Справа № 276/563/16-а
Суддя: Майор Г.І.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Мельник М.Л.
Суддя-доповідач:Майор Г.І.
УХВАЛА

іменем України

"14" грудня 2016 р. Справа № 276/563/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Майора Г.І.

суддів: Бучик А.Ю.

Шевчук С.М.,

за участю секретаря судового засідання Витрикузи В.П.,

представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача Сульженка О.В.. представника третьої особи Врублевського М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Принтер" на постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "24" жовтня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_6 до Управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Принтер" про визнання незаконною відмову в призначенні пільгової пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2016 року ОСОБА_6 звернулась в суд з адміністративним позовом в якому просила визнати незаконною відмову управління Пенсійного фонду України у Володарсько-Волинському районі Житомирської області в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах (список №2) та зобов'язати відповідача призначити пенсію з дня набуття права на пенсію та розпочати її виплату за віком на пільгових умовах за Списком №2 з відповідної дати.

Постановою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 24.10.2016 року адміністративний позов задоволено.

Визнано незаконною відмову управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області в призначенні ОСОБА_6 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов'язано управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області призначити ОСОБА_6 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та проводити її виплату починаючи з 28 лютого 2016 року.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 551 гривня 20 копійок.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Принтер" звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вищевказане рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В апеляційній скарзі ТОВ "Принтер" посилається на незаконність, необ'єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування постанови суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник третьої особи та представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник позивача в засіданні суду заперечив проти доводів апеляційної скарги. Вважає, що постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, розглянувши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального законодавства, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 22.07.2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії надавши трудову книжку та документи про стаж її роботи. Відповідач 04.08.2015 року своїм рішенням відмовив у призначенні позивачу пенсії відповідно до п.«б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з тим, що позивач не досягла віку 50 років 6 місяців та не надала документів необхідних для призначення пенсії за Списком №2.

19.01.2016 року ОСОБА_6 повторно звернулась до відповідача із заявою про призначення їй пенсії. Листом 25.01.2016 року управління відмовло у призначенні останній пенсії за нормами ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у зв'язку з відсутністю уточнюючої довідки та результатами атестації робочих місць за умовами праці. Також відповідач 27.04.2016 року рішенням комісії по розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою пенсії позивачу відмовив у призначенні пенсії за списком №2 у зв'язку з відсутністю необхідних документів для призначення пільгової пенсії.

Судом встановлено, що позивачу згідно протоколу 1076 від 06.08.2015 року відповідачем зараховано загальний трудовий стаж 31 рік 2 місяця 6 днів. Стаж роботи за Списком №2 позивачу не зарахований за відсутністю уточнюючої довідки про умови роботи та підтвердження атестації робочих місць з 22.08.1992 року.

Відповідно до записів трудової книжки позивач з 01.09.1982 року по 14.07.1984 року навчалась у Львівському технічному училищі №58, що становить 1 рік 10 місяців 13 днів. З 18.07.1984 року по 03.07.2003 року працювала набирачем набірних рядковідливних машин 5 розряду у Володарсько-Волинській районній типографії, яка реорганізована у ТОВ «Принтер». Період роботи набирача набірних рядковідливних машин передбачено розділом XXV підрозділ 25а, який затверджений Постановою КМ України від 16.01.2003 року №36 віднесено до списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, який становить у позивача більше 20 років.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наявний у позивача трудовий стаж дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а відсутність уточнюючої довідки не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки, відповідно до статті 62 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з такого.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пунктом 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV передбачено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу передбачено, що роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до п."б" ч.1 ст.13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Починаючи з квітня 2015 року збільшення трудового стажу є поступовим, а саме за кожен рік необхідний стаж роботи збільшується на 6 місяців, жінки, дата народження у яких починається з 01 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року, право на пенсію мають після досягнення ними 50 років 6 місяців.

Застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 грудня 2005 р. за №1451/11731, при визначені права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 р. та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 р.

Посада набирача набірних рядковідливних машин розділ "Поліграфічне виробництво", на якій працювала позивач, передбачені списком №2, що був затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.1956 року №1173 та Списком №2, що був затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10.

Працівникам, які займали вказані посади передбачене пільгове пенсійне забезпечення, а саме призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, що затверджений наказом Мінпраці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 р. №383, передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637.

За положеннями п.3 указаної Постанови, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, з вищевказаного вбачається, що право позивача на пільгове пенсійне забезпечення за Списком №2 не було реалізоване через відмову відповідача у призначенні пенсії, а відтак підлягає захисту, шляхом зобов'язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах у відповідності до ч.1 ст.13 п.б Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Статею 68 Конституції України, кожен зобов'язаний неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим. 4.Х1.195( (Європейська конвенція про захист прав і основних свобод людини) (далі Конвенція) передбачає, що здійснення прав і свобод, викладених у цій Конвенції, гарантується без будь-якої дискримінації за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного або соціального походження, належності до національних меншин майнового стану, народження або інших обставин.

Зі змісту статті 18 Конвенції вбачається, що обмеження, які дозволяються нею щодо згаданих прав та свобод, можуть застосовуватися тільки з тією метою, з якою вони передбачені.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що атестація робочого місця позивача не проводилася.

Доказами атестації робочого місця позивача є наказ директора типографії №11 від 13.05.1994 року про проведення атестації робочого місця набирача ручного набору для складання форм для друку та наборщика машинного набору де працювала позивач (а.с.40) та показання свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які пояснили в судовому засіданні, що атестація робочих місць була проведена в Володарсько-Волинській типографії на чолі з заступником начальника Управління видавництв, поліграфії та книготоргівлі Житомирського облвиконкому.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В справі №21-183а13, що розглядалася Верховним Судом України, позивач істотно змінила умови праці при прийнятті на посаду до попередньої роботи і не змогла підтвердити шкідливість умов праці на новому місці роботи документами в тому числі і атестацію робочого місця.

У даній справі встановлено, що позивач працювала на одному і тому робочому місці з рідким свинцем більше двадцяти років підряд повний робочий день без зміни умов праці.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи для даних правовідносин вищевказана правова позиція Верховного Суду України не може бути застосована.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач довів суду обґрунтованість позовних вимог, а відповідач не підтвердив правомірність своїх дій.

В силу вимог ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дав належну оцінку обставинам справи, вірно застосував законодавство, яке регулює ці правовідносини та ухвалив правильне рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Принтер" залишити без задоволення, постанову Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від "24" жовтня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Г.І. Майор

судді: А.Ю.Бучик

С.М. Шевчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "19" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_6 АДРЕСА_3

3- відповідачу/відповідачам: Управління Пенсійного фонду України в Володарсько-Волинському районі Житомирської області вул.Древлянька,1,смт.Хорошів,Володарсько - Волинський район, Житомирська облас,12101

4-третій особі: Товариство з обмеженою відповідальністю "Принтер" - вул.Червона Площа,16,смт.Хорошів,Житомирська область,12101

5-представник третьої особи: Врублевський М.М. АДРЕСА_1

6-представник позивача ОСОБА_3 АДРЕСА_2

,