Справа № 823/1719/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року справа № 823/1719/16

м. Черкаси

11 год. 42 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Каліновської А.В.,

при секретарі - Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Пилипаса Р.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області, яка оформлена у вигляді листа від 11.11.2016 №9253/6-16 у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,2 га в оренду на 20 років для сінокосіння та випасання худоби в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву позивача від 12.10.2016 про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,2 га в оренду на 20 років для сінокосіння та випасання худоби в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він звернувся до ГУ Держгеокадастру у Черкаській області із заявою про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,2 га в оренду на 20 років для сінокосіння та випасання худоби в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області. За результатами розгляду поданої заяви, відповідач листом №9253/6-16 від 11.11.2016 відмовив у задоволенні заяви позивача, оскільки надання відповідного дозволу можливо лише після розроблення технічної документації із землеустрою щодо об'єднання чотирьох сформованих земельних ділянок, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Позивач із вказаною відмовою не погоджується, оскільки до складу земельної ділянки загальною площею 7,2 га входять чотири сформовані земельні ділянки з цільовим призначенням «для ведення фермерського господарства», в той час, як позивач у своїй заяві просив надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою «для сінокосіння та випасання худоби», тобто просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою зі зміною цільового призначення землі, що на думку позивача виключає обов'язку виготовлення технічної документації із землеустрою щодо об'єднання вищезгаданих земельних ділянок.

В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених вище та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та зазначив, що відповідач правомірно відмовив позивачу в задоволенні його заяви, у зв'язку з тим, що надання позивачу відповідного дозволу можливо лише після розроблення технічної документації із землеустрою щодо об'єднання чотирьох сформованих земельних ділянок, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Крім того, позивач не звертався до відповідача щодо зміни виду використання земельної ділянки загальною площею 7,2 га. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено, що ОСОБА_1 12.10.2016 подав до Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області заяву про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 7,2 га в оренду на 20 років для сінокосіння та випасання худоби в адміністративних межах Білозірської сільської ради (за межами населеного пункту) Черкаського району Черкаської області.

Головне управління Держгеокадастру у Черкаській області листом №9253/6-16 від 11.11.2016 відмовило позивачу у наданні відповідного дозволу на розробку проекту землеустрою, в зв'язку з тим, що надання позивачу відповідного дозволу можливо лише після розроблення технічної документації із землеустрою щодо об'єднання чотирьох сформованих земельних ділянок, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 79-1 Земельного кодексу України, формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що Згідно з ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об'єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства; ґ) оптовим ринкам сільськогосподарської продукції - для розміщення власної інфраструктури.

Земельні ділянки сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва використовуються відповідно до розроблених та затверджених в установленому порядку проектів землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь і передбачають заходи з охорони земель. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземцям, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положеннями частини 3 ст. 118 ЗК України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із наведених вище норм ЗК України слідує, що підставою для відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою.

Так, відповідно до ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; шляхом інвентаризації земель державної чи комунальної власності у випадках, передбачених законом; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Як встановлено судом, відповідно даних державного земельного кадастру до складу земельної ділянки загальною площею 7,2 га в адмінмежах Білозірської сільської ради входить чотири сформованих земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 (для ведення фермерського господарства).

Частинами 5-7 ст. 79-1 Земельного кодексу України визначено, що формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об'єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

Суд зазначає, що відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 22 Земельного кодексу України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Відповідно до Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23 липня 2010 року №548, класифікація видів цільового призначення земель поділяється, зокрема - на землі сільськогосподарського призначення (код КВЦПЗ 01), до складу якої входять підрозділи, а саме: «для ведення фермерського господарства (код КВЦПЗ 01.02)» та «для сінокосіння і випасання худоби (код КВЦПЗ 01.08)».

Таким чином, суд дійшов висновку, що до земель сільськогосподарського призначення належать - сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), в тому числі із видом діяльності: «для ведення фермерського господарства» та «для сінокосіння і випасання худоби», тобто є різновидом саме земель сільськогосподарського призначення.

Враховуючи викладене, суд погоджується з доводами відповідача, що формування спірної земельної ділянки загальною площею 7,2 га, до складу якої входить чотири сформованих земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4 - має проводитись за технічною документацією із землеустрою щодо об'єднання вказаних земельних ділянок.

Оскільки позивачем не дотримано вищезгаданого порядку щодо розроблення технічної документації із землеустрою щодо об'єднання чотирьох сформованих земельних ділянок, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Позивач вмотивованих доводів на підтвердження адміністративного позову не навів.

Натомість представник відповідача обґрунтували свою позицію з посиланням на норми законодавства України.

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 19 грудня 2016 року.