Справа № 804/3075/16
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 грудня 2016 року м. Київ К/800/28316/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року у справі за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області про скасування припису, -

в с т а н о в и в:

У травні 2016 року арбітражний керуючий ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області (далі - Управління) в якому просив визнати протиправним та скасувати припис № 35-П від 19 травня 2016 року, винесений відповідачем на підставі акту позапланової невиїзної перевірки діяльності позивача від 18 травня 2016 року №40-а (далі - спірний припис).

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що спірний припис відповідача не ґрунтується на вимогах закону, порушує його права, а тому ОСОБА_1 просив про задоволення позову.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року, позов задоволено та скасовано спірний припис.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою судді Вищого адміністративного суду України від 25 жовтня 2016 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам частини 5 статті 213 Кодексу адміністративного судочинства України.

Скаржнику, у строк до 16 листопада 2016 року запропоновано усунути зазначені в ухвалі недоліки та роз'яснено, що у випадку їх невиконання касаційну скаргу буде йому повернуто.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали до Вищого адміністративного суду України надійшла заява скаржника, зареєстрована в канцелярії суду 14 листопада 2016 року, якою недоліки касаційної скарги усунуто.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що у відповідача не було заснованих на законі підстав для винесення спірного припису.

Як встановлено судами, у період з 4 по 6 травня 2016 року на підставі скарги Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» та доручення Міністерства юстиції України від 8 квітня 2016 року №586/9787-0-33-16/9.5 Управлінням проведено позапланову невиїзну перевірку діяльності позивача під час виконання ним повноважень розпорядника майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Профіль України», про результат якої складено довідку про результати позапланової невиїзної перевірки від 6 травня 2016 року №40-Д (далі - довідка) і акт від 18 травня 2016 року №40-а (далі - акт)

Актом перевірки встановлено порушення арбітражним керуючим наступних вимог: частини 10 статті 22 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII, в редакції періоду спірних правовідносин) в частині втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність при не припиненні повноважень керівника чи органу управління боржника; абзацу 8 частини 3 статті 22 та частини 1 статті 26 Закону № 2343-XII та статей 4-5 Господарського процесуального кодексу України в частині не невиконання ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, не проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів протягом 10 днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання.

На підставі викладеного Управлінням винесено спірний припис про недопущення повторних порушень.

Так, відповідно до Закону № 2343-XII, арбітражний керуючий - фізична особа, призначена господарським судом у встановленому порядку в справі про банкрутство як розпорядник майна, керуючий санацією або ліквідатор з числа осіб, який отримав відповідне свідоцтво і внесений до Єдиного реєстру арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) України.

Згідно з положеннями Порядку контролю за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), затвердженого Наказом Міністерством юстиції України від 15 січня 2013 року №113/5 (далі - Порядок №113/5), контроль за діяльністю арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів) здійснюють Міністерство юстиції України як державний орган з питань банкрутства та за дорученням Мін'юсту України головні управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі як територіальні органи з питань банкрутства.

Пунктом 2.6 Порядку №113/5 встановлено, що підставами для проведення позапланової перевірки є: звернення (скарги) фізичний та юридичних осіб щодо дій арбітражного керуючого з викладенням обставин невиконання або неналежного виконання ним покладених на нього повноважень, з яких вбачається необхідність проведення податкового контролю.

Предметом позапланової перевірки, у відповідності до абзацу 2 пункту 2.11 Порядку № 113/5 є додержання арбітражним керуючим вимог Конституції України, Господарського процесуального кодексу України, Закону та іншого законодавства з питань банкрутства, з питань, необхідність перевірки яких стала підставою здійснення цієї перевірки.

За результатами проведення перевірки оформляється акт перевірки. У разі виявлення за результатами перевірки порушень у резолютивній частині акта перевірки зазначаються всі порушення з посиланням на конкретні структурні одиниці нормативно-правових актів, що узгоджується з приписами пункту 6.4 Порядку № 113/5.

В свою чергу, пунктами 2.1, 2.2 Порядку № 113/5 визначено предмет проведення планових і позапланових перевірок, етапи здійснення контролю за діяльністю арбітражних керуючих.

З встановлених сулами матеріалів справи вбачається, що постановою від 12 травня 2015 року господарським судом Дніпропетровської області було порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім Профіль України» (далі - Товариство), введено процедуру розпорядження майном боржника, до 4 вересня цього ж року. Розпорядником майна боржника призначено позивача.

В межах введеної процедури розпорядження майном боржника позивачем здійснено направлення до органів державної влади запитів про надання інформації щодо ввезення Товариством на територію України товарів, їх митного оформлення, наявності рухомого і нерухомого майна, яке перебуває у власності останнього, питань, пов'язаних з реєстраційними діями, відчуженням такого майна, тощо, а також стосовно посадових осіб товариства, зокрема в частині наявності у них рахунків у фінансових установах, бухгалтерської звітності Товариства, його статутного капіталу та іншу інформацію, яка стосується предмету господарської діяльності боржника.

На зазначені вище запити позивачу надана інформація.

Зазначені вище обставини, на думку відповідача, свідчать про порушення ОСОБА_1, як арбітражним керуючим, приписів частини 10 статті 22 Закону № 2343-XII у частині втручання розпорядника майна в оперативно-господарську діяльність при не припиненні повноважень керівника чи органу управління боржника.

Разом з тим, за правилами статті 22 частини 10 статті 22 Закону № 2343-XII визначено, що під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, проведення аналізу його фінансового становища, а також визначення наступної оптимальної процедури (санації, мирової угоди чи ліквідації) для задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів. Розпорядник майна - фізична особа, яка відповідно до судового рішення господарського суду забезпечує здійснення процедури розпорядження майном. Про призначення розпорядника майна виноситься ухвала.

Обов'язки розпорядника майна визначені, зокрема, у пунктах 3, 4 вищезгаданої статті Закону № 2343-XII, і полягають у вжитті заходів для захисту майна боржника, здійснення аналізу його фінансово-господарської діяльності, інвестиційного становища та становище на ринках, виявленні (за наявності) ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства, надаванні господарському суду та комітету кредиторів звіту про свою діяльність, відомостей про фінансове становище боржника, пропозицій щодо можливості відновлення платоспроможності боржника, організації та забезпечення проведення інвентаризації майна боржника та визначення його вартості, тощо.

Розпорядник майна несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх повноважень відповідно до законодавства України.

Крім того, відповідно до частин 3, 9 статті 98 Закону № 2343-XII під час реалізації своїх прав та обов'язків арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) зобов'язаний діяти добросовісно, розсудливо, з метою, з якою ці права та обов'язки надано (покладено), обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на підставі, у межах та спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України про банкрутство, а також забороняється розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв'язку з його діяльністю, і використовувати їх у своїх інтересах або інтересах третіх осіб.

Також, за змістом статті 22 Закону № 2343-XII розпорядник майна не має права втручатися в оперативно-господарську діяльність боржника, крім випадків, передбачених цим Законом. Призначення розпорядника майна не є підставою для припинення повноважень керівника чи органу управління боржника.

Суди під час розгляду справи наголосили на тому, що висновок Управління щодо втручання позивачем в оперативно-господарську діяльність боржника відповідачем зроблений виключно з наданої арбітражним керуючим інформації, що ним робились запити до різноманітних установ та організацій з метою отримання інформації про боржника.

Однак, частиною 1 статті 3 Господарського кодексу України, встановлено, що під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Проаналізовано судами і поняття «втручання», яке, за висновками судів, за своєю природою передбачає стороннє застосування заходів, спрямованих на зміну того чи іншого стану. При цьому, «втручання в оперативну - господарську діяльність боржника» у співвідношенні та аналізу норм № 2343-XII, передбачає дії розпорядника майна щодо нав'язуванні керівним органам боржника тієї чи іншої думки, примушуванні до вчинення дій, які суперечать інтересам боржника, або дії безпосередньо розпорядника майна, які можуть впливати на діяльність боржника, кадрові питання (призначення і зняття з посади, штатний розклад), доцільність прийняття того чи іншого управлінського рішення тощо.

Роблячи запити до установ про майновий стан боржника та з метою отримання фінансової, статистичної та податкової звітності, та отримуючи на них відповіді, позивачем не здійснювались дії, які б могли вплинути на оперативно-господарську діяльність боржника.

В даному випадку мало місце, реалізація заходів по отриманню інформації про боржника, встановлення його майнового стану для виконання покладеного на позивача обов'язку щодо аналізу фінансової, господарської та інвестиційної діяльності боржника.

Навпаки, позивач виконував обов'язки, покладені на нього пунктом 3 статті 22 № 2343-XII, якими передбачено, що розпорядник майна зобов'язаний аналізувати фінансово-господарську діяльність, інвестиційне становище боржника та його становище на ринках; виявляти ознаки фіктивного банкрутства, доведення до банкрутства, приховування стійкої фінансової неспроможності, незаконних дій у разі банкрутства.

Таким чином, отримавши інформацію із різних джерел, позивач отримав можливість всебічно та різносторонньо здійснити аналіз фінансового становища боржника та реалізувати інші покладені на нього обов'язки згідно законодавства.

Суд звертає увагу на той факт, що питання про втручання в оперативно-господарську діяльність боржника має порушуватись за зверненням та виключно з ініціативи безпосередньо боржника. Саме боржник може «відчувати на собі» та аналізувати дії розпорядника майна та скаржитись на втручання в його діяльність, однак з боку Товариства або його керівних органів, не надходило жодних зауважень щодо діяльності позивача.

Щодо порушення вимог абзацу 8 частини 3 статті 22 та частини 1 статті 26 Закону № 2343-XII та статті 4-5 Господарського процесуального кодексу України у частині невиконання ухвали господарського суду стосовно не проведення зборів кредиторів та комітету кредиторів протягом десяти днів після винесення ухвали за результатами попереднього засідання, суди зазначили про відсутність порушень наведених норм законодавства з боку позивача, оскільки ухвала господарського суду не набрала законної сили, була оскаржена в апеляційному порядку і за наслідком її перегляду була змінена.

Більше того, позивачем вживались усі необхідні і залежні від нього заходи для виконання покладених на нього обов'язків і недопущення порушень вищевказаних приписів законодавства, однак в силу об'єктивних причин, які не залежали від його волі ОСОБА_1 не зміг вчасно здійснити передбачені законом і судовим рішенням заходи.

Ураховуючи наведені положення законодавства в обсязі встановлених під час розгляду справи фактичних даних, обставин справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність у діях позивача вини у вчиненні інкримінованих йому порушень під час здійснення діяльності арбітражного керуючого щодо розпорядження майном Товариства.

За таких обставин, висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність підстав для задоволення позову узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідає дійсним обставинам справи, ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог процесуального закону, доводи касаційної скарги їх висновку не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України, -

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом арбітражного керуючого ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області про скасування припису, за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровський області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 липня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк