Справа № 817/1492/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1492/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представники ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача: представник ОСОБА_3, третьої особи відповідача: представник ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр-Пас-Транс"

до Головного сервісного центру МВС України третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 сервісний центр МВС в Рівненській області
про визнання дій протиправними , -
В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр-Пас-Транс", звернулося до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача, Головного сервісного центру МВС України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_4 сервісний центр МВС в Рівненській області, про визнання протиправними дій відповідача щодо надання недостовірної інформації організатору конкурсу з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), який відбувся 31.08.2016, про кількість автомобілів, які є власністю, співвласністю та взяті у лізинг позивачем.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 31.08.2016 відбувся конкурс з перевезення пасажирів на міжміському і приміському маршрутах загального користування, які виходять за межі території області (міжобласний маршрут), організатором якого була Державна служба України з безпеки на транспорті. У вказаному конкурсі позивач прагнув взяти участь, однак його не було допущено до нього, про що оголошено на засіданні конкурсного комітету на підставі того, як зазначив позивач, що транспортний засіб марки БАЗ А 079.23 реєстраційний номер НОМЕР_1 не є власним, а орендованим, а також що транспортний засіб марки БАЗ А 079.24 відсутній у списку автобусів, наданому відповідачем. Стверджуючи, що така інформація не відповідає дійсності, позивач звернувся до суду про визнання протиправними дій відповідача щодо надання на засідання конкурсного комітету недостовірної інформації.

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали повністю із підстав, вказаних у позовній заяві, зазначивши, що підставою для недопуску позивача до участі у конкурсі було зменшення пасажиромісткості транспортних засобів позивача внаслідок недостовірної інформації відповідача щодо транспортних засобів позивача, що спричинило встановлення невідповідності позивача як претендента вимогам нормативно-правових актів у сфері безпеки дорожнього руху. З таких підстав просили суд позовні вимоги задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача та третьої особи на стороні відповідача проти позовних вимог заперечувала та пояснила, що третьою особою на запит відповідача було оброблено відповідну інформацію, однак враховуючи те, що існує відповідна регіональна база, національна база, а також база «Автомобіль», ОСОБА_4 сервісним центром була допущена помилка, у звязку з тим, що доступ до регіональної бази та бази «Автомобіль» не є постійним. Разом з тим, представник зазначила, що отримавши відповідну інформацію від третьої особи відповідач не має змоги її перевірити, оскільки не має доступу до регіональної бази, а лише оформивши відповідь направляє запитувачу. За таких обставин представник стверджувала, що в діях відповідача не вбачається жодних порушень. В той час як третя особа визнає факт допущення помилки у складанні запитуваної інформації та на даний час проводиться відповідна перевірка по даному факту, за результатом якої винні особи будуть притягнуті до відповідальності. При цьому представник зауважила, що позивачем були подані відповідні документи щодо його автомобілів до конкурсного комітету, який і проводив та визначав переможця конкурсу, а відповідач при цьому не здійснював жодних дій за винятком суто підтвердження окремої інформації за запитом, но носить рекомендаційний характер.

Заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

В призмі вищенаведеного суд дійшов до висновку, що задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

З огляду на вищевикладене, у даній справі насамперед підлягає встановленню факт порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача з боку відповідача (внаслідок вчинення оскаржуваних дій).

Судом встановлено, що фактичним предметом спору є оскарження надання певної інформації відповідачем до конкурсного комітету, який не допустив у свою чергу позивача до участі у конкурсі. І позивач стверджує, що такою підставою слугувала надана відповідачем інформація, що не відповідає дійсності (недостовірна інформація).

З приводу чого суд зазначає, що відповідна інформація, надана відповідачем у вигляді додатка до листа РСЦ МВС в Рівненській області №31/17-1984 від 25.08.2016 (а.с.29-52), не є рішенням суб'єкта владних повноважень у розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки саме по собі не призводить до юридично-значимих наслідків, відтак і оскаржувані дії відповідача щодо надання зазначеної інформації не є діями субєкта владних повноважень у сфері публічно-правових відносин.

Інакше кажучи, така інформація (лист) не є нормативно-правовим актом або актом індивідуальної дії, не встановлює права і обов'язки, як і відповідні дії щодо її надання не породжують правовідносини, що можуть бути предметом спору, який підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 69-70 Кодексу адміністративного судочинства України та з матеріалів справи не вбачається, що оскаржуваними діями відповідача порушені права, свободи чи інтереси позивача в публічно-правових відносинах, суд приходить до висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Однак, суд звертає увагу на те, що оскарження таких дій відповідача не можливе і в порядку будь-якого іншого судочинства, тому провадження у справі не може бути закрите.

Натомість, у випадку подальшого прийняття субєктом владних повноважень будь-якого рішення, яке матиме для позивача юридично значущі наслідки (як то рішення конкурсного комітету тощо), позивач має право оскаржити його до суду.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає.

В силу ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.