Справа № 802/538/16-а
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/538/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Білоус О.В.

14 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білоуса О.В.

суддів: Совгири Д. І. Курка О. П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Томашук А.В.,

представників позивача - Човганюк А.М., Паламарюк О.О.

представників відповідача - Загородній Ю.С., Загороднюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватно-орендного підприємства "Сільськогосподарське підприємство "Колос" до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Приватно-орендне підприємство "Сільськогосподарське підприємство "Колос" звернулось із адміністративним позовом до Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 22.02.2016 року №.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року позовні вимоги ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" в повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Представники відповідача (апелянта) в судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задоволити.

Представники позивача в судовому засіданні заперечили проти доводів апеляційної скарги, у зв'язку з чим просили залишити її без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах апеляційної скарги у відповідності до частини 1 статті 195 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконання плану-графіку проведення документальних перевірок, керуючись п. 75.1 ст. 75, ст. 77 Податкового кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VI, ст.ст. 13, 14 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на підставі наказу Гайсинської ОДПІ за №389 від 15.10.2015 р. проведено документальну планову виїзну перевірку ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" щодо дотримання вимог податкового законодавства, в частині повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб за період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року. За результатами проведеної перевірки відповідачем складено акт від 25.11.2015 року №530/1700/30612168.

За висновками акту від 25.11.2015 року №530/1700/30612168 "Про результати документальної планової виїзної перевірки ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2012 року по 30.06.2015 року та враховуючи подане заперечення на вище вказаний акт перевірки із доданими заяви про застосування податкової соціальної пільги, Гайсинською ОДПІ прийняті наступні податкові повідомлення-рішення від 16.12.2015 року:

№ відповідно якого позивачу донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (платіж 11010100) основного платежу 59421,33 грн. та штрафних санкцій 46376,19 грн. за порушення вимог абз. а) п.176.2 ст. 176, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.169.2.1 пп.169.2.2 п.169.2 ст. 1б9, пп. 169.3.4, п. 169.3 ст.169 ПК України, а саме неутримання та неперерахування в бюджет сум податку на доходи фізичних осіб із суми виплаченого доходу громадянам при виплаті доходу у вигляді заробітної плати та порушення вимог абз. а) п.176.2 ст. 176, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168, пп.169.2.1 пп. 169.2.2 п. 169.2 ст. 169, пп. 169.3.4, п. 169.3 ст.169 ПК України, за несвоєчасне перерахування в бюджет сум утриманого податку на доходи фізичних осіб із сум, виплаченого доходу громадянам при виплаті доходу у вигляді заробітної плати;

№ відповідно якого донараховано позивачу податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами із доходів платника податку (платіж 11010400) основного платежу 171994,97 грн. та штрафних санкцій 113877,49 грн. за порушення вимог абз. а) п. 176.2 ст.176, пп.170.1.1 п.170.1 ст.170, пп.168.1.1 п.168.1 ст.168 ПК України, а саме неутримання та неперерахування в бюджет сум податку на доходи фізичних осіб із сум доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю).

Не погодившись з вище прийнятими податковими-повідомленнями рішеннями позивач скористався своїм правом щодо адміністративного оскарження до Головного управління ДФС у Вінницької області. 05.02.2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області рішенням №233/10/02-32-10-04 скасувала податкові повідомлення-рішення від 16.12.2015 року та зобов'язала Гайсинську ОДПІ сформувати та вручити нове податкове повідомлення-рішення на загальну суму 412639,55 грн.

Гайсинською ОДПІ ДФС у Вінницькій області 22.02.2016 року прийнято податкове повідомлення - рішення №, яким визначено суму грошового зобов'язання в розмірі 232839,35 грн. та штрафні санкції 179800,20 грн., на загальну суму 412639,55 грн. за порушення абз. а) п.176.2 ст.176, пп 168.1.1 п.168.1 ст.168; пп.169.2.1, пп.169 2.2. п.169.2 ст.169; пп.169.3.4. п.169.3 ст.169; пп. 170.1.1.п. 170.1. ст..170; пп.168.1. п.168.1 ст.168 ПК України та п.127.1 ст.127 ПК України.

Рішення ГУ ДФС у Вінницькій області про результати розгляду первинної скарги № 233/10/02-32-10-04 від 05.02.2016 року було оскаржено до Державної фіскальної служби України, яка залишила без задоволення скаргу позивача та без змін рішення ГУ ДФС у Вінницькій області.

Позивач не погоджуючись з діями відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос", виходив з того, що висновки акту перевірки щодо виявлених порушень податкового законодавства позивачем є частково безпідставними, а тому податкове повідомлення-рішення від 22.02.2016 року № підлягає скасуванню як протиправне в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 63261,32 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 137405,69 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно з частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини 1 статті 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для відновлення порушеного права в зв'язку із прийняттям рішення суб'єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав.

Аналіз наведених норм дає підстави дійти висновку, що завданням адміністративного судочинства є захист порушених прав, свобод та інтересів осіб.

В силу ч. 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Відповідно до п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України базою оподаткування платника податку (як резидента, так і нерезидента) є, зокрема, загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб, що встановлено пп. 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 кодексу.

Підпунктом 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 зазначеного Кодексу передбачено, що заробітна плата для цілей розділу IV цього Кодексу - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв'язку з відносинами трудового найму згідно із законом.

Пунктом 1 ст.35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими на поховання" встановлено, що допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу).

Згідно з пп. 165.1.1 п. 165.1 ст. 165 Податкового кодексу України виплати, пов'язані з тимчасовою втратою працездатності, включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Щодо правомірності оподаткування доходу працівників підприємства у вигляді заробітної плати та застосування податкової соціальної пільги, то судова колегія зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, Гайсинська ОДПІ прийняла оскаржувані податкові повідомлення рішення, врахувавши не всі наявні у позивача документи.

Зі встановлених обставин справи вбачається, що позивач, оскаржуючи в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Вінницькій області податкові повідомлення рішення від 16.12.2015 року № та № , разом із заявою подав додаткові копії заяв, що підтверджують право на застосування соціальної пільги за листопад 2012-2015 років по особах у кількості 68 чоловік.

Відповідно до п.44.6 ст.44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки платник податків не надає контролюючому органу документи, вважається, що такі документи були відсутні у платника податків, а якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення надає такі документи то вони повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду питання про прийняття рішення.

Відтак, враховуючи той факт, що 05.02.2016 року ГУ ДФС у Вінницькій області своїм рішенням №233/10/02-32-10-04 скасувала податкові повідомлення-рішення від 16.12.2015 року № та №, та зобов'язала Гайсинську ОДПІ прийняти нове податкове повідомлення-рішення, відповідач був зобов'язаний взяти до уваги додатково додані позивачем до скарги заяви про застосування податкової соціальної пільги.

В даному випадку, надані представниками відповідача пояснення, щодо неможливості здійснити нову перевірку позивача для врахування додатково наданих заяв через відсутність посадових осіб останнього за їх юридичною адресою, судовою колегією відхиляються, як такі, що є необгрунтованими та такими, що не відображають поважності підстав, що унеможливили здійснити вказану перевірку.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що Гайсинська ОДПІ неправомірно визначила розмір податку з доходів фізичних осіб при виплаті заробітної плати та при виплаті по листках непрацездатності на суму 49188,19 грн.

Щодо встановленого під час перевірки факту не утримування та не перерахування до бюджету ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" мінімального розміру податку на доходи фізичних осіб громадян з нарахованого (отриманого) доходу від оренди земельних ділянок по діючих договорах оренди земельних ділянок (паї) в загальній сумі 171994,97 грн., то судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 170.1.1 п. 170.1 ст.170 ПК України вказано, що податковим агентом платника податку (ПДФО) - орендодавця щодо його доходу від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю є орендар. При цьому об'єкт оподаткування визначається виходячи з розміру орендної плати, зазначеної в договорі оренди, але не менше ніж мінімальна сума орендного платежу, встановлена законодавством з питань оренди землі.

Згідно з пп. 170.1.4 п. 170.1 ст. 170 Податкового кодексу України, доходи, зазначені у підпунктах 170.1.1-170.1.3 цього пункту, оподатковуються податковим агентом під час їх нарахування (виплати) за ставкою, визначеною пунктом 167.1статті 167 цього Кодексу..

Таким чином, ст. 170 Податкового кодексу України установлено, що доходи фізичних осіб від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю оподатковуються при їх виплаті за їх рахунок.

Відповідно до ч. 2 п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України податковий агент зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом..

Податок підлягає сплаті (перерахуванню) / сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу (пп. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Отже, лише у разі виплати орендарем доходу - орендної плати фізичній особі від надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення, земельної частки (паю), майнового паю, орендар як податковий агент зобов'язаний нарахувати, утримати, перерахувати податок на доходи фізичних осіб до бюджету.

Як встановлено судом першої інстанції, база оподаткування податку з доходів фізичних осіб від надання в оренду земельної частки (паю) перевіряючими була визначена згідно відомостей відділу Держгеокадастру у Гайсинському районі Вінницької області, відповідно до якої у 2012 році кількість діючих договорів оренди укладених з ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" становила 388, у 2013 році - 388 та у 2014 році 338.

При цьому, в суді першої інстанції представником позивача зазначено, що ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" не здійснювалась виплата орендної плати у 2012 році по 41 договорах з 388, у 2013 році по 43 договорах з 388 та у 2014 році по 43 договорах з 338, що підтверджується випискою з книги нарахування орендної плати за відповідні роки.

Відтак, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо завищення донарахованого грошового зобов'язання до платника податку при перевірці контролюючим органом, що потягло за собою помилкове визначення бази оподаткування і як наслідок - неправильне нарахування податку з доходів фізичних осіб.

Крім того, судова колегія бере до уваги те, що у справі №2а/0270/4049/11 за позовом ПОП СП "Колос" до Гайсинської ОДПІ про скасування податкового повідомлення-рішення по ПДФО судом встановлено, що орендар - ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос" є податковим агентом орендодавців.

Таким чином, враховуючи наведене вище та беручи до уваги розрахунок мінімального розміру бази оподаткування та відповідної мінімальної суми податку на доходи фізичних осіб за 2012-2014 роки, що сформований на вимогу суду першої інстанції відповідачем, судова колегія вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції щодо неправомірності визначення Гайсинською ОДПІ розміру податку з доходів фізичних осіб від надання в оренду земельної частки (паю) на суму 14073,13 грн.

Щодо застосування штрафних санкцій до ПОП "Сільськогосподарське підприємство "Колос", застосованих відповідно до оскаржуваного податкового-повідомлення рішення, судова колегія зазначає наступне.

Відповідальність за порушення вимог податкового законодавства передбачена Главою 11 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п. 127.1 ст. 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету, а дії, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Застосування штрафу більшого розміру, за вказаною статтею Податкового кодексу України, можливе у разі встановлення контролюючим органом порушення протягом 1095 днів вдруге, втретє та більше, яке зафіксовано в акті перевірки та, відповідно, в податковому повідомленні-рішенні.

Як вбачається з наданого контролюючим органом розрахунку штрафних санкцій до позивача застосовано штрафну санкцію за жовтень 2012 року в розмірі 25 відсотків в сумі 355,76 грн., за листопад 2012 року в розмірі 50 відсотків на суму 669,32 грн. та за грудень 2012 року - червень 2015 року в розмір 75 відсотків в сумі 172558,25 грн.

Отже, до позивача застосовано фінансову санкцію за вчинення порушення вперше (25%), повторно (50%), а також втретє (75%).

Разом з тим, як встановлено судом першої інстанції та знайшло своє підтвердження під час апеляційного перегляду даної справи, до позивача раніше не було застосовано штрафні санкції за приписами п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України по податку на доходи фізичних осіб. Вказаний факт також підтверджується доводами апелянта, викладеними в обгрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що наразі відсутні підстави для застосування до позивача штрафу в розмірі 50 та 75 відсотків за порушення вчинене повторно та втретє, оскільки відповідачем не доведено наявність акту перевірки та податкового повідомлення-рішення, яким зафіксовано вчинення позивачем аналогічне порушення вперше.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо правомірного застосування штрафної санкції в розмірі 25, 50 та 75 відсотків через щомісячну несплату податку на доходи фізичних осіб на протязі 1095 днів, з огляду на те, що протягом перевіреного періоду позивач вчинив одне і те саме продовжуване порушення щодо невиплати (неперерахування) податку на доходи фізичних осіб у визначений законодавством термін, а для визначеності повторності порушення податкового законодавства необхідною умовою є саме вчинення аналогічного порушення протягом 1095 днів та притягнення платника податків до фінансової відповідальності.

Вказана правова позиція узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України, що була викладена в ухвалі № К/800/59780/14 від 03.02.2015 року прийнятої у справі № 826/12402/14, та в постанові Верховного суду України від 16.04.2013 року по справі №21-89а13.

Враховуючи, що згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Таким чином, судова колегія вважає, що контролюючий орган безпідставно застосував штраф у розмірі 50 та 75 відсотків суми податку, оскільки не застосовував до позивача штрафних санкції по абз. 1 п. 127.1 ст. 127 Податкового кодексу України, що виключає по собі наявність вчинення порушення повторно та втретє або більше і підстав для застосування розміру штрафу у вигляді 50 та 75 відсотків суми податку.

З огляду на вищенаведене, розмір штрафної санкції визначений контролюючим органом виходячи з суми несвоєчасно несплаченого податку в розмірі 50 відсотків та в розмір 75 відсотків визначений Гайсинською ОДПІ протиправно, а тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності застосування до позивача штрафної санкції на сум несвоєчасно несплаченого податку в розмірі 25 відсотків.

Таким чином, підсумовуючи все вище викладена, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції правомірно та обгрунтовано визнав таким, що підлягає скасуванню податкове повідомлення-рішення від 22.02.2016 року № в частині визначення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 63261,32 грн. та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 137405,69 грн.

Згідно з частиною 1 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Гайсинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 грудня 2016 року.

Головуючий Білоус О.В.

Судді Совгира Д. І. Курко О. П.