Справа № 522/22293/16-а
Суддя: Кічмаренко С. М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/522/1106/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року суддя Приморського районного суду м. Одеси Кічмаренко С.М. у порядку скороченого провадження розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2016 року позивач звернулась до суду з позовом, по якому просить суд визнати незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси № 281 від 24.09.2016 року; зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 ЗУ « Про прокуратуру» № 502-VI від 04.09.2008 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку померлого чоловіка - ОСОБА_2, починаючи з 01.02.2016 року довічно та здійснити відповідні виплати.; судові витрати покласти на відповідача.

12.12.2016 року надійшло заперечення проти позову від Управління Пенсійного фонду України, в яких відповідач посилається на те, що при здійсненні перерахунку пенсія позивача не розраховувалась із розміру пенсії годувальника, обчисленому відповідно до Закону України « Про статус народного депутата України», оскільки відповідно до п. 5 Перехідних положень Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213 -VIII у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону про призначення всіх пенсій на загальних підставах, у тому числі спеціальних, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії, щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України « Про державну службу», « Про прокуратуру», « Про судоустрій і статус суддів», « Про статут народного депутата України» та ін..

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки справа розглядається в порядку скороченого провадження без присутності сторін відповідно до ст. 183-2 КАС України.

Розглянувши справу в порядку скороченого провадження одноособово, дослідивши повідомлені позивачем у матеріалах справи письмові докази та оцінивши заперечення відповідача в сукупності, проаналізувавши приписи чинного законодавства України, за внутрішнім переконанням та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, суд, з посиланням на чинне національне законодавство, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами є адміністративно-правовими та врегульовані положеннями КАС України.

Статтею 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень у тому числі органів державної влади.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що з 26.04.1974 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб.

ОСОБА_2 тривалий час працював в органаї прокуратури та отримував пенсію, як працівник прокуратури в розмірі 90% від заробітку за останньою посадою- заступник прокурора Київського району м. Одеси.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в разі смерті пенсіонера непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Непрацездатними членами сім'ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону (п.1 ч.2 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»).

Відповідно до ч.3 ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Згідно з ч.1 ст.37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї.

Відповідно до приписів ч.3 ст.45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви.

Відповідно до ч.1 ст.38 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою ст.36 цього Закону, а членам сім'ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого ст.26 цього Закону, - довічно.

Позивач отримує пенсію, передбачену ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та отримую пенсію за віком у розмірі 1724 гривень.

При зверненні до суду позивач посилається на той факт, що матеріальна допомога чоловіка позивача до останнього часу була основним джерелом засобів до існування.

Таким чином, в силу положень ст.36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» позивач як непрацездатний член сім'ї померлого годувальника ОСОБА_2, яка знаходилась на його утриманні, має право перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника. При цьому розмір пенсії по втраті годувальника безпосередньо має залежати від розміру пенсії, яку за життя отримував її чоловік ОСОБА_2.

21.09.2016 року позивач звернулась до відповідача з відповідною заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, але своїм рішенням від 24.09.2016 року №281, у чому їй було відмовлено.

Така відмова відповідача обґрунтована тим, що згідно з Перехідними положеннями Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про прокуратуру».

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійний фонд України діє у відповідності до «Положення про Пенсійний фонд України», яке затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280 та здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» рішення про призначення та перерахунок пенсій приймаються районними управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживання пенсіонерів.

Відповідно до п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій та статус суддів", "Про статус народного депутата України" "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний Банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядуванн", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Але норми пенсійного законодавства, на які послався відповідач у своєму рішенні від 21.09.2016 року №281, не впливають на виниклі між сторонами по цій справі спірні правовідносини та не регулюють їх.

Так, п.5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 не може бути застосований для перерахунку розміру пенсії годувальника та розрахунку пенсії позивача по втраті годувальника, оскільки ця норма набула чинності коли пенсія годувальникові вже була призначена. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст.22 та ч.1 ст.58 Конституції при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони покращують становище особи.

Вирішуючи питання про задоволення чи відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з положень ст. 22 Конституції України, згідно з якими при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, суд вважає обґрунтованими доводи позивача.

Зміни в законодавстві, які суттєво звужують соціальні права і суперечать Конституції України, а також нормам міжнародного права, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову.

Оскільки Конституція України має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суд при розгляді конкретної справи застосовує Конституцію України, як акт прямої дії, так як рішення суду повинно ґрунтуватися на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо визнання відмови Управління пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси, пов'язані з відмовою пенсії позивачу - неправомірними .

Керуючись ст.ст. 99, 159-163, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Приморському районі м. Одеси про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати незаконним рішення управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси № 281 від 24.09.2016 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 ЗУ « Про прокуратуру» № 502-VI від 04.09.2008 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку померлого чоловіка - ОСОБА_2, починаючи з 01.02.2016 року довічно та здійснити відповідні виплати.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 60 грн.

Постанова суду в частині призначення та виплати ОСОБА_3 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її отримання. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Кічмаренко

13.12.2016