Справа № 304/1369/16-а
Суддя: Чепурнов В. О.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 304/1369/16-а
Провадження № 2-а/304/55/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року м. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Чепурнова В. О.,

при секретарі - Гавій Л.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

його представника - адвоката Вакули Ю.І.,

представника відповідача - Качур О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Косей В.О. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 058587 від 26 жовтня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Косей О.В., у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР №058587 від 26 жовтня 2016 року. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 26 жовтня 2016 року інспектором поліції відносно нього було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 058587, згідно якої він, того ж дня о 13.20 год. в АДРЕСА_1 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34. «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4. «в» ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. Вказану постанову вважає незаконною, такою, що не відповідає дійсності та вимогам чинного законодавства, оскільки інспектор поліції не зазначив, якими саме доказами доводяться обставини, зазначені в постанові, не встановив вину позивача та докази, якими вона доводиться, не визначав пом'якшуючи та обтяжуючі обставини, не встановлював, чи є підстави для передачі питання на розгляд громадської організації або трудового колективу, не з'ясував, чи підлягає відповідач взагалі адміністративній відповідальності з огляду на положення ст. 19 КУпАП. Зокрема, відповідачем не з'ясовано, що позивач здійснив зупинку в даному місці, оскільки пасажиру його автомобіля гр. ОСОБА_6 раптово стало погано за станом соматичного здоров'я і позивач вимушений був здійснити зупинку в цьому місці, оскільки необхідні ліки, якими регулярно користується ОСОБА_6, знаходяться в його офісі за адресою: АДРЕСА_1. Даний факт також може підтвердити гр. ОСОБА_7. Крім того, відповідачем в ході притягнення позивача до адміністративної відповідальності не з'ясовано також наявність обставин, визначених ст. 22 КУпАП, а тому просить позов задовольнити.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Вакула Ю.І. позовну заяву підтримали в повному обсязі та просили позов задовольнити.

Представник відповідача Качур О.М. у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила в повному обсязі з врахуванням поданого нею письмового заперечення та матеріалу відеофіксації даної події з нагрудного відеєреєстратора інспектора Косей О.В. (а. с.28-30).

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та допитавши свідків, дослідивши відеозапис з нагрудного відеєреєстратора інспектора, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 статті 2 КАС України встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілям, на досягнення яких спрямоване це рішення(дія); з урахуванням права особи на участь в процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) - публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно ст. 18 ч. 1 п. 1 цього Кодексу місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Як роз'яснює п. 3 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06 березня 2008 року постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.

Згідно ст. 222 КУпАП до компетенції уповноважених працівників Національної поліції віднесено розгляд адміністративних порушень, передбачених ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Згідно ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено в суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 26 жовтня 2016 року інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції Косей В.О. відносно позивача було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 058587, згідно якої він, того ж дня о 13.20 год. в АДРЕСА_1 здійснив зупинку в зоні дії знаку 3.34. «Зупинку заборонено», чим порушив п. 8.4. «в» ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно вказаної постанови його визнано винним у вчиненні вказаного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а. с. 4).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, житель АДРЕСА_2, показав, що 26 жовтня 2016 року він дійсно їхав в автомобілі ОСОБА_1, однак йому раптово стало погано, оскільки він страждає гіпертонічною хворобою, у зв'язку з чим попросив ОСОБА_1 зупинитися біля офісу по АДРЕСА_1, оскільки там знаходяться його таблетки. Після того, як ОСОБА_1 виконав його прохання, він пішов в офіс, звідки взяв необхідні йому ліки та терміново їх прийняв. Його слова може підтвердити громадянка ОСОБА_7, яка і дала йому відповідні таблетки. Коли він повернувся до машини позивача, то дізнався, що патрульна поліція вже оштрафувала ОСОБА_1 за неправильну зупинку. Йому дуже було незручно перед ОСОБА_1, що через нього той порушив правила дорожнього руху.

В ході судового засідання також було продемонстровано відеозапис з нагрудного відеореєстратора інспектора з місця вказаної події, який наданий представником відповідача. Внаслідок дослідження вказаних доказів судом було встановлено, що інспектором поліції під час розгляду питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності позивачу не роз'яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що є порушенням положень ст. 279 КУпАП, п. п. 4, 9, 10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395.

В ході судового засідання шляхом дослідження копії оскаржуваної постанови судом було встановлено, що відповідачем порушено п. 8 Розділу ХІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, згідно якого заповнення в письмовій формі протоколів про адміністративні правопорушення, постанов про притягнення до адміністративної відповідальності, тимчасових дозволів здійснюється чорнилом (пастою) чорного або синього кольору. Записи здійснюються розбірливим почерком, а прізвище, ім'я, по батькові особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, її місце проживання (перебування), місце роботи, а також посада, спеціальне звання та прізвище, ім'я, по батькові поліцейського записуються друкованими літерами. Оскаржувана постанова зазначеним вимогам Інструкції не відповідає.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

В судовому засіданні встановлено, що всупереч положенням ч. 3 ст. 283 КУпАП оскаржувана постанова не містить даних про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, однак такий здійснювався з боку відповідача, про що свідчить відеозапис з нагрудного відеєреєстратора інспектора з місця вказаної події, який наданий представником відповідача.

Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст. 23 цього Кодексу адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 27 КУпАП штраф є грошовим стягненням, що накладається на громадян і посадових осіб за адміністративні правопорушення у випадках і розмірі, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 10 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином враховано та дотримано вищенаведених норм чинного законодавства України, в той же час суд вважає, що дані недоліки слід усунути при повторному розгляді даної справи відповідачем.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак щоб стягнення не було посилено.

З врахуванням того, що при винесенні постанови про адміністративне правопорушення відповідачем порушено норми діючих нормативно-правових актів, тому суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а справа про адміністративне правопорушення підлягає направленню на новий розгляд до органу (посадової особи), що винесла постанову для усунення зазначених в даній постанові недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 1, 2, 3, 17, 18, 70, 71, 86, 159-163 КАС України, ст. ст. 7, 33, 222, 251, 258, 288, 293 КУпАП, постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року, Законом України «Про національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року за № 1395, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенанта поліції Косей В.О. про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 058587 від 26 жовтня 2016 року - задовольнити частково.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії АР № 058587 від 26 жовтня 2016 року, винесену інспектором роти № 2 батальйону управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві лейтенантом поліції Косей В.О. про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 (двісті п'ятдесят п'ять) грн. - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення в порядку п. 2 ч. 1 ст. 293 КУпАП направити на новий розгляд до органу (посадової особи), що винесла постанову.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції.

Головуючий:Чепурнов В. О.