Справа № 818/1130/16
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р.Справа № 818/1130/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 818/1130/16

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання незаконною і скасування вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління ДФС у Сумській області, в якому просив суд визнати незаконною та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу (недоїмки) по єдиному соціальному внеску в розмірі 15 443,93 грн. від 12.05.2016 року.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року по справі № 818/1130/16 в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 КАС України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази та матеріали справи в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на спрощеній системі оподаткування.

У відповідносіт до посвідчення серії НОМЕР_1 позивачу призначена пенсія за вислугу років відповідно до законодавства про пенсійне забезпечення осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів, військовослужбовців надстрокової служби та їх сімей з 18.07.1992 року (а.с. 6).

Як вбачається з матеріалів справи, 12.05.2016 року відповідачем сформовано вимогу № Ф-3254-17 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в сумі 15 443,93 грн. (а.с. 7). Борг нарахований за такі періоди: за 1 квартал 2013 року частково - 562,04 грн., за 2 квартал 2013 року - 1 194,03 грн., з 3 кварталу 2013 року по 1 квартал 2016 року - 13 687,86 грн. (а.с. 47-48).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог та зазначає наступне.

У відповідності до ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Право на пенсійне забезпечення, загальні умови призначення пенсій, порядок їх нарахування та розміри визначаються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» та Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» .

Як визначено ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

На підставі ч. 1 ст. 9 Закону «Про пенсійне забезпечення», за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Колегія суддів відмічає, що при цьому в ст. 10 Закону «Про пенсійне забезпечення» зазначено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

На відміну від пенсій за віком, правила призначення пенсії за вислугу років регламентуються Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», за змістом ст. 7 якого військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

Отже позивач, досягнувши шістдесятирічного віку, має право на два види пенсії - за віком та за вислугу років. Отримує пенсію за вислугу років. Положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для отримання пенсії за віком.

Згідно до п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», для платників, зазначених у п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Частиною 11 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (в редакції, чинній до 01.01.2016 року) визначено, що єдиний внесок для платників, зазначених у п. п. 4 та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 34,7 відсотка визначеної п. п. 2 та 3 ч. 1 ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, в редакції з 01.01.2016 року єдиний внесок для платників, зазначених у ст. 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної ст. 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, як визначено п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Як підтверджено матеріалами справи та встановлено судом першої інстанції при розгляді справи, позивач з 2011 року не подавав звітність з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Проте, будучи зареєстрованим як фізична особа-підприємець, зобов'язаний був подавати звітність та сплачувати єдиний внесок в розмірі, не меншому ніж мінімально встановлений. У зв'язку з тим, що позивач самостійно не нарахував єдиний внесок, ДПІ в м. Сумах було здійснено розрахунок єдиного внеску, що підлягає сплаті, виходячи з його мінімально встановленого розміру. За таких обставин, недоїмка з єдиного внеску відповідачем була нарахована правомірно.

Колегія суддів вважає безпідставними посилання позивача на те, що відповідачем протиправно було включено до суми боргу 562,04 грн., нараховані за І квартал 2013 року, та зазначає наступне.

Так, як вбачається з копії оскаржуваної вимоги, вона сформована станом на 30.04.2016 року, датована 12.05.2016 року (а.с. 7). Згідно до копій платіжних доручень12.05.2016 року позивачем сплачено в рахунок погашення боргу 338,15 грн., 13.06.2016 року - 223,91 грн. Погашення заборгованості в розмірі 562,04 грн. відбулось саме після формування вимоги та станом на 30.04.2016 року така сума боргу існувала, тому правомірно була зазначена у вимозі.

Крім того, колегія суддів зауважує, що постановою Сумського окружного адміністративного суду від 15.08.2013 року у справі № 818/6448/13-а було стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 7 427,80 грн. за 2011, 2012, 1 квартал 2013 року, яка набрала законної сили (а.с. 27).

Але, колегія суддів звертає увагу на те, що ця постанова до примусового виконання не зверталась. На виконанні у відділі ДВС перебували вимоги про сплату недоїмки № ф3184 від 21.02.2013 року та № Ф-31842-у від 23.05.2013 року, виконавче провадження з примусового виконання яких закінчилось 18.07.2016 року та 20.06.2016 року (а.с. 60, 61). Крім того, слід зізначити, що заборгованість з єдиного внеску за 2 квартал 2013 року постановою Сумського окружного суду у справі № 818/6448/13-а не стягувалась.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, оскільки відповідачем правомірно була сформована та направлена позивачу вимога № 3254-17 від 12.05.2016 року в зв'язку з наявністю у позивача недоїмки зі сплати єдиного внеску.

Таким чином, колегія суддів відмічає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано відмовив в задоволенні адміністративного позову.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування позивачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 818/1130/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Старостін В.В.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Бегунц А.О.
Повний текст ухвали виготовлений 19.12.2016 р.