Справа № 826/217/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

02 грудня 2016 року № 826/217/16
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні
за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління

юстиції у м. Києві, Управління державної виконавчої служби Головного

територіального управління юстиції у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:
Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (надалі Відповідач 1), Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (надалі Відповідач 2), в якому просить постанови Відповідача 1 від 24.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження №21136733 та Відповідача 2 від 20.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження №48595527 скасувати та зобов`язати Відповідача 1 здійснити виконавчі дії з фактично повного виконання судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2010 року №4/573 та Відповідача 2 фактично повного виконання судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2015 року №826/2009/14 в строки і в порядку, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Відповідачами винесено оскаржувані постанови передчасно, оскільки фактично рішення суду виконано не були.

Відповідачі письмово не виклали своєї позиції щодо заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Постановою від 24.09.2015 року головним державним виконавцем Штойко Людмилою Романівною відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві закінчено виконавче провадження №21136733 при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва №4/573 від 07.06.2010 року.

Також, Постановою від 20.10.2015 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Маховою Діаною Анатоліївною закінчено виконавче провадження №48595527 при примусовому виконанні виконавчого листа Окружного адміністративного суду м. Києва №826/2009/14 від 12.08.2015 року.

Так, за виконавчим листом від 07.06.2010 року №4/573 зобов`язано військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належних йому за період служби з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року за нормами забезпечення предметів речового майна в розмірі вартості зазначених предметів згідно порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

За виконавчим листом №826/2009/14 від 12.08.2015 року зобов`язано відділ державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві здійснити виконавчі дії з фактичного повного виконання судового рішення за виконавчим листом від 07.06.2012 року №4/573.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також, норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. №606-ХІV (далі Закон №606-ХІV).

Відповідно до ст. 1 Закону №606-ХІV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідно до положень статті 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, а примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці.

Згідно зі статтею 6 Закону державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Крім того, державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (стаття 11).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у місті Києві 03.09.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №4/573 виданого 07.06.2010 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання військової частини НОМЕР_2 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію замість належного йому за період служби з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року за нормами забезпечення предметів речового майна в розмірі вартості зазначених предметів згідно порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2014 року у справі №826/2009/14 встановлено, що згідно розрахункової довідки №3 про одержання грошової компенсації замість речового майна позивачу належить до видачі 12 предметів на суму 1639,15 грн. Військовою частиною було виплачено 224,15 грн., а отже виконавчий лист від 07.06.2010 року №4/573 фактично не було виконано в повному розмірі.

Отже, на підставі вказаного рішення було відкрито виконавче провадження №48595527 та відновлено виконавче провадження №21136733.

Листом Військової частини НОМЕР_2 №1873 від 23.09.2015 року повідомлено ВДВС Солом`янського районного управління у м. Києві про те, що з ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_2 по виконавчому листі № 4/573 від 07.06.2010 року, виданим Окружним адміністративним м. Києва щодо виплати грошової компенсації замість належних йому за період служби предметів речового майна з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року розрахувалась повністю. Розрахунок проведено згідно норм Положення про порядок речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань у мирний час, затвердженого Постановою КМ України № 1444 від 28.10.2004 року та згідно розрахункової довідки № 3 від 22.06.2011 року.

Отже, Військовою частиною всупереч висновкам суду, викладеним в рішенні у справі №826/2009/14, знову посилався на те, що виплативши Позивачу 224,15 грн. вже виконано рішення суду щодо виплати грошової компенсації замість належних йому за період служби предметів речового майна з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Випадки закінчення виконавчого провадження визначено ст. 49 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999.

Частиною 1 ст. 51 Закону №606-ХІV визначено, що у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби.

Наведене свідчить, що внаслідок скасування постанови про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження підлягає відновленню, під час здійснення якого державний виконавець зобов`язаний виконати вимоги виконавчого документа в повному обсязі.

При цьому, статтею 11 Закону №606-ХІV визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що є основним обов`язком державного виконавця, а відтак свідчить, що суд, будучи правозастосовуючим органом (тобто, не створюючи нових правових норм, не підміняючи собою органи виконавчої та законодавчої влади, на підставі закону у встановленому процесуальним законом порядку вирішує справи) не може втручатись у діяльність Відповідача.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що військовою частиною НОМЕР_2 так і не виплачено Позивачу належну до виплати суму грошової компенсації замість належних йому за період служби предметів речового майна з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а отже не виконано рішення судів, а тому закінчення виконавчих проваджень є передчасним, а отже постанови Відповідача 1 від 24.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження №21136733 та Відповідача 2 від 20.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження №48595527 підлягають скасуванню.

Водночас, задовольнивши попередню вимогу та враховуючи, що внаслідок скасування постанови про закінчення виконавчого провадження виконавче провадження підлягає відновленню, під час здійснення якого державний виконавець зобов`язаний виконати вимоги виконавчого документа в повному обсязі, а отже права та інтереси Позивача відновлюються в повному обсязі.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов`язати Відповідача 1 здійснити виконавчі дії з фактично повного виконання судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 07.06.2010 року №4/573 та Відповідача 2 фактично повного виконання судового рішення за виконавчим листом Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2015 року №826/2009/14 в строки і в порядку, встановлені Законом України «Про виконавче провадження» не підлягають задоволенню, оскільки буде втручанням в дискреційні повноваження Відповідачів.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого вирішує справи відповідно до Конституції України та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначені факти, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:
1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Постанови Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 24.09.2015 року про закінчення виконавчого провадження №21136733 та Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 20.10.2015 року про закінчення виконавчого провадження №48595527 скасувати.

3. В решті позовних вимог відмовити повністю.

4. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесяти однієї грн. 20 копійок).

5. Стягнути з Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесяти однієї грн. 20 копійок).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.
Суддя А.Б. Федорчук