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, виходячи із положень даної статті саме на відповідача покладається обовязок довести факт правомірності винесення постанови, а також наявність передбаченого КУпАП складу адміністративного правопорушення.

Факт перетину позивачем лінії горизонтальної розмітки 1.3, на думку суду, є доведеним у судовому засіданні, що підтверджується, зокрема, показаннями допитаного у судовому засіданні ОСОБА_3

При цьому, у своєму позові ОСОБА_1 взагалі не оскаржує сам факт порушення ним Правил дорожнього руху, оскільки не надає жодних відомостей про те, що він адміністративного правопорушення не вчиняв.

Фактично, позивач оскаржує винесену постанову виключно з процесуальних підстав.

В той же час, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що позивачу було відмовлено у реалізації передбачених ч. 1 ст. 268 КУпАП прав, оскільки ним в ході розгляду справи на місці не було заявлено жодних клопотань щодо ознайомлення із матеріалами справи, залучення захисника, подачі доказів.

При цьому, права позивачу були розяснені належним чином, про що свідчить його підпис у відповідній графі постанови.

Твердження позивача про те, що відповідач не мав права розглядати справу на місці зупинки транспортного засобу, а зобовязаний був зробити це за місцезнаходженням органу патрульної поліції, на думку суду, не відповідає положенням КУпАП, оскільки зводяться до невірного тлумачення ОСОБА_1 вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Згідно з ч. 1 ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, серед іншого, справи про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 Кодексу.

Частиною 2 названої статті Кодексу визначено, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Частинами 4 та 5 названої статті Кодексу встановлено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року № 1395.

Відповідно до пункту 4 Розділу І вказаної Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Отже, чинним законодавством України уповноваженим працівникам підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання, надано право на місці вчинення адміністративного правопорушення від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення за адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, без складання відповідного протоколу.

Вчинене позивачем правопорушення кваліфіковано відповідачем за ч. 1 ст. 122 КУпАП, тобто відноситься до правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, а тому, на думку колегії суддів, навіть у випадку оскарження порушником правопорушення і стягнення, яке на нього накладається, протокол не повинен бути складений відповідно до ч. 5 ст. 258 КУпАП.

Крім того, судом встановлено, що позивач отримав копію оскаржуваної постанови, про що свідчить його підпис без жодних зауважень. Також, позивач своїм підписом підтвердив, що йому роз'яснено положення ст. ст. 307, 308 КУпАП, а також права, передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно ст. ст. 287-289 КУпАП.

Щодо посилань позивача на Рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2015 від 26.05.2015 року, згідно якого розгляд відповідачем справи щодо позивача, який не погоджувався із фактом вчинення правопорушення, без обов'язкової стадії складання протоколу та на місці вчинення правопорушення є неправомірним, то суд вважає, що вказане Рішення КСУ прийнято до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 року № 596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення. В Рішенні КСУ не враховано розширення на законодавчому рівні компетенції органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Крім того, суд також не вбачає в діях відповідача порушень норм ст. ст. 278, 279 КУпАП, у звязку з чим вважає дії відповідача правомірними, а постанову такою, що складена без порушень положень Кодексу України про адміністративні правопорушення. При цьому, співробітниками поліції вірно було надано оцінку доказам вчинення позивачем адміністративного правопорушення і в повній мірі дотримано виконання завдань провадження в справах про адміністративні правопорушення.

За такого, у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 2, 7-12, 70, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН