Справа № 815/1844/14
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1844/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л. І.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» до Південного офісу Держаудитслужби, Державної фінансової інспекції в Одеській області, за участю третіх осіб на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство», Державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Чорноморндіпроект», про визнання протиправними та скасування пунктів вимоги про усунення порушень державної фінансової дисципліни, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» з адміністративним позовом до Південного офісу Держаудитслужби, ДФІ в Одеській області, за участю третіх осіб на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору ДП «Адміністрація морських портів України», ПАТ «Українське дунайське пароплавство», ДП «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Чорноморндіпроект», про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 5, 6, 12, 13, 14, 16, 18, 19, 21 вимоги про усунення порушень державної фінансової дисципліни від 19 лютого 2014 року №850/16-257.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року, яке залишено без змін рішенням Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року, адміністративний позов ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» задоволений в частині визнання протиправними та скасування пунктів 5, 6, 21 вимоги від 19 лютого 2014 року №850/16-257, а в іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

За результатами касаційного оскарження, 26 травня 2016 року Вищім адміністративним судом України, постанова Одеського окружного адміністративного суду від 21 серпня 2014 року та ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2014 року скасована в частині відмови в задоволенні позову ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» про скасування пунктів 3, 4, 12, 13, 14, 16, 18, 19 вимоги від 19 лютого 2014 року №850/16-257 та в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав не дослідження змісту вимог відповідача, не дослідження всіх доказів та не повного встановлення обставин у справі (ОСОБА_1 ІІІ, аркуші справи 168-172).

Під час нового розгляду справи в частині скасованій Вищім адміністративним судом, представник позивача позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 12, 13, 14, 16, 18, 19 вимоги від 19 лютого 2014 року №850/16-257 підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, оскільки відшкодування витрат на проїзд міським транспортом загального користування працівникам порту здійснене правомірно враховуючи, що до позивача не застосовується «Інструкція про службові відрядження в межах України та за кордон», відшкодування витрат безпідставно витрачених на проживання ОСОБА_2 під час його відрядження не ґрунтується на нормах законодавства, оскільки такі витрати ним понесені та підлягають відшкодуванню, вимога в частині відрахування зайво виплачених відпускних працівникам порту не може бути виконана, враховуючи велику кількість працівників та відсутність даних в акті та вимозі про осіб, яким необхідно провести відрахування, вимога про повернення безпідставно перерахованих ОСОБА_1 коштів за роботу за сумісництвом є не правомірною враховуючи можливість сумісництва посад завідувача господарством дитячого садка та прибиральника, вимога щодо стягнення коштів з ОСОБА_3 не може бути заявлена до позивача, оскільки він був керівником порту не був його працівником та контракт з ним укладений Міністерством транспорту та звязку України, вимога щодо нарахування кухарям 5 розряду заробітної плати за роботу за сумісництвом кухарями 4 розряду в тому ж розмірі що і за основним місцем роботи є не обґрунтованою, оскільки передбачає різні обовязки, нестача контейнера не відповідає дійсності, він знаходився в оренді та орендна плата за його використання стягувалася в судовому порядку з орендаря, дані фінансової інспекції щодо завищення вартості підводних технічних водолазних робіт не відповідають дійсності та спростовуються доказами у справі.

Представник третьої особи - ПАТ «Українське дунайське пароплавство» в судових засіданнях підтримував позицію представника позивача та зазначав про не обґрунтованість вимоги, що стосується ПАТ «Українське дунайське пароплавство» про завищення вартості підводних технічних водолазних робіт, оскільки розрахунок вартості зроблений вірно та відповідає умовам договору.

Представники третіх осіб - ДП «Адміністрація морських портів України», ДП «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Чорноморндіпроект» в судове засідання не зявилися, треті особи були належним чином повідомлені про розгляд справи.

Представники відповідачів заперечували проти задоволення позову, оскільки під час ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» встановлені порушення позивачем вимог законодавства, обґрунтування порушень, викладені в акті ревізії підтримані ними в повному обсязі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України суд має право розглянути справу у письмовому провадженні, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду та за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи вищевикладені приписи КАС України, неявку в судове засідання третіх осіб, відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, суд прийшов до висновку про можливість продовження розгляду справи в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами.

Вивчивши позовну заяву та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Ізмаїльською обєднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Одеській області в період з 15.10.2013 року по 30.12.2013 року проведена ревізія фінансово-господарської діяльності ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» за період з 01.07.2012 року по 30.09.2013 року, за результатами якої складений акт №850-16/1 від 11.01.2014 року (ОСОБА_1 І, аркуші справи 17-167).

Позивач не погодився із порушеннями, викладеними в акті ревізії та 29.01.2014 року подав заперечення на акт до Ізмаїльської обєднаної державної фінансової інспекції ДФІ в Одеській області, якою заперечення розглянуті та не прийняті, про що 17 лютого 2014 року фінансовою інспекцією затверджений відповідний висновок (ОСОБА_1 І, аркуші справи 168-219).

На підставі акту ревізії №850-16/1 від 11.01.2014 року Ізмаїльською обєднаною державною фінансовою інспекцією ДФІ в Одеській області 19.02.2014 року позивачу направлена вимога про усунення порушень законодавства №850-16/257, яка отримана позивачем 27.02.2014 року (ОСОБА_1 І, аркуші справи 220-230).

Згідно із пунктами 3, 4, 12, 13, 14, 16, 18, 19 вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року, які позивач оскаржує в цій справі, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» в порушення абз. 4 п. 6 розділу ІІ «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон» відшкодувало працівникам витрати на проїзд міським транспортом загального користування за відсутності маршруту, погодженого керівником порту в сумі 243 грн. (пункт 3 Вимоги), в порушення ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 1.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» стивідору змінному ВПК-2 ОСОБА_2 відшкодувало 7200 грн. за проживання в ПП «ОСОБА_4 В.» за період відрядження в м. Херсон без підтвердження проведення оплати за ці послуги (пункт 4 Вимоги), в порушення п. 4 «Порядку обчислення середньої заробітної плати» при нарахуванні заробітної плати за час відпусток та компенсації за невикористані відпустки в розрахунок деяких працівників не включена виплата заробітної плати за викладацьку роботу в межах 240 годин на рік, що не є сумісництвом, що призвело до недоотримання відпускних 16 працівниками порту на суму 703,47 грн., зайво виплачені відпускні 2 особам у сумі 123,25 грн., що призвело до зайвого нарахування єдиного соціального внеску на суму 46,01 грн. (пункт 12 Вимоги), в порушення п. 4 Постанови КМУ від 03.04.1993 року №245 «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», п. 4 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» завгоспу дитячого садка «Гвоздичка» ОСОБА_1, посада якої віднесена до керівних посад, надано сумісництво, що призвело до необґрунтованої витрати коштів в сумі 644,35 грн., на які проведено перерахування єдиного соціального внеску в розмірі 240,54 грн. (пункт 13 Вимоги), в порушення п. 8 ст. 134, ст. 237, 237-1 КЗпП України, ст. 228 ГК України не вжиті заходи щодо направлення позову до суду про стягнення з винної особи (колишнього начальника порту ОСОБА_5, якій підписав наказ про звільнення ОСОБА_6 М.) збитків внаслідок відшкодування портом працівнику ОСОБА_6 заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 46034 грн. (пункт 14 Вимоги), в порушення ст. 32, 96, 97, 104 КЗпП України кухарям 5 розряду дитячого садка «Гвоздичка» за сумісництвом за цією ж посадою, проводилося нарахування зарплати за часовою тарифною ставкою кухаря 4 розряду, що призвело до недоотримання доходів працівниками в сумі 142,72 грн. (пункт 16 Вимоги), в порушення п. 2 «Порядку визначення збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» не визначений розмір збитків від нестачі контейнеру МММІ 106337-5 (інвентарний номер 684) залишковою вартістю 7616,85 грн. (пункт 18 Вимоги), в порушення ст. 626, 629 ЦК України п. п. 3.1, 3.2 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» ПАТ «Українське Дунайське пароплавство» завищена вартість послуг з підводних технічних водолазних робіт на суму 2934,11 грн. (пункт 19 Вимоги).

Відповідно до п. 6 Розділу ІІ «Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон», затвердженої 13.03.1998 року наказом Міністерства фінансів України №59 відрядженому працівникові відшкодовуються витрати на проїзд міським транспортом загального користування (крім таксі) відповідно до маршруту, погодженого керівником, та на орендованому транспорті за місцем відрядження (згідно з підтвердними документами).

Разом з цим, суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 1 Розділу І зазначеної Інструкції службовим відрядженням вважається поїздка працівника за розпорядженням керівника органу державної влади, підприємства, установи та організації, що повністю або частково утримується (фінансується) за рахунок бюджетних коштів.

Позивач зазначає та надає до суду довідку за підписом директора та головного бухгалтера порту від 16.11.2016 року про те, що позивач в період, за який проведена ревізія та по теперішній час не є бюджетною установою, не є підприємством, яке фінансується або утримується за рахунок бюджетних коштів (ОСОБА_1 IV, аркуш справи 15), відповідно до Статуту, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України, тобто, у відповідності до ст. 74 Господарського кодексу України є субєктом підприємницької діяльності

Відповідач в запереченнях на позов зазначає, що майно порту є державною власністю та відповідно до Статуту джерелом формування майна порту є, в тому числі, капітальні вкладення та дотації з бюджетів, однак, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, при цьому, фінансовою інспекцію не доведено та не надано доказів, які б підтверджували фінансування позивача за рахунок бюджетних коштів в перевіреному періоді.

Відповідно до ст. 121 Кодексу законів про працю України працівники мають право на відшкодування витрат та одержання інших компенсацій у зв'язку з службовими відрядженнями. Працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються, в тому числі, вартість проїзду до місця призначення і назад.

Згідно із «Порядком оформлення відряджень», затвердженим наказом начальника ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» від 13.04.2012 року №391 (ОСОБА_1 IV, аркуш справи 16-30) витрати на відрядження відшкодовуються тільки за наявності оригіналів підтверджуючих документів, що засвідчують вартість цих витрат, в тому числі, транспортних квитків або транспортних рахунків, тощо.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що керівник порту не може заздалегідь знати про маршрут проїзд міським транспортом загального користування працівника за відсутності даних про місце його поселення для проживання та також суд звертає увагу на те, що нормами законодавства не передбачено погодження маршруту в письмовій формі та таке погодження може бути здійснено в усній формі без складання будь-яких письмових доказів про це.

Враховуючи, що сторонами не заперечується наявність оригіналів документів щодо понесених витрат працівниками на проїзд транспортом загального користування, суд не вбачає порушень вимог законодавства при здійсненні такого відшкодування витрат працівникам, а тому пункт 3 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно із п. 1.2 «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», затвердженого 15.12.2004 року постановою Правління НБУ №637 касовий ордер це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси.

З наданих до суду доказів вбачається, що стивідор змінний ВПК-2 ОСОБА_2 в період з 13.08.2012 року по 11.09.2012 року був відряджений до м. Херсон у ДП «Херсонський морський торговельний порт» для участі у комісії МІУ та після повернення з відрядження надав звіт про виконану роботу та звіт про використання коштів виданих на відрядження з наданням оригіналів первинних документів, які підтверджують понесені витрати на проїзд, проживання в готелі, тощо (ОСОБА_1 І, аркуші справи 246, 249-252).

З наданих документів вбачається, що ОСОБА_2 проживав в період з 13.09.2012 року по 11.09.2012 року у ФОП ОСОБА_4, який є субєктом господарювання, надає в оренду та експлуатацію власне чи орендоване нерухоме майно та знаходиться на спрощеній системі оподаткування. Згідно наданих рахунків та квитанцій до прибуткового касового ордеру №1352 від 13.08.2012 року та №1359 від 29.08.2012 року вартість проживання складає 450 грн. на добу, в квитанціях міститься вартість послуг, кількість днів, вартість доби проживання, загальна сума передана ФОП ОСОБА_4, підпис субєкта господарювання, печатка, тощо, а тому квитанції до прибуткового касового ордеру оформлені належним чином, мають всі реквізити, з яких вбачається зміст господарських операцій, а тому у позивача є всі підстави для відшкодування ОСОБА_2 цих витрат.

Фінансова інспекція робить висновок про не підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 враховуючи пояснення ОСОБА_4, надання ним прибуткового касового ордеру №1359 від 09.09.2012 року на суму 5850 грн. та не надання прибуткового касового ордеру на суму 7200 грн., тобто не підтвердження ним отриманого доходу (ОСОБА_1 IV, аркуші справи 169-173), однак суд звертає увагу на те, що ОСОБА_4 підтвердив проживання ОСОБА_2 в період з 13.08.2012 року по 11.09.2012 року, зазначив що не памятає всіх обставин щодо проживання ОСОБА_2, в матеріалах справи наявні підписані ОСОБА_4 квитанції до прибуткового касового ордеру з його печатками, проте обставини підписання цих квитанцій у ОСОБА_4 не зясовані, при цьому відсутність обліку цих коштів може свідчити про порушення податкового законодавства субєктом господарювання та не є підставою для сумнівів в достовірності наданих первинних документів, що містять всі реквізити.

Фінансовою інспекцією не надано доказів, які б свідчили про недостовірність наданих первинних документів, не підписання їх ОСОБА_4, їх підробку, не проживання ОСОБА_2 під час відрядження у ФОП ОСОБА_4, тощо, а тому пункт 4 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 12 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року позивачем зайво виплачені відпускні двом працівникам в сумі 123,25 грн. згідно списку працівників в Додатку 7.1.12 до акту ревізії, проте позивач зазначає, що не отримував додаток 7.1.12 до акту ревізії, з акту та вимоги не вбачається даних про осіб, щодо яких позивач допустив порушення, а тому враховуючи велику кількість працівників порту не може самостійно їх встановити.

Представники відповідача під час судового засідання не зазначили осіб, щодо яких позивачем допущені порушення та з Додатку 7.1.12, наданого до суду, вбачається витребування інформації за запитом №Д-12 від 11.12.2013 року від ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та отримання інформації за запитом, однак в цьому додатку не міститься списку осіб щодо яких допущені порушення, не має розрахунку сум щодо кожної особи, дати допущення порушення, доказів, які підтверджують ці обставини, тощо (ОСОБА_1 IV, аркуші справи 129-141), а тому, враховуючи положення ч. 2 ст. 71 КАС України, суд прийшов до висновку щодо не доведеності відповідачем зазначених обставини, не обґрунтованості вимоги та наявності підстав для її скасування в цій частини.

Разом з цим п. 12 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року стосується також недоотримання 16 працівниками порту відпускних в сумі 703,47 грн. що позивачем не заперечується, ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» погодилося з виявленими порушеннями здійснило нарахування цих коштів працівникам, спору щодо цих обставини між сторонами не має, а тому в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 13 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року фінансова інспекція робить висновок про необґрунтовану витрату коштів фонду оплати праці на суму 644,35 грн., оскільки завідувачу господарством дитячого навчального закладу «Гвоздичка» ОСОБА_7 надано 0,5 ставка сумісництва прибиральника території строком на 1 місяць, а оскільки, відповідно до класифікатору професій 003-95, посада завідуючого господарством віднесена до керівних посад підрозділами установ, організацій, вона не мала права працювати за сумісництвом.

Суд не погоджується з доводами відповідача та вважає їх не обґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до Класифікатора професій ДК003:2010, затвердженого 28 липня 2010 року наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики №327, який діє з 01.11.2010 року, код професії завідувача господарством дитячого садка 1239 віднесений до керівників інших функціональних підрозділів.

Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України №245 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій» не мають права працювати за сумісництвом керівники державних підприємств, установ і організацій, їхні заступники, керівники структурних підрозділів (цехів, відділів, лабораторій тощо) та їхні заступники (за винятком наукової, викладацької, медичної і творчої діяльності).

З наданих до суду доказів вбачається, що в структурі ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» наявний дитячий садок «Гвоздичка», в штаті якого є завідувач дитячого садка та є окрема посада завідувача господарством, в обовязки якого входить господарське обслуговуванню дитячого садка та його території, своєчасний ремонт приміщень, своєчасне отримання інвентарю, миючих засобів, ведення обліку комунальних витрат, тощо (ОСОБА_7 IV, аркуші справи 38-56, 79-80), однак ця посада не є посадою керівника структурного підрозділу ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт», господарство дитячого садка не є структурним підрозділом позивача, структурним підрозділом позивача є дитячий садок «Гвоздичка», керування яким здійснює завідувач дитячого садка.

Таким чином пункт 13 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року не ґрунтується на нормах законодавства та підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем п. 8 ст. 134, ст. 237, 237-1 КЗпП України, ст. 228 ГК України в частині не вжиття заходів щодо направлення позову до суду про стягнення з винної особи (колишнього начальника порту ОСОБА_5, якій підписав наказ про звільнення ОСОБА_6 М.) збитків внаслідок відшкодування портом працівнику ОСОБА_6 заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди в розмірі 46034 грн., суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 6 Статуту ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» управління портом здійснює начальник, наймання (звільнення) якого здійснюється Уповноваженим органом управління шляхом укладення (розірвання) з ним контракту в порядку, встановленому законодавством (ОСОБА_7 IV, аркуші справи 57-67).

Наказом Міністерства транспорту та звязку України №398-О від 28.09.2010 року ОСОБА_3 призначено виконувачем обовязків начальника ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» з 28 вересня 2010 року (Том ІІ, аркуш справи 20), а 11.07.2011 року звільнено з роботи за угодою сторін наказом Міністерства інфраструктури України №75-О від 06.07.2011 року (Том ІІ, аркуш справи 24).

Під час виконання обовязків керівника порту ОСОБА_3 підписав наказ про звільнення працівника порту ОСОБА_6 з роботи за прогули, однак рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22 березня 2012 року, яке залишено в силі рішенням Апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2012 року ОСОБА_6 поновлено на посаді та стягнуто на його користь з ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду (ОСОБА_7 IV, аркуші справи 78-75).

Враховуючи зазначені обставини, фінансова інспекціє наполягає на стягненні в судовому порядку середнього заробітку за час вимушеного прогулу сплаченого на користь ОСОБА_6 з керівника порту, який підписав наказ про звільнення.

Дійсно, відповідно до ст. 237 Кодексу законів про працю України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Однак, відповідно до ст. 136 Кодексу законів про працю України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) стягнення з керівника підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку проводиться за позовами вищестоящого в порядку підлеглості органу або за заявою прокурора.

Таким чином, позивач позбавлений можливості звернення до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення сплаченого на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки він був керівником порту та призначений на посаду Наказом Міністерства транспорту та звязку України, а тому пункт 13 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо порушення позивачем ст. 32, 96, 97, 104 КЗпП України при нарахуванні кухарям 5 розряду дитячого садка «Гвоздичка» за сумісництвом за цією ж посадою, зарплати за часовою тарифною ставкою кухаря 4 розряду, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до ст. 102-1 Кодексу законів про працю України, ст. 19 Закону України «Про оплату праці» працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1, 5 «Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», затвердженого 28.06.1993 року наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України №43 сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Оплата праці сумісників здійснюється за фактично виконану роботу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виконували роботу на посадах кухарів 5 розряду та за сумісництвом в межах 0,5 ставки виконували роботу кухарів 4 розряду в період міжнавігаційної та щорічної відпусток основних працівників, а тому отримували заробітну плату згідно із фактично виконаною роботою (ОСОБА_7 IV, аркуші справи 127-128).

Згідно із штатним розкладом дитячого садка «Гвоздичка» на 2012, 2013 роки в штаті дитячого садка існувала посада кухаря 5 розряду та кухаря 4 розряду, які відрізнялися за обовязками, а тому позивачем виплачувалася заробітна плата за фактично виконану роботу на цих посадах (ОСОБА_7 IV, аркуші справи 77-80).

Враховуючи зазначені обставини, суд не вбачає порушень позивачем вимог законодавства при нарахуванні ОСОБА_8 та ОСОБА_9 К заробітної плати, а тому пункт 16 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 18 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року фінансова інспекція зазначає про порушення п. 2 «Порядку визначення збитків від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей» в частині не визначення розмір збитків від нестачі контейнеру МММІ 106337-5 (інвентарний номер 684) залишковою вартістю 7616,85 грн. та вимагає стягнути з матеріально-відповідальної особи ОСОБА_10 збитки в порядку та розмірах, встановлених ст. 130-136 Кодексу законів про працю України.

Суд не може погодитися з такими вимогами відповідача та вважає їх не правомірними з огляду на наступне.

Відповідно до договору оренди індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності №35 від 02.03.2009 року, укладеного між позивачем та ТОВ «Дунайбункер» порт зобовязався передати, а ТОВ «Дунайбункер» прийняти в строкове платне користування контейнер МММІ 106337-5 (інвентарний номер 684), термін дії якого з врахуванням додаткової угоди №1 від 04.11.2011 року був продовжений до 31.12.2011 року (Том ІІ, аркуші справи 27-31).

Відповідно до п. 10.4 зазначеного Договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом місяця, цей Договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, однак ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» направило на адресу ТОВ «Дунайбункер» лист №03/2/112/35 від 13.01.2012 року про припинення дії договору №35 від 02.03.2009 року з 31.12.2011 року і повідомило про необхідність у тижневий термін повернути контейнер МММІ 106337-5 (Том ІІ, аркуш справи 32).

Проте, на час проведення ревізії контейнер не був повернутий та безпідставно знаходився в користуванні у ТОВ «Дунайбункер».

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово направляв ТОВ «Дунайбункер» листи з вимогою повернути контейнер та звернувся до суду з позовом про повернення орендованого майна та стягнення заборгованості по орендній платі та неустойки за невиконання зобовязань по поверненню майна (Том ІІ, аркуші справи 33-40).

За результатами розгляду позову, позовні вимоги ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» задоволені, ТОВ «Дунайбункер» зобовязано повернути порту контейнер МММІ 106337-5 та на користь позивача стягнута орендна плата та неустойка за не виконання зобовязань (Том ІІ, аркуші справи 240-249, ОСОБА_7 ІІІ, аркуші справи 252-258).

Контейнер МММІ 106337-5 (інвентарний номер 684) повернутий позивачу за актом приймання-передачі від 08.04.2015 року та за період перебування контейнеру у орендаря з нього стягнута орендна плата та неустойка.

Таким чином, позивачем здійснювалися заходи щодо повернення майна та стягнення збитків, які призвели до повернення контейнеру та стягнення орендної плати за його використання, а тому вимога про стягнення збитків з ОСОБА_10 є не правомірною та підлягає скасуванню.

Щодо завищена вартість послуг з підводних технічних водолазних робіт на суму 2934,11 грн., що викладено в пункті 19 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року та необхідності проведення претензійно-позовної роботи з ПАТ «Українське дунайське пароплавство», суд звертає увагу на наступне.

Між ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» та ПАТ «Українське дунайське пароплавство» 20.09.2012 року укладений договір №78-Р/389 ТС, за яким ПАТ «Українське дунайське пароплавство» зобовязується виконати роботи з водолазних оглядів підводних частини суден і гідротехнічних споруд позивача, а ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» зобовязується прийняти ці роботи і оплатити їх (Том ІІ, аркуші справи 41-46).

Відповідно до Додатку №1 до зазначеного Договору (кошторисно-фінансового розрахунку) одиницями виміру роботи водолазів та суден «Тайфун», «Містраль» є години (Том ІІ, аркуш справи 47), а розрахунок кількості годин вівся виходячи з того, що час менший ніж 30 хвилин приймався за 0,5 години, а час більший ніж 30 хвилин приймався за 1 годину, що є звичайним для роботи підприємств морегосподарського комплексу, якими є позивач та ПАТ «Українське дунайське пароплавство».

Висновок про розбіжності в виконаних роботах та завищення їх вартості фінансовою інспекцією зроблений виходячи з розрахунку часу робіт хвилинами, однак такий розрахунок не відповідає умовам договору №78-Р/389 ТС від 20.09.2012 року.

З наданих до суду доказів, зокрема суднового журналу т/х «Містраль», журналу водолазних робіт вбачається відповідність виконаних робіт в одиницях виміру годинами тим, що зазначені в акті виконаних робіт та за які позивач розрахувався з ПАТ «Українське дунайське пароплавство» (Том ІІ, аркуші справи 57-66), а тому суд не вбачає підстав для висновку про завищення вартості робіт.

Враховуючи зазначені обставини, пункт 19 вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» обґрунтовані, відповідають вимогам законодавства та підлягають задоволенню, крім позовних вимог щодо скасування п. 12 Вимоги №850-16/257 від 19.02.2014 року в частині недоотримання 16 працівниками порту відпускних в сумі 703,47 грн., що позивачем не заперечувалося та в цій частині позивач виконав вимогу фінансової інспекції.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» до Південного офісу Держаудитслужби, Державної фінансової інспекції в Одеській області, за участю третіх осіб на боці позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Приватного акціонерного товариства «Українське дунайське пароплавство», Державного підприємства «Державний проектно-вишукувальний та науково-дослідний інститут «Чорноморндіпроект», про визнання протиправними та скасування пунктів 3, 4, 12, 13, 14, 16, 18, 19 вимоги про усунення порушень державної фінансової дисципліни від 19 лютого 2014 року №850/16-257 задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати пункти 3, 4, 13, 14, 16, 18, 19 вимоги про усунення порушень державної фінансової дисципліни від 19 лютого 2014 року №850/16-257.

Визнати протиправним та скасувати пункт 12 вимоги про усунення порушень державної фінансової дисципліни від 19 лютого 2014 року №850/16-257 в частині відрахування (за наявності заяв працівників) із заробітної плати зайво виплачену суму відпускних у сумі 123,25 грн. відповідно до списку працівників в Додатку 7.1.12 до акту, а в іншому випадку стягнути кошти в сумі 123,25 грн. з винної особи в зайвому нарахуванні відпускних у порядку та розмірах встановлених ст. ст. 133-136 КЗпП.

В задоволенні іншої частині позовних вимог Державного підприємства «Ізмаїльський морський торговельний порт» - відмовити.

Постанова набирає законної сили у порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Л.І. Свида