Справа № 813/3890/16
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року Справа № 813/3890/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Кузана Р.І.

секретар судового засідання Перчак С.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення адміністративно-господарських санкцій,

в с т а н о в и в :

Позивач - Львівське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (далі позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд із позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - відповідач) про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені в загальній сумі 8 082,32 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно із ст.18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобовязані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку. Відповідачем не виконано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в кількості 1 особа. У зв'язку з цим, до нього застосовано адміністративно-господарські санкції в сумі 7 350, 00 грн. Оскільки відповідач не сплатив вказану суму у встановлені чинним законодавством терміни позивачем нарахована пеня в сумі 732,32 грн.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів, вказаних у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач участі повноважного представника в судовому засіданні не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. В матеріалах справи наявні письмові заперечення, зміст яких полягає в наступному. Чинне законодавство передбачає обов'язок для роботодавця щодо створення робочих місць для інвалідів, при цьому, не зобов'язує підприємство знаходити та працевлаштовувати інвалідів. Відповідачем вчинено усі необхідні дії, передбачені законодавством по працевлаштуванню інвалідів, а саме: створено робочі місця та повідомлено відповідну службу зайнятості про наявність вільних робочих місць для працевлаштування інвалідів. Відтак, позивачем було безпідставно застосовано адміністративно-господарські санкції та нараховано пеню. З цих підстав просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне:

Згідно з ст. 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів та звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у встановленому чинним законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця. Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 18 згаданого Закону виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Судом встановлено, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 зареєстрований, як субєкт підприємницької діяльності за адресою: Львівська область, Камянка-Бузький район, селище міського типу Добротвір, вулиця Сагайдачного, 13/71.

За період з січня по грудень 2015 року середньооблікова кількість штатних працівників відповідача становила 10 осіб. Таким чином, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів для відповідача становив 1 особа.

Середньорічна заробітна плата штатного працівника за 2015 рік становила 14700,00 грн.

Згідно з розрахунком позивача сума адміністративно-господарських санкцій, нарахованих відповідачу, становить 7350 грн.

Позивач вказує, що оскільки відповідач не сплатив адміністративно-господарські санкції до 31.10.2016, йому нараховано пеню за порушення термінів сплати за період з 16.04.2016 по 31.10.2016 (199 днів) в сумі 732,32 грн. Отже, загальна сума заборгованості відповідача становить 8 082, 32 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обовязковим платежем), обовязкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим Кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у звязку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст. 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. У ч.2 наведеної статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає, зокрема за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно з ч. 2 ст. 218 ГК України відповідачу надано право довести, що ним здійснено всіх залежних від нього заходів спрямованих на виконання загальновстановленого нормативу щодо кількості працюючих на підприємстві інвалідів.

Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Відповідно до ч. 3 ст. 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

У п.2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 вказано, що інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Таким чином, обовязок роботодавця зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обовязком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до вимог п.4 ст.20 Закону України Про зайнятість населення підприємства, установи і організації незалежно від форми власності реєструються у місцевих центрах зайнятості за їх місцезнаходженням як платники збору до Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, щомісяця подають цим центрам адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів, та про працівників, які працюють неповний робочий день (тиждень), якщо це не передбачено трудовим договором, або не працюють у зв'язку з простоєм виробництва з не залежних від них причин, і в десятиденний строк - про всіх прийнятих працівників у порядку, встановленому законодавством.

З матеріалів справи слідує, що відповідачем протягом 2015 року було вжито заходи із забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, зокрема, виділено 1 робоче місце для інваліда, про що був поданий звіт за формою 3-ПН. Судом встановлено, що дана вакансія була актуальною протягом цілого року.

Крім того, відповідачем 19.05.2015 направлено лист до Львівського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з проханням направити одну юдину (інваліда) для працевлаштування на посаді продавця консультанта.

Таким чином, відповідачем виконано вимоги постанови Кабінету Міністрів України від 31.01.2007 № 70 та наказу Міністерства праці та соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, тобто подано відповідні звіти для забезпечення виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Отже, матеріалами справи підтверджується, що Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 вживалися заходи, передбачені законодавством, спрямовані на створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та недопущення правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього кодексу.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Підсумовуючи викладене, оскільки відповідач створив передбачену нормативом кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів, виконав вимоги закону щодо звітування про наявність вакантних місць органам державної служби зайнятості, вжив заходів щодо працевлаштування інвалідів то відповідно наявні підстави для висновку про відсутність вини відповідача, як обовязкового елементу правопорушення, за яке застосовуються адміністративно господарські санкції та нараховується пеня в даному випадку.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що підстави для застосування адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, передбачених Законом України Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні відносно відповідача відсутні, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати з відповідача не належить стягувати.

Керуючись статтями 7-14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

п о с т а н о в и в:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Суддя Кузан Р.І.