Справа № 643/8312/16-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 р. Справа № 643/8312/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Командарм" на постанову Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2016р. по справі № 643/8312/16-а

за позовом Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Московський"

до Харківської міської ради третя особа Обслуговуючий кооператив "Гаражно-будівельний кооператив "Командарм"

про визнання недійсним рішення,

ВСТАНОВИЛА:

07.07.2016 р. Обслуговуючий кооператив "Гаражно-будівельний кооператив "Московський" (далі - позивач) звернувся до Московського районного суду м. Харкова із позовом до Харківської міської ради (далі - відповідач), третя особа Обслуговуючий кооператив "Гаражно-будівельний кооператив Командарм" та просив суд визнати недійсним рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 839/12 від 26.09.2012 року "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" у частині надання ОК "Гаражно-будівельний кооператив Командарм" дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 1,2058 га по вул. Уборевича, 13 для експлуатації та обслуговування гаражів, нежитлових будівель літ. "Б-1", літ "В-1", літ. "Г-1", літ. "Д-2" (пункт 43 додатку "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким надається дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" до рішення № 839/12 від 26.09.2012 р.).

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2016 р. позов задоволено та визнано недійсним рішення 19 сесії Харківської міської ради 6 скликання № 839/12 від 26.09.2012 року "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" у частині надання ОК "Гаражно-будівельний кооператив Командарм" дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 1,2058 га по вул. Уборевича, 13 для експлуатації та обслуговування гаражів, нежитлових будівель літ. "Б-1", літ "В-1", літ. "Г-1", літ. "Д-2" (пункт 43 додатку "Перелік юридичних та фізичних осіб, яким надається дозвіл на розроблення проектів відведення земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд" до рішення № 839/12 від 26.09.2012 р.).

Відповідач, не погодившись з цією постановою, подав апеляційну скаргу, вказує, що постанова прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, при неповному зясуванні обставин справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Московського районного суду від 29.09.2016 р. по справі № 643/8312/16-а та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Третя особа також надала апеляційну скаргу, зазначаючи, що постанова суду першої інстанції є необґрунтована, завідома незаконна, необєктивною та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому просить її скасувати та прийняти нову постанову суду.

Позивач надав письмові заперечення як на апеляційну скаргу відповідача, так і на апеляційну скаргу третьої особи, вважає апеляційні скарги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, а тому просить відмовити у їх задоволенні, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено судом апеляційної інстанції Гаражно-будівному кооперативу "Московський" у 1988 році видано Державний акт на право користування землею Української Радянської Соціалістичної республіки серії В №047459, виконавчім комітетом Харківської міської (районної) ради депутатів трудящих про закріплення за землекористувачем АГК "Московський" в безстрокове і безоплатне користування 3,25 гектара землі в межах згідно з планом землекористування. Земля надана для будівництва гаражів (т. І а.с. 7-10), вказаний Акт зареєстровано в Книзі державних актів на право користування землею за №187.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.04.2006 р. по справі № 8-21 2006; ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.07.2006 р. по справі № 22-ц-3258; ухвалою апеляційного суду Луганської області від 08.01.2008 р. (у відповідності до закону від 22.02.2007 р. за № 697, як суду касаційної інстанції); ухвалою апеляційного суду Харківської області від 21.09.2010 р. по справі № 22-ц-28340/10р.; ухвалою Верховного суду України від 31.10.2011 р. по справі № 6-60198св10; ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2012 р. у справі № 2-5849/12; ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.11.2012 р. у справі № 22-ц/2090/5525/2012 року; ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 21.12.2012 р. визнано право користування прилеглою територією (тимчасова стоянка) до будівель літ: Б-1, В-1, Г-1, Д-1 розміром 1,5 га, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Командарма Уборевича, 13. А також визнано право власності на ці будівлі та інші ряд нежитлових будівель та гаражів.

19.01.2010 р. ОСОБА_1 із засновниками утворено Обслуговуючий кооператив "Командарм" на установчих зборах, які передали свої права в якості пайового внеску до ОК "ГБК "Командарм", так і ОСОБА_1 виявила бажання передати право користування прилеглою територією (тимчасова стоянка) до будівель літ : Б-1, В-1, Г-1, Д-1 розміром півтора гектара, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Командарма Уборевича 13 до ОК "ГБК "Командарм". На підставі цього рішення члени кооперативу OK "ГБК "Командарм" звернулися до Харківської міської ради з заявою про надання дозволу на розробку проекту відводу земельної ділянки до будівель літерою Б-1, В-1, Г-1, Д-1 нежитлових приміщень та гаражів, яка задоволена 26.09.2012 року оскаржуваним рішенням Харківської міської ради №839/12 та надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1,2058 га за адресою м. Харків, вул. Уборевича 13 (Московський район) для експлуатації та обслуговування гаражів, нежитлових будівель літ. Б-1, В-1, Г-1, Д-2.

Відповідно до ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Згідно ст.ст. 81, 82 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Юридичні особи (засновані громадянами України або юридичними особами України) можуть набувати у власність земельні ділянки для здійснення підприємницької діяльності у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) внесення земельних ділянок її засновниками до статутного капіталу; в) прийняття спадщини; г) виникнення інших підстав, передбачених законом.

Діючий земельний кодекс не містить визначення терміну землекористувач, однак зазначене поняття в даному кодексі використовується у контексті таких інститутів як постійне користування земельною ділянкою, оренда земельної ділянки, земельний сервітут, тощо.

Статтею 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають: а) підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності; б) громадські організації інвалідів України, їх підприємства (об'єднання), установи та організації; в) релігійні організації України, статути (положення) яких зареєстровано у встановленому законом порядку, виключно для будівництва і обслуговування культових та інших будівель, необхідних для забезпечення їх діяльності; г) публічне акціонерне товариство залізничного транспорту загального користування, утворене відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування»; ґ) вищі навчальні заклади незалежно від форми власності.

Згідно ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.

Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Крім того, згідно з ст. 102-1 Земельного кодексу України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно доЦивільного кодексу України.

Отже, особа визнається власником земельної ділянки або землекористувачем та набуває, зокрема, право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав на землю, у разі закріплення за такою особою земельної ділянки на підставі приписів закону, договору чи рішення суду.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Таким чином, вимагати усунення порушених прав на землю шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яким спірну земельну ділянку надано в постійне користування можуть саме власники земельних ділянок або землекористувачі.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване рішення відповідача в частині надання третій особі дозволу на розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,2058 га по вул. Уборевича, 13 для експлуатації та обслуговування гаражів, нежитлових будівель літ. «Б-1», літ. «В-1», літ. «Г-1», літ. «Д-2» прийнято протиправно та всупереч твердженню відповідача є таким, що порушує права позивача.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Предметом спору у даній адміністративній справі є вимога про визнання недійсним рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 р. №839/12, яким надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1,2058 га за адресою м. Харків, вул. Уборевича 13 (Московський район) для експлуатації та обслуговування гаражів, нежитлових будівель літ. Б-1, В-1, Г-1, Д-2.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (ч.3 наведеної норми).

Таким чином, з урахуванням наведеного надзвичайно важливого значення набуває необхідність належного з'ясування судом питання щодо того, про захист яких саме прав особи йдеться за вказаним позовом й чи виконує функції захисту такий позов прав позивача, як визнання рішення Харківської міської ради № 839/12 від 26.09.2012 р. недійсним у даних правовідносинах.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірними рішенням, яким відповідач надав дозвіл третій особі на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 1,2058 га по вул. Уборевича, 13, порушив права позивача, оскільки вказана земельна ділянка по вул. Уборевича у м. Харкові загальною площею 3,25 га належить позивачу.

На цих підставах позивач дійшов висновку, що Харківська міська рада прийняла оскаржуване рішення в порушенням прав позивача, зокрема, порушивши ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, згідно з якою надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом, а також з порушенням ст. 149 Земельного кодексу України, згідно з якою, зокрема, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень; уразі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Рішенням Конституційний суду України від 16.04.2009 р. № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) встановлено, що в Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. Органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є "гарантією стабільності в суспільних відносин" між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Відповідно до ст.2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею; суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади; об'єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї),

Колегія суддів зазначає, що позивачем не доведено порушення його права оскаржуваним рішенням Харківської міської ради № 839/12 від 26.09.2012 р. "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", оскільки вказане рішення не стосується відносин щодо володіння, користування і розпорядження землею, тобто, оскаржуваним рішенням не надається у користування третьої особи земельної ділянки орієнтовною площею 1,2058 на по вул. Уборевича, 13.

Таким чином, надаючи оскаржуваним рішенням третій особі дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаражів, Харківська міська рада не надала зазначену вище земельну ділянку у користування третьої особи, про що наголошує позивач.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що інтерес позивача стосовно землекористування саме Обслуговуючим кооперативом "Гаражно-будівельний кооператив "Московський" земельною ділянкою орієнтованою площею 1,2058 га по вул. Уборевича, 13 у м. Харкові не підлягає захисту шляхом визнання недійсним рішення Харківської міської ради № 839/12 від 26.09.2012 р., оскільки вказаним рішенням третій особі лише надано дозвіл на розроблення проекту відведення земельної ділянки для експлуатації та обслуговування гаражів.

Отже, оскільки, позивачем не доведено суду та не надано доказів в підтвердження незаконності п. 43 рішення Харківської міської ради від 26.09.2012 р. № 839/12 р. "Про надання дозволу на розроблення проектів відведення земельних ділянок юридичним та фізичним особам для експлуатації та обслуговування будівель і споруд", як і не доведено порушення права позивача, відповідно до цього позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, тому колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

З урахуванням вказаного, колегія суддів надходить висновку, що постанова суду першої інстанції є такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства та фактичним обставинам справи, ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційні скарги підлягають задоволенню, а постанова суду - скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Харківської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Командарм" задовольнити.

Постанову Московського районного суду м. Харкова від 29.09.2016р. по справі № 643/8312/16-а скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову Обслуговуючого кооперативу "Гаражно-будівельний кооператив "Московський" - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_2
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_3 ОСОБА_4
Повний текст постанови виготовлений 19.12.2016 р.