Справа № 812/1339/16
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1339/16

Луганський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого - судді Шембелян В.С..

за участю секретаря Олійник О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропівденмонтаж №5 про стягнення капіталізованих платежів в сумі 98432,86 грн, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області (далі за текстом Позивач, Відділення ВД Фонду СНВ в Старобільському районі) до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропівденмонтаж №5 (далі за текстом Відповідач, ТОВ «Електропівденмонтаж №5) про стягнення капіталізованих платежів.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на такі обставини.

Згідно з витягом з державного реєстра - 10.08.2016 року внесене рішення засновників юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті ліквідації ТОВ «Електропівденмонтаж №5.

Відділенням виконавчої дирекції Фонду в Старобільському раойні 08.09.2016 було подано голові ліквідаційній комісії ТОВ «Електропівденмонтаж №5 заяву про вступ з грошовими вимогами, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю працівникам, шляхом капіталізації відповідних платежів в зв'язку з ліквідацією підприємства на суму 98432,86 грн.

30 жовтня 2016 року Позивач отримав відповідь №13 від 30.09.2016, в якій зазначено, що для визнання грошових вимог немає правових підстав.

Станом на дату внесення рішення засновників про припинення юридичної особи, а саме на 10.08.2016 у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві в Старобільському районі знаходиться 1 справа потерпілого, який отримав трудове каліцтво на ТОВ «Електропівденмонтаж №5 і на цій підставі Відповідачем зроблено розрахунок платежів, що підлягають капіталізації.

Загальна сума відповідного платежу складає 98432,86 грн, яку просив Позивача стягнути з відповідача на свою користь, оскільки в добровільному порядку капіталізація таких коштів відповідачем не проведена.

Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, надав судову практику щодо застосування законодавства у спірних правовідносинах.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, обґрунтувавши свою позицію тим, що капіталізовані платежі Відповідач, як страхувальник, не зобов'язаний платити в разі ліквідації у добровільному порядку, оскільки на даний момент Кабінетом Міністрів України порядок капіталізації платежів у разі ліквідації страховика не визначено і не затверджено.

Згідно з п.1 Порядку капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань суб'єкта підприємницької діяльності-банкрута перед громадянами внаслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 765 (далі- Порядок), на який посилається позивач при нарахуванні капіталізованих платежів, капіталізація платежів здійснюється для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута відшкодувати шкоду, заподіяну життю та здоров'ю громадян, в тому числі застрахованих у Фонді соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Отже, Порядок не регулює питання капіталізації платежів у разі ліквідації страхувальника поза процедурою банкрутства, а тому можна зробити висновок, що чинне законодавство не передбачає сплату страхувальником в разі його ліквідації поза процедурою банкрутства капіталізованих платежів. Тому для визнання грошових вимог Позивача немає правових підстав. Просив розглянути справу за його відсутності.

Суд розглядає справу відповідно до вимог ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі досліджених доказів судом встановлені такі обставини.

ТОВ Електропівденмонтаж №5 зареєстровано в якості юридичної особи за кодом , місцезнаходження: 91480, Луганська обл., Новайдарський район, м. Щастя, вул. Гагаріна, буд. 9а, перебуває в стані припинення з 10.08.2016, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 82-87).

Позивачем надіслано голові ліквідаційній комісії ТОВ Електропівденмонтаж №5 заяву про вступ з грошовими вимогами, які виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю працівникам, шляхом капіталізації відповідних платежів в зв'язку з ліквідацією підприємства на суму 98432,86 грн, у звязку з тим, що Станом на дату внесення рішення засновників про припинення юридичної особи, а саме на 10.08.2016 у відділенні виконавчої ВД Фонду СНВ в Старобільському районі знаходиться 1 справа потерпілого, який отримав трудове каліцтво на і по ньому зроблений розрахунок платежів (а.с.8-9, розрахунок суми капіталізованих платежів а.с.10).

03.10.2016 Позивач отримав відповідь №13 голови ліквідаційної комісії ТОВ Електропівденмонтаж №5 про те, що ліквідаційна комісія вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню (а.с.13-14).

Під час розгляду справи встановлено, що у зв'язку з припиненням юридичної особи відповідача було розпочато ліквідаційну процедуру та призначено ліквідаційну комісію.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (далі - Закон № 1105-XIV) джерелами формування коштів Фонду є капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 цього Закону строк давності в разі стягнення штрафних санкцій, передбачених цим Законом, а також інших видів заборгованості перед Фондом не застосовується.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку, що заборгованість з капіталізованих платежів, що мають надійти до Фонду у випадках ліквідації страхувальників, є одним з видів заборгованості перед Фондом, а отже, позовна давність у даних правовідносинах не застосовується.

У той же час, відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу України, вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Отримавши 03.10.2016 відмову голови ліквідаційної комісії відповідача у визнанні його вимог та не отримавши від відповідача добровільної сплати капіталізованих платежів, позивач 26.10.2016 в межах визначеного ст. 112 Цивільного кодексу України місячного строку звернувся до суду із даним позовом.

При прийнятті рішення по справі суд має такі висновки.

Відповідно до преамбули Закону № 1105-XIV зазначений Закон відповідно до Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я.

Джерелами формування коштів Фонду є в тому числі капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Зазначеною нормою законодавець передбачає необхідність проведення страхувальником капіталізації страхових виплат із застосуванням порядку, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України № 765 від 6 травня 2000 року «Про порядок капіталізації платежів для задоволення вимог, що виникли із зобов'язань підприємства-банкрута перед громадянами в наслідок заподіяння шкоди їх життю і здоров'ю» (далі - Порядок № 765).

Статтею 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14 травня 1992 року № 2343-XII визначено, що банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Як зазначено у поясненнях відповідача (а.с.46-48), банкрутом він не є, запис про порушення справи про банкрутство щодо відповідача в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - відсутній.

Суд не приймає доводів відповідача щодо відмови у позові з підстав відсутності процедури банкрутства стосовно ТОВ Електропівденмонтаж №5, враховуючи наступне.

Відповідно до Закону № 1105-XIV одними з основних принципів страхування від нещасного випадку є своєчасне та повне відшкодування шкоди страховиком та обов'язковість страхування від нещасного випадку осіб, які працюють на умовах трудового договору (контракту) та інших підставах, передбачених законодавством про працю.

В силу вимог п. 8 ч. 2 ст. 15 Закону № 1105-XIV роботодавець як страхувальник зобов'язаний подавати звітність до Фонду у строки, в порядку та за формою, що встановлені правлінням Фонду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України № 2464-VI від 8 липня 2010 року «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-VI) єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування

Відповідно до п. 3 Розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закон № 2464-VI, з дня набрання чинності цим Законом платники страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, вважаються платниками єдиного внеску.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

За змістом ч.ч. 1-2 ст. 4 Закону № 1105-XIV Фонд соціального страхування України є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку, у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та медичним страхуванням, провадить акумуляцію страхових внесків, контроль за використанням коштів, забезпечує фінансування виплат за цими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та здійснює інші функції згідно із затвердженим статутом. Фонд є некомерційною самоврядною організацією, що діє на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Як вже наголошувалось судом за приписами п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV джерелами формування коштів Фонду (крім інших) є страхові внески страхувальників та застрахованих осіб, капіталізовані платежі, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку.

У відповідності до ст. 112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у першу чергу - щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом.

Згідно ч. 3 ст. 110 цього Кодексу якщо вартість майна юридичної особи є недостатньою для задоволення вимог кредиторів, юридична особа здійснює всі необхідні дії, встановлені законом про відновлення платоспроможності або визнання банкрутом.

Частиною 2 ст. 1205 Цивільного Кодексу України передбачено, що у разі ліквідації юридичної особи платежі, належні потерпілому або особам, визначеним ст. 1200 цього Кодексу, мають бути капіталізовані для виплати їх потерпілому або цим особам у порядку, встановленому законом або іншим нормативно-правовим актом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що капіталізація платежів здійснюється у всіх випадках ліквідації юридичної особи, а не лише у випадку ліквідації підприємства-банкрута.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосовуванню приписи п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 11 Закону № 1105-XIV.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові цього суду від 26 червня 2012 року у справі № 21-156а12.

Згідно ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п. 3 Порядку № 765 капіталізація платежів нараховується за період, що визначається, з різниці між середньої тривалості життя для чоловіків і жінок і їхнім віком на момент проведення капіталізації.

Згідно п. 4 цього Порядку до суми платежів, що підлягають капіталізації, включається заборгованість суб'єкта підприємницької діяльності-банкрута з виплат, пов'язаних з його зобов'язаннями відшкодувати шкоду, заподіяну життю і здоров'ю громадян, а саме: суми одноразової допомоги, щомісячних виплат втраченого заробітку, витрат по догляду за потерпілим та виплат за листками непрацездатності.

Заявлена позивачем сума платежів, яка підлягає капіталізації, підтверджується розрахунками потреби в капіталізації коштів та постановами позивача про призначення страхових виплат у зв'язку із отриманим трудовим каліцтвом працівникам відповідача (а.с. 10) та іншими матеріалами справи.

Відповідачем заперечень щодо розрахованої позивачем суми суду не надано.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заявленої суми капіталізованих платежів у розмірі 98432,86 грн є правомірними та обґрунтованими.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропівденмонтаж №5 про стягнення капіталізованих платежів в сумі 98432,86 грн в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 2, 7-11, 69-72, 86, 94, 154, 158-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області до Товариства з обмеженою відповідальністю Електропівденмонтаж №5 про стягнення капіталізованих платежів в сумі 98432,86 грн - задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Електропівденмонтаж №5 (, місцезнаходження: 91480, Луганська обл., Новайдарський район, м. Щастя, вул. Гагаріна, буд. 9а) на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в Старобільському районі Луганської області (, р/р 1217 МФО 804013 в ГУДКСУ Луганської області, місцезнаходження: 92700, Луганська обл., м. Старобільськ, вул. Миру, буд. 5) суму капіталізованих платежів в розмірі 98432,86 грн. (дев'яносто вісім тисяч чотириста тридцять дві гривні 86 коп.).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 16 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_1