Справа № 471/1003/16-а
Суддя: Скарницька І. Б.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 471/1003/16-а
Провадження №2-а/471/8/16
Номер рядка звіту 104
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" грудня 2016 р. с-ще ОСОБА_1

Братський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого судді - Скарницької І.Б.,

за участю секретаря - Данілової Л.В.,

позивача - ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі ОСОБА_1 адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи "ОСОБА_1 районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області про визнання дій неправомірними та скасування наказу, виплату заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Комунальної установи "ОСОБА_1 районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області про визнання дій неправомірними та скасування наказу, виплату заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що наказом № 2-к від 31.12.2013 року він був призначений на посаду інженера-електрика господарської групи КП "ОСОБА_1 районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області. Наказом № 04-о від 03.03.2015 року на підставі ч. 3 ст. 32 КЗоТ його було попереджено про встановлення неповного робочого дня з 04.05.2015 року, з даним наказом він був ознайомлений під підпис. Наказом від № 32-к від 30.04.2016 року йому було встановлено режим робочого часу 4 години на день з оплатою праці у розмірі 0,5 посадового окладу з 04.05.2016 року. З даним наказом його ознайомлено не було. Вважає, що наказ про встановлення йому неповного робочого часу підлягає скасуванню, оскільки ніяких змін в організації роботи установи не відбувалося, з наказом він не був ознайомлений.

Представники відповідача КП "ОСОБА_1 районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" ОСОБА_1 районної ради миколаївської області вважали, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, при встановлені позивачу неповного робочого часу роботодавець діям в межах своїх повноважень, з наказом про встановлення неповного робочого дня позивач не був ознайомлений, проте був попереджений за два місяці про зміну істотних умов праці, а той факт, що позивач продовжував працювати після переведення на неповний робочий день свідчить про те що він з цим наказом погодився.

Представник відповідача ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області у судове засідання не з'явився, до суду надіслав заперечення проти позову в яких, зокрема зазначив, що даний спір не є публічно-правовим, отже не підлягає розгляду в порядку КАСУ та просив про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи суд встановив.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії).

П.п. 2, 3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013 року № 8 «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» визначено, що для розгляду спору адміністративним судом необхідно встановити його публічно-правовий зміст (характер).

Вирішуючи питання про віднесення спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

П.п. 2-3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України)).

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст. 1, 12) або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Наведене зумовлює висновок, що спір, за вирішенням якого позивач звернувся до суду в частині визнання недійсним наказу про встановлення йому неповного робочого часу, не є публічно-правовим, а тому його не належить вирішувати за правилами адміністративного судочинства.

Цей спір виник між фізичною та юридичною особою (Комунальним підприємством), яка не є органом державної влади чи органом місцевого самоврядування.

Таким чином, з урахуванням положень ст. 17 КАС слід дійти висновку про неможливість розгляду в порядку адміністративного судочинства справ про визнання недійсним наказу Комунального підприємства, яке не є субєктом владних повноважень.

Гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи судом, встановленим законом.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини фраза «встановленого законом», крім іншого, поширюється на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність; у разі перевищення судом повноважень, які чітко викладені в процесуальному законі, такий суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у значенні п. 1 ст. 6 Конвенції (справа «Сокуренко і Стригун проти України»).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 цієї статті, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ

Керуючись ст.ст. 157, 160, 165 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунальної установи "ОСОБА_1 районного центу фінансово-господарського та навчально-методичного забезпечення закладів освіти" ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області, ОСОБА_1 районної ради Миколаївської області про визнання дій неправомірними та скасування наказу, виплату заробітної плати закрити.

Розяснити позивачу його право на звернення до суду з зазначеними позовними вимогами за правилами цивільного судочинства.

Ухвала може бути оскарженою у порядку ст. 186 КАС України.

Суддя - Скарницька І.Б.