Справа № 802/1524/16-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

м. Вінниця

07 грудня 2016 р. Справа № 802/1524/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Дмитрука Михайла Володимировича

позивача: ОСОБА_1

відповідача: не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом: ОСОБА_2

до: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича

про: визнання дій протиправними та зобов'зання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

29.09.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича про визнання дій протиправними відповідача щодо відмови у включенні позивача до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» за договором № 116D-657756 Банківського вкладу «Іменинний» та зобов'язання відповідача включити вимоги позивача до такого реєстру.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 05.02.2016 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» було укладено договір № 116D-657756 Банківського вкладу «Іменинний». Відповідно до п.1.1. Договору, банк приймає грошові кошти вкладника в сумі 22695,40 дол. США на термін з 05.02.2016 року по 03.02.2017 року В подальшому, дізнавшись про процедуру ліквідації банківської установи, ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича із заявами про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» та поновлення пропущеного строку для подачі вимог кредиторів ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик». Однак листом за № 23/8569 від 14.09.2016 року позивача було повідомлено про те, що будь-які вимоги, що надійшли після закінчення строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, та враховуючи те, що законодавство не передбачено можливості поновлення такого строку, правові підстави для поновлення строку для звернення з вимогою кредитора та включення його до реєстру кредиторів відсутні.

Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

08.12.2016 року у судовому засіданні судом поставлено на розгляд питання щодо закриття провадження у справі на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України.

В судовому засіданні представник позивача заперечував щодо закриття провадження у даній справі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у цій адміністративній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За визначенням, що міститься в п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

В силу вимог ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності (п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України).

З аналізу вказаних норм видно, що компетенція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, які виникають із правовідносин публічного характеру, а однією із сторін такого спору повинен бути суб'єкт владних повноважень який виконує владні управлінські функції саме у спірних правовідносинах.

Отже, критеріями для віднесення спорів до юрисдикції адміністративних судів є сукупність двох ознак: суб'єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Надаючи оцінку суб'єктному складу учасників спірних правовідносин, необхідно зазначати таке.

Частина 1 ст. 3 КАС України містить визначення поняття "суб'єкт владних повноважень", відповідно до якої суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23.02.2012 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відтак, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, якій можуть бути притаманні ознаки суб'єкта владних повноважень, але лише у правовідносинах, що за своїм характером є публічно - правовими.

Разом з тим, аналізуючи характер спірних правовідносин, слід звернути увагу на відсутність у них ознак публічно - правового спору виходячи з наступного.

05.02.2016 між публічним акціонерним товариством «Комерційний Банк «Хрещатик» та ОСОБА_2 було укладено Договір №116D-657756 Банківського вкладу «Іменинний» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору, банк приймає грошові кошти вкладника, в подальшому «Вклад», на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1, в подальшому «Вкладний», що відкривається банком на його ім'я, в сумі 22 695,40 дол. США на термін з 05.02.2016 по 03.02.2017.

На виконання вказаного Договору ОСОБА_2 надав, а ПАТ «КБ «Хрещатик» прийняв грошові кошти в розмірі 22 695,40 дол. США. що підтверджується меморіальним валютним ордером № 116/16806 від 05.02.2016.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 15.04.2016 №234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.04.2016 прийнято рішення № 463 про запровадження з 05.04.2016р. тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик».

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Хрещатик» призначено працівника Фонду - Костенко Ігоря Івановича.

Тимчасову адміністрацію у ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено строком на один місяць з 05.04.2016 по 04.05.2016.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02.06.2016 №46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ«КБ «Хрещатик»», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 03.06.2016 № 913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ«КБ «Хрещатик» з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенку Ігорю Івановичу на два роки з 06.06.2016 до 05.06.2018 включно.

02.09.2016 ОСОБА_2 звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича із заявами про включення його до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» та поновлення пропущеного строку для подачі вимог кредиторів ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик».

Листом за № 23/8569 від 14.09.2016 позивача було повідомлено про те, що будь-які вимоги, що надійшли після закінчення строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами, та враховуючи те, що законодавство не передбачено можливості поновлення такого строку, правові підстави для поновлення строку для звернення з вимогою кредитора та включення його до реєстру кредиторів відсутні.

У зв'язку з вищенаведеним, позивач вважає, що дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порушують юридичні гарантії права власності на його майно, зокрема, грошові кошти, а також суперечать положенням національного та міжнародного права, судовій практиці України та Європейського Суду.

Таким чином, із вищезазначеного слідує, що предмет заявленого позивачем адміністративного позову фактично зводиться до вимоги про включення до реєстру кредиторів з метою стягнення неповернутої суми грошових коштів, що знаходились на депозитному рахунку в установі банку, в процесі ліквідації банку.

Для визначення юрисдикції даного спору у першу чергу необхідно звернути увагу на те, за захистом яких прав звернувся позивач до суду. Як наголошувалося вище, позивач звернувся до суду саме з вимогою захистити своє право власності на грошові кошти, які були розміщені на депозитному рахунку в установі банку та неповернуті в визначеному договором порядку.

Суд звертає увагу на те, що спірні правовідносини які в даному випадку виникли між позивачем та ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик» щодо повернення суми коштів, які були розміщені на банківському рахунку, врегульовані положеннями цивільного законодавства (ст.ст. 1058, 1060 ЦК України).

При цьому Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в даному випадку є державною спеціалізованою установою, яка вступила у правовідносини фактично виконуючи функції ПАТ «Комерційний Банк «Хрещатик», у якого виникли труднощі, запроваджуючи у ньому тимчасову адміністрацію і ліквідатора.

Такі відносини, на переконання суду, є приватноправовими, адже в даному випадку підлягає дослідженню сам договір банківського вкладу №116D-657756, а не компетенція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, винесення ним чи уповноваженою особою будь-якого рішення.

Як слідує зі змісту позовної заяви спір щодо повернення суми грошових коштів за депозитним договором виник на стадії ліквідації банку.

Відповідно до частини другої КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною третьою статті 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» № 2343-ХІІ передбачено, що законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

У свою чергу, статтею 1 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VІ зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Крім того, позиція Верховного Суду України щодо підсудності даної категорії справ викладена у постановах від 16.02.2016 року (справа №826/2043/16), від 15.06.2016 року (справа № 826/20410/14) та 09.11.2016 року (справа №727/7647/15-ц).

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 17, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, який забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені законом.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене суд приходить до переконання, що ініційований позивачем спір не є публічно-правовим і не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, а тому на нього не поширюється компетенція адміністративного суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відтак провадження у цій адміністративній справі підлягає закриттю на підставі положень п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України з одночасним роз'ясненням позивачу його права на звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів в порядку цивільного або господарського судочинства, залежно від обраного способу захисту таких прав та інтересів, а також предмету спору.

Керуючись ст.ст. 157, 165, 186, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у адміністративній справі №802/1524/16-а за позовом ОСОБА_2 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в особі уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку Публічного акціонерного товариства "Комерційний Банк "Хрещатик" Костенка Ігоря Івановича про визнання дій протиправними та зобов'зання вчинити дії.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії ухвали суду безпосередньо в суді, то п'ятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії ухвали суду.

Суддя/підпис/ Віятик Наталія Володимирівна

Згідно з оригіналом.

Суддя:

Секретар: