Справа № 188/999/16-а (2-а/188/17/2016)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2016 рокусправа № 188/999/16-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

секретар судового засідання: Комар Н.В.

за участі представника відповідача Бородавки Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2016 р. в справі № 188/999/16-а за позовом ОСОБА_2 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі - УПФУ) про зобов'язання виплатити кошти в сумі 49607,91 грн., які нараховані на виконання додаткової постанови Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2011 р. в справі № 2а-125/10 та відповідно до виконавчого листа № 2а-125/10 від 08.11.2012 р.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2016 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального та процесуального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянтом вказано на порушення судом першої інстанції приписів статей 121, 128 КАС України в частині неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи, справа розглянута за відсутністю відповідача. Також зазначає про неврахування судом першої інстанції, що коштів на виконання судових рішень на рахунок УПФУ з Державного бюджету України не надходило, відповідно неможливо проведення виплати позивачу нарахованих коштів через їх відсутність у відповідача. Крім того, на думку апелянта, судом не прийнято до уваги приписи Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440, в тій частині, що погашення заборгованості здійснюється органами казначейства в межах бюджетних асигнувань на відповідний бюджетний рік. Позивач не звертався до суду з питання зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутністю позивача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою від 23.03.2010 р. Петропавлівського районного суду зобов'язано УПФУ нарахувати позивачу пенсію. Додатковою постановою від 13.09.2011 р. зобов'язано УПФУ призначити позивачу, якому встановлено І групу інвалідності, пов'язану з участю в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, особисту пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильські катастрофи» в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду заподіяну здоров'ю в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, вихідним критерієм для визначення якої є розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відповідний період виплати такої пенсії встановлений відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України...» на відповідний рік, починаючи з 22.09.2009 р. та до часу внесення змін до такого Закону. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р. додаткова постанова Петропавлівського районного суду залишена без змін. 05.03.2013 р. здійснено перерахунок пенсії, проте нараховані суми не виплачено.

Згідно з виконавчим листом, листів Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, відповідача позивачу проведено перерахунок пенсії та нараховано доплату в сумі 49607,91 грн.

Вважаючи, що між сторонами, з дати здійснення перерахунку виникли інші правовідносини щодо не вчинення відповідачем дій по фактичній виплаті нарахованих, але не виплачених позивачу коштів, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів вважає такий висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію по інвалідності 1 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 23.03.2010 р. в справі № 2а-125/2010 визнано відмову УПФУ в Петропавлівському районі про виплату на користь ОСОБА_2 пенсії в розмірі меншому, ніж 10 мінімальних пенсій за віком у відповідності до ст. 54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неправомірною; зобов'язано УПФУ призначити ОСОБА_2 пенсію в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, починаючи з 22.02.2009 р.

Додатковою постановою Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13.09.2011 р. в цій справі, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.10.2012 р., зобов'язано УПФУ призначити ОСОБА_2, якому встановлено 1 групу інвалідності, пов'язану з участю у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, особисту пенсію відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 10 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 100% мінімальної пенсії за віком, вихідним критерієм якої є розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, за відповідний період виплати такої пенсії встановлений відповідно до Закону України «Про державний бюджет України …» на відповідний вік, починаючи з 22.02.2009 р. та до внесення змін до належним чином до такого Закону.

На виконання додаткової постанови видано виконавчий лист (а.с. 9), який перебував на примусовому виконанні у відповідному відділу державної виконавчої служби. Постановою державного виконавця від 07.11.2013 р. закінчено виконавче провадження у зв'язку з виконанням судового рішення (а.с. 11).

З листа відповідача (а.с. 13) вбачається, що на виконання судового рішення проведено нарахування позивачу доплати в розмірі 49607,91 грн.

Листом відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с. 14) повернуто позивачу заява з приводу виплати заборгованості за рішенням суду на підставі Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440, та зазначено, що заява позивача не підлягає реєстрації в Реєстрі рішень, виконання яких гарантується державою.

Виходячи із зазначеного, підставою для відмови відповідачем у виплаті позивачу нарахованої суми є відсутність у судовому рішенні та виконавчому листі зобов'язання з виплати вказаної суми або стягнення такої суми.

Відтак, є правильним зазначення судом першої інстанції, що з дати здійснення перерахунку між сторонами виникли інші правовідносини, а саме щодо не вчинення відповідачем дій по фактичній виплаті нарахованих, але не виплачених позивачу коштів.

Дійсно, відповідно до статті 63 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством.

Той факт, що у Державному бюджеті України відсутні асигнування на здійснення таких виплат, як вимагає позивач, не позбавляє позивача права вимагати здійснити такі виплати.

В свою чергу, наявність у позивача права на отримання таких виплат, встановлене судовими рішеннями, які набрали законної сили, не може бути скасоване з підстав відсутності фінансування такого виду виплат з державного бюджету.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апелянта щодо неможливості проведення виплати позивачу нарахованих коштів через їх відсутність у відповідача, спростовані приведеними вище висновками суду апеляційної інстанції.

Щодо посилання апелянта на неврахування судом першої інстанції приписів Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 р. № 440 в тій частині, що погашення заборгованості здійснюється органами казначейства в межах бюджетних асигнувань на відповідний бюджетний рік, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 2 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" (далі - рішення суду), та особливості їх виконання встановлює Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», за приписами статті 3 якого виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу звертається до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у строки, встановлені Законом України "Про виконавче провадження", із заявою про виконання рішення суду.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Тобто, органами державної казначейської служби здійснюється виконання судових рішень про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган.

В даному випадку позивачем заявлено позовні вимоги про зобов'язання відповідача виплатити нараховані кошти, а не про стягнення відповідних коштів.

Крім того, судова колегія вважає, що дані заперечення стосуються порядку виконання судового рішення, а не наявності правових підстав для зобов'язання органу Пенсійного фонду виплатити нараховані кошти.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 195, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2016 р. в справі № 188/999/16-а залишити без задоволення.

Постанову Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05.09.2016 р. в справі № 188/999/16-а за позовом ОСОБА_2 до Першотравенського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі.

Повний текст ухвали складений 20.12.2016 р.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко