Справа № 343/1450/16-а, 2а-0343/110/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 грудня 2016 року Справа № 876/8340/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Святецького В.В.
суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,
представника відповідача Грабівського М.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби на постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби про скасування постанови,-
Долинський районний суд Івано-Франківської області постановою від 29 вересня 2016 року позов задовольнив.
Провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за ознаками правопорушення, передбаченого ч.3 ст.481 Митного кодексу України, суд закрив у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця Державної фіскальної служби оскаржила його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що в наданому позивачем 14.06.2016 року поясненні з приводу не вивезення в строки, встановлені ч. 1 ст.380 Митного кодексу України (далі МК України) транспортного засобу, ОСОБА_1 зазначив, що причиною тому є те, що 10.02.2016 року його було мобілізовано до Збройних Сил України, а демобілізовано 15.04.2016.
Однак, апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_1 був демобілізований із армії 05.04.2016р., але як вбачається із витягу з «Диспетчера ЗМК та Пасажирського пункту пропуску» транспортний засіб марки «Ford», VIN НОМЕР_1 , p.H.DD086RN позивач вивіз за межі митної території України лише 14.06.2016 року.
Отже, навіть після демобілізації позивач протермінував 60-ти денний термін, який був зазначений у зобов`язанні про зворотнє вивезення транспортного засобу. Також зазначає, що ОСОБА_1 не повідомляв відповідача про хворобу, яка також стала причиною пропуску позивачем строку вивезення транспортного засобу за межі території України.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився, що відповідно до приписів ч.4 ст. 196 КАС України не є перешкодою для розгляду справи у їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення даних про нього в АСМО «Інспектор» та ЄАІС ДМС України з`ясувалося, що ОСОБА_1 29 січня 2015 року було ввезено на митну територію України вказаний транспортний засіб через пункт пропуску «Шегині-Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці ДФС, в митному режимі «Тимчасове ввезення до 30.03.2015», з оформленням зобов`язання про зворотнє вивезення транспортного засобу. У вказаних інформаційних ресурсах, станом на 14.06.2016 року, не містилося інформації щодо вивезення вказаного транспортного засобу за межі митної території України.
Згідно пояснень, наданих в судовому засіданні представником позивача, останній з 08 квітня 2016 року по 14 червня 2016 року проходив амбулаторне лікування та отримував ін`єкції препаратів для лікування хвороби, яку отримав, приймаючи безпосередню участь в бойових діях в зоні АТО на Донбасі, про що свідчать копії консультаційного висновку спеціаліста та виписного епікризу.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не мав можливості вивезти за межі митної території України транспортний засіб «FORD» VIN НОМЕР_1 до 30.03.2015 року, оскільки з 09.03.2015 року по 28.02.2016 року приймав безпосередню участь в бойових діях в зоні АТО на Донбасі, а з 08.04.2016 року по 14.06.2016 року знаходився на амбулаторному лікуванні.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального права і є правильними.
Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 3 ст.380 МК України громадяни-резиденти, які перебувають на тимчасовому консульському обліку в консульській установі України за кордоном, мають право тимчасово ввозити на митну територію України під письмове зобов`язання про зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, один транспортний засіб для особистого користування, що класифікується за товарною позицією 8703 (крім товарної підпозиції 8703 10) згідно з УКТ ЗЕД, та причіп до нього, що класифікується за товарною підпозицією 8716 10 згідно з УКТ ЗЕД (за умови ввезення разом із транспортним засобом), на строк, що не перевищує 60 днів протягом одного календарного року (який може бути як безперервним, так і з перервами), без сплати митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Зазначені транспортні засоби можуть бути тимчасово ввезені на митну територію України за умови подання органу доходів і зборів документів, що підтверджують право власності громадянина на такі транспортні засоби та їх реєстрацію на території відповідної країни.
Частина 3 ст. 481 МК України передбачає, що перевищення строку тимчасового ввезення товарів на митну територію України або строку тимчасового вивезення товарів за межі митної території України більше ніж на десять діб тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 ст. 460 МК України закріплено, що вчинення порушень митних правил, передбачених частиною третьою статті 469, статтею 470, частиною третьою статті 478, статтею 481 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, а також допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, якщо такі помилки не допускаються систематично (стаття 268 цього Кодексу), не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.
Статтею 192 МК України встановлено, що якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці.
При цьому перевізник зобов`язаний:
1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання;
2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.
Згідно Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених наказом Державної митної служби України від 17.11.2005 року №1118 (далі-Правила №1118) обставинами непереборної сили визнаються смерть власника ТЗ; стихійне лихо (пожежа, повінь, інше стихійне лихо чи сезонне природне явище, зокрема замерзання моря, проток, портів тощо, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів); військові дії чи надзвичайний стан у регіоні, через який переміщується ТЗ; страйк; злочинні дії третіх осіб, спрямовані проти власника ТЗ; дорожня пригода за участю ТЗ, яка спричинила повне або часткове його пошкодження; неможливість подальшого руху ТЗ, якщо зсув або ожеледиця створює небезпеку чи загрозу дорожньому руху, життю чи здоров`ю людей або навколишньому середовищу; інші схожі за характером обставини чи події.
Порядком виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 року №657 (далі - Порядок №657) до обставин непереборної сили віднесено надзвичайні та невідворотні події, що виникли незалежно від волі особи, зокрема стихійне лихо (землетрус, пожежа, повінь, зсув тощо), сезонне природне явище (замерзання моря, проток, портів, ожеледиця тощо), введення воєнного чи надзвичайного стану, страйк, громадянські безпорядки, злочинні дії третіх осіб, прийняття рішень законодавчого або нормативно-правового характеру, обов`язкових для особи, закриття шляхів, проток, каналів, перевалів та інші надзвичайні та невідворотні за таких умов події.
Порядок №657 передбачає, що залежно від характеру аварії чи обставин непереборної сили документи, що підтверджують їх наявність і тривалість дії, можуть видаватися державними органами, місцевими органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, іншими спеціально вповноваженими на це державними органами, а також уповноваженими на це підприємствами, установами та організаціями відповідно до їх компетенції.
Позивач не заперечує той факт, що автомобіль марки «Ford» VIN НОМЕР_1 , p.н. НОМЕР_2 був вивезений ним за межі митної території України лише 14.06.2016 року, тобто з пропуском строку, передбаченого ч. 3 ст.380 МК України. Проте, вказує, що в період з 09.03.2015 року по 28.02.2016 року він приймав безпосередню участь в бойових діях в зоні АТО на Донбасі, а з 08.04.2016 року по 14.06.2016 року ОСОБА_1 знаходився на амбулаторному лікуванні.
Зазначене підтверджується службовою характеристикою ОСОБА_1 , виданою командиром взводу матеріального забезпечення 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_3 сержантом ОСОБА_3 та командиром 2 механізованого батальйону військової частини - польової пошти НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_4 ; довідкою від 20.07.2016р. № 20, виданою Долинським об`єднаним міським військовим комісаріатом; витягом з Наказів командира військової частини - польової пошти НОМЕР_3 від 05.04.2016р. № 80 та 81. Факт перебування позивача на лікуванні підтверджується копіями консультаційного висновку спеціаліста та виписним епікризом.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 допустив порушення митних правил, передбачених ч.3 ст. 481 МК України внаслідок обставин непереборної сили, що підтверджується відповідними документами. При цьому участь позивача у бойових діях колегія суддів розцінює як інші схожі за характером обставини чи події, які передбачені Правилами №1118 та які об`єктивно не дозволяли позивачу виконати зобов`язання щодо зворотнього вивезення транспортного засобу.
Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем строку вивезення транспортного засобу після демобілізації колегія суддів визнає безпідставними, оскільки позивач повернувся не з санаторно-курортного лікування, а із зони АТО, де приймав безпосередню участь у бойових діях. Тому для соціальної адаптації після проходження служби йому необхідний був певний час, що також підпадає під визначення Правилами №1118.
Тому такі доводи відповідача колегія суддів розцінює як некоректні.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції скасував оскаржувану постанову та закрив провадження у справі. Однак, апеляційний суд вважає, що закриваючи провадження уставі суд допустив порушення норм матеріального права з огляду на таке.
Адміністративні суди згідно ст.162 КАС України не наділені повноваженнями щодо закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення.
Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тому, визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, а саме постанови є, в даному випаду, належним способом захисту прав позивача, оскільки в повній мірі поновлює його права.
Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В силу п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Оскільки суд першої інстанції допустився помилки в частині застосування норм процесуального права, апеляційний суд визнає правильним апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Керуючись ст. 41, ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу митниці Державної фіскальної служби задовольнити.
Постанову Долинського районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2016 року у справі № 343/1450/16-а скасувати та прийняти нову постанову.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов

Постанова в повному обсязі складена 19 грудня 2016 року.