Справа № 826/27432/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 листопада 2016 року 15 год. 50 хв. № 826/27432/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелагрейн» до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелагрейн» (далі - позивач, ТОВ «Компанія Мелагрейн») до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 03 серпня 2015 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/27432/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Водночас, до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведені взаємовідносин із ТОВ «ВКМ Груп» (також далі - контрагент позивача) за період з 01 по 31 грудня 2013 року, за результатами якої складено акт від 13 липня 2015 року №416/1-26-50-22-03/37147952 (далі - акт перевірки).

Актом перевірки встановлені наступні порушення:

- пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), а саме по взаємовідносинам ТОВ «Компанія Мелагрейн» з ТОВ «ВКМ Груп» встановлено заниження податку на прибуток підприємств за 2013 рік на загальну суму 582530,00 грн.;

- п. 198.6 ст. 198 ПК України, а саме по взаємовідносинам ТОВ «Компанія Мелагрейн» з його контрагентом завищено податковий кредит за перевіряємий період у розмірі 613190,00 грн., що призвело до заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (р. 25 Декларації з ПДВ) на загальну суму 613190,00 грн., а саме в грудні 2013 року.

На підставі вищевикладеного, 03 серпня 2015 року відповідачем прийнято оскаржувані рішення:

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток за основним платежем у розмірі 582530,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 291265,00 грн.;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (послуг) за основним платежем у розмірі 613190,00 грн., та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) у розмірі 306595,00 грн.

Суд погоджується із доводами представника позивача щодо наявності підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваних рішень, виходячи з оцінки наявних у матеріалах справи доказів, а також аналізу наступних норм та обставин.

Так, як слідує зі змісту акту перевірки відповідач дійшов висновку, що укладений ТОВ «Компанія Мелагрейн» з ТОВ «ВКМ Груп» договір купівлі-продажу №1212/13 від 12 грудня 2013 року не був спрямований на реальне настання юридичних наслідків, оскільки, на думку податкового органу, контрагент позивача фактично не міг здійснювати господарські операції з придбання товарів (робіт, послуг), начебто отриманих від постачальників, та через відсутність у підприємства майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення вказаного виду діяльності, та у зв'язку з відсутністю необхідних умов для досягнення результатів економічної діяльності, відсутністю управлінського та технічного персоналу, основних засобі, складських приміщень, транспортних засобів, механізмів, як наслідок - відсутність постачання товарів (робіт, послуг) ТОВ «ВКМ Груп» в адресу підприємців покупців.

В більшій своїй мірі, висновки відповідача про порушення позивачем податкового законодавства в частині заниження податку на прибуток та заниження податку на додану вартість ґрунтується на акті зустрічної звірки державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у місті Києві від 26 травня 2014 року №359/26-51-22-03/37062523 про неможливість проведення зустрічної звірки суб'єкта господарювання ТОВ «ВКМ Груп» за період діяльності з 01 листопада по 31 грудня 2013 року та за період з 01 по 30 квітня 2014 року (далі - акт зустрічної перевірки).

При цьому, з акту перевірки слідує, що при перевірці позивача контролюючим органом використано наступні документи: договір купівлі-продажу між ТОВ «Компанія Мелагрейн» з ТОВ «ВКМ Груп» №1212/13 від 12 грудня 2013 року «Олії рослинної та продуктів олійних культур українського походження» (далі - договір), картка рахунку №631 по контрагенту ТОВ «ВКМ Груп» за грудень 2013 року, товарно-транспортні накладні, видаткові накладні.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11 зазначено, що з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Судом в ході розгляду справи встановлено, що між позивачем та ТОВ «ВКМ Груп» укладено договір, відповідно до якого продавець зобов'язується поставити та передати у власність покупця окремими партіями олію рослинну та продукти олійних культур українського походження, а покупець - прийняти товар та оплати продавцю його вартість в порядку та в строки, передбачені цим договором, додатками та специфікаціями до цього договору.

Згідно п. 1.2 вказаного вище договору передбачено, що кількість та асортимент товару, що є предметом цього договору, її ціна, визначаються сторонами у специфікаціях, що є додатками до цього договору.

Пунктом 3.1 договору визначено, що місце та строки поставки товару: згідно специфікації.

Обов'язок продавця вважається виконаним з моменту передачі партії товару покупцеві і надання наступних документів: видаткова накладна; податкова накладна; товарно-транспортна накладна, посвідчення якості (копія) (п. 6.1 договору).

Додатком №1 до договору сторонами складено специфікацію №1 від 12 грудня 2013 року (далі - специфікація).

Відповідно до п. 4 специфікації, поставка товару здійснюється наливом автотранспортом за рахунок продавця на умовах СРТ (згідно правил «Інконтермс 2010») за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6. Комплекс з переробки та перевантаженню тропічних олій (далі - термінал) ТОВ «Дельта Вільмар СНГ».

На підтвердження реальності вчинення господарської операції за договором позивачем надано суду наступні документи: рахунки на оплату, рахунок-фактуру, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, податкові накладні, довіреність на отримання цінностей №76 від 13 грудня 2013 року згідно договору, виписки по рахунку, картки рахунку №631, витяги з Єдиного реєстру податкових накладних, податкову декларацію з податку на прибуток за 2013 рік, податкову декларації з податку на додану вартість за 2013 рік з додатками, копію таблиці з результатами перевірки якості олії документи на підтвердження подальшої реалізації товару, що був предметом договору.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, вказані вище документи надані відповідачу на його запит від 22 липня 2014 року №9223/10/22-01, однак в акті перевірки більшість з них не були взяті перевіряючим до уваги, що прямо слідує зі змісту акту перевірки (відсутність факту дослідження всіх первинних документів).

Згідно акту перевірки, відповідач зазначає, що виписані видаткові накладні ТОВ «ВКМ Груп» на адресу позивача не містять в собі обов'язкових реквізитів, а саме: місце складання, посади осіб, відповідальних зі здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яким брала участь у здійснені господарської операції (не вказано ПІБ особи - підписанта зі сторони покупця, що унеможливлюють ідентифікувати особу - підписанта первинних документів). Вказане, на думку контролюючого органу, свідчить про порушення законодавства при складанні податкових накладних, а тому останні не можуть вважатися належним первинними документами та підтверджувати формування витрат про взаємовідносинам з контрагентом позивача.

Суд критично ставиться до вищевказаних доводів, оскільки видаткові накладні містять всі належні реквізити, зокрема зазначено постачальника, покупця, договір на підставі яких вони виписані, склад , товар та відповідно містить підписи від постачальника та підпис відповідальної особи, що отримала товар на підставі довіреності №76 від 13 грудня 2013 року, яка також міститься в матеріалах справи.

Що ж стосується доводів відповідача про неналежність оформлення товарно-транспортних накладних в частині відсутності часу прибуття, розвантаження та навантаження суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Як вже було вказано вище, відповідно до п. 4 специфікації, поставка товару здійснюється наливом автотранспортом за рахунок продавця на умовах СРТ (згідно правил «Інконтермс 2010») за адресою: Одеська область, м. Южне, вул. Індустріальна, 6. Комплекс з переробки та перевантаженню тропічних олій ТОВ «Дельта Вільмар СНГ».

З вказаного слідує, що фактично товар отриманий ТОВ «Дельта Вільмар СНГ» на терміналі.

Товарно-транспортні накладні містять всі необхідні реквізити, що дають можливість суду ідентифікувати який саме товар було поставлено, його кількість, пункт навантаження та розвантаження.

При цьому, судом враховано пояснення позивача щодо розбіжності в частині зазначення в товарно-транспортних накладних іншого населеного пункту, аніж тож, що в специфікації, а тому доводи податкового органу про неможливість встановлення місця та факту відвантаження товару, з огляду на не встановлення місцезнаходження контрагента позивача станом на момент виконання зобов'язання є безпідставними.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що невстановлене контролюючим органом місцезнаходження суб'єкта господарювання не можу свідчити про відсутність реальності вчинення господарських операцій, а в свою чергу, має зовсім інші юридичні наслідки відповідно до приписів ПК України.

Чинне законодавство не зобов'язує платника податків перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства та його безпосередню наявність за місцезнаходженням перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Разом з цим, суд звертає увагу, що в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Дельта Вільмар СНГ» №2154 від 20 листопада 2015 року, з якого слідує, що транспортні засоби реєструвалися при в'їзді на територію комплексу з переробки та перевантаженню тропічних олій ТОВ «Дельта Вільмар СНГ» в журналі обліку сировини, що приймається. Дати в'їзду певних транспортних засобів зазначені в першому стовбці журналу, який долучений до матеріалів справи.

Крім того, суд не бере до уваги висновки викладені в акті перевірки в частині проведеного експертного дослідження підписів виконаних від імені ОСОБА_2 на реєстраційних документам ТОВ «ВКМ Груп» №160 від 30 квітня 2014 року, оскільки: вказаний висновок відповідачем до матеріалів справи не долучено; в матеріалах відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують факт фіктивності ТОВ «ВКМ Груп», зокрема наявність судового рішення, що набрало законної сили; в ході розгляду справи, податковим органом не надано доказів на виконання яких процесуальних документів (доручень, наказів тощо) було проведено експертний висновок.

В той же час, суд критично ставиться до доводів відповідача про сумнівність реальності підтвердження якості товару, з огляду на перебування Дніпровської обласної санітарно-епідеміологічної станції у стані припинення, оскільки стан припинення юридичної особи не свідчить про неможливість останньої виконувати свої функції.

Юридична особа вважається припиненою відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» (у редакції чинній до 01 січня 2016 року) з моменту внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Більше того, суд акцентує увагу, що висновки акту перевірки ґрунтуються на висновках акту зустрічної звірки контрагента позивача.

Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Натомість, податковим органом, на думку суду, не в повній мірі досліджено обставини реальності господарської операції позивача з його контрагентами.

В той же час, під час перевірки реальності вчинення господарських операції судом враховано документи, які підтверджують факт реалізації придбаного ТОВ «Компанія Мелагрейн» товару у свого контрагента відповідно до договору у власній господарській діяльності (контракт MW/2013/39 від 11 грудня 2013 року, договір №1/924 від 01 серпня 2012 року, митна декларація форми МД - 2 №500010003/2014/200367).

Отже, приймаючи до уваги вищевикладене в сукупності суд вважає, що висновки податкового органу про вчинення платником податків порушень податкового законодавства щодо заниження податку на прибуток та неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість шляхом його заниження по взаєморозрахунках з вказаним у акті перевірки контрагентом за період, що перевірявся, мають характер припущень та є необґрунтованими.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічної вигоди у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником);

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Тобто, платник податків може формувати валові витрати у разі реального придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання у своїй господарській діяльності що, у першу чергу, має підтверджуватися належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статусу первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати.

Відповідно до пп. 14.1.181 п.14.1 ст.14, п.п. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.4, 201.6, 201.10 ст. 201 ПК України, податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг. Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця. Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, законодавцем визначено підставу виникнення у платника податку права на отримання податкового кредиту, пов'язану з отриманням таким платником податку податкової накладної, оформленої належним чином із зазначенням усіх обов'язкових реквізитів, визначених нормами чинного законодавства, та видану суб'єктом підприємницької діяльності, зареєстрованим платником ПДВ.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи.

Згідно зі ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як також зазначено в інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року (06 травня 2011 року) №742/11/13-11, якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Поряд з цим, згідно абзацу 2 п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Зазначена позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 02 червня 2011 року №742/11/13-11.

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачем надано усі належним чином оформлені первинні документи, якими, за переконанням суду, підтверджується реальність здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «ВКМ Груп», у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість тверджень відповідача щодо протиправного заниження ТОВ «Компанія Мелагрейн» податку на прибуток та податку на додану вартість.

Отже, виходячи із меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд вважає, що оскаржувані рішення прийняті відповідачем протиправно, а тому, як наслідок, вони підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелагрейн» до державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 03 серпня 2015 року № та №.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Мелагрейн» () здійснений ним судовий збір у розмірі 26903,70 грн. (двадцять шість тисяч дев'ятсот три гривні сімдесят копійок) за рахунок бюджетних асигнувань державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у місті Києві ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин