Справа № 752/12835/15-а
Суддя: Шумко А. В.
Дата ухвалення: 2016-10-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/32/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 жовтня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Шумко А.В.,

за участі секретаря Прощаликіної Л.Г., Веселовського Д.П., Лимар Н.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання неправомірною відмови у перерахунку довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок, -

в с т а н о в и в :

позивач в серпні 2015р. пред»явила в Голосіївському районному суді м.Києва адміністративний позов до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва про визнання неправомірною відмови у перерахунку довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок.

Зазначала, що з 21 червня 1982 року працювала на посаді судді, в тому числі з 22 серпня 1997 року на посаді судді апеляційного суду м.Києва. 02 грудня 2013 року подала заяву про звільнення із займаної посади і постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 року №59-VIII її звільнено з посади судді Апеляційного суду м.Києва, т.ч. працювала суддею понад 30 років. Вказана постанова ВР України надійшла до Апеляційного суду м.Києва 08 січня 2015 року і 26 січня цього ж року за наказом голови суду №26-ОС її було відраховано зі штату суддів Апеляційного суду м.Києва.

02 лютого 2015 року звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва з заявою про призначення довічного грошового утримання.

Листом №220/12/П-178 від 19 червня 2015 року, Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва повідомило позивачці про визначення довічного грошового утримання з розрахунку 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

23 червня 2015 року вона повторно звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва із заявою про перерахунок довічного грошового утримання з 60% до 90% заробітної плати та надала копію рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2013 року, довідку про заробітну плату на момент подачі заяви про відставку та довідку про зміну заробітної плати судді апеляційного суду м.Києва після виходу у відставку.

Вказану заяву відповідач отримав 25 червня 2015 року, проте станом на 31 липня 2015р. відповіді на неї не надав. Вважала відмову відповідача у виплаті їй грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати протиправною, та такою, що обмежує її законне право на довічне грошове утримання у вказаному розмірі.

Просила: визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку її довічного грошового утримання; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання згідно з ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI в редакції від 07 липня 2010 року, та ч.3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 №192-VIII, встановивши його у розмірі 90 відсотків від її суддівської винагороди станом на 02 грудня 2013 року та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, станом на 1 квітня 2015 року.

В подальшому позивачка доповнювала та уточнювала позовні вимоги. Остаточно просила: визнати протиправною відмову відповідача у перерахунку її довічного грошового утримання; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок її довічного грошового утримання згідно з ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ в редакції від 07 липня 2010 року, та ч.3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 №192-УІІІ, встановивши його у розмірі 90 відсотків від її суддівської винагороди станом на 02 грудня 2013 року та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, станом на 01 квітня 2015 року, а саме з суми 22 776, 60 грн. і виплачувати його з 02 лютого 2015 року; з 01 вересня 2015 року до 08 червня 2016 р. виплачувати його у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді з суми 25 768, 60 грн.

Під час розгляду справи до участі в справі в якості правонаступника відповідача - Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва - допущено Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Посилалась на те, що з 02.02.2015 р. на підставі вищезазначеної заяви позивачки від 02.02.2015 року та додатково поданих документів її було переведено з пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» на пенсію відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», призначено довічне грошове утримання судді.

Згідно Розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва №198060 від 18.05.2015 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2453-УІ, 07.07.2010, в редакції від 01.04.2015р., в розмірі 10962,00 грн, виходячи із суми суддівської винагороди, на яку нараховуються страхові внески 18 270,00 грн та загального проценту розрахунку пенсії від заробітку 60% (18270,00 х 60%). Відповідно до положень Закону України «Про внесення до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи № 71-УІІІ від 28.12.2014) пенсію позивачки оподатковано (ПДФО 15% - 1096,20 грн., 1,5% ВЗ - 109,62грн.), розмір пенсії до виплати складає: 9756,18грн.

30.07.2015 року до управління Пенсійного фонду України надійшов лист позивачки від 23.07.2015 року про перерахунок довічного грошового утримання з розрахунку 60% до 90%, до якої надано копію рішення Вищої ради юстиції від 24.12.2013р., довідку Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2015 року №196/04 про складові суддівської винагороди судді Апеляційного суду м.Києва станом на 01.04.2015року.

Листами №220/12/П-178 від 19.06.2015 року та №289/12/П-102/1 від 12.08.2015 року позивачці було повідомлено про визначення управлінням ПФ України в Голосіївському районі м.Києва довічного грошового утримання з розрахунку 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі наданої довідки Апеляційного суду м.Києва від 04.02.2015 року №131/04 про складові суддівської винагороди судді Апеляційного суду міста Києва станом на 25.12.2014 року в розмірі 22 776,60 грн, суми суддівської винагороди, на яку нараховуються страхові внески становить 18 270,00 грн.

Просила у позові відмовити, посилаючись на його необгрунтованість.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з таких мотивів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з 21.06.1982 року працювала на посаді судді, в тому числі з 22.08.1997 року на посаді судді апеляційного суду м.Києва,

02.12.2013 року позивачка подала заяву про звільнення із займаної посади, постановою Верховної Ради України від 25.12.2014 року №59-VIII її звільнено з посади судді Апеляційного суду м.Києва. Вказана постанова надійшла до Апеляційного суду м.Києва 08 січня 2015 року і 26 січня цього ж року за наказом голови суду №26-ОС позивачку було відраховано зі штату суддів Апеляційного суду м.Києва.

Стаж роботи позивачки на посаді судді становить 33 роки 5 місяців 24 дні.

02.02.2015 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва з заявою про призначення довічного грошового утримання.

Згідно Розпорядження Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва №198060 від 18.05.2015 ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання відповідно до ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» 2453-УІ, 07.07.2010, в редакції від 01.04.2015р., в розмірі 10962,00 грн, виходячи із суми суддівської винагороди, на яку нараховуються страхові внески 18 270,00 грн та загального проценту розрахунку пенсії від заробітку 60% (18270,00 х 60%).

23 червня 2015 року позивачка повторно звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Голосіївському районі м.Києва із заявою про перерахунок довічного грошового утримання з 60% до 90% заробітної плати та надала копію рішення Вищої ради юстиції від 24 грудня 2013 року, довідку Апеляційного суду м.Києва від 10.06.2015 року №196/04 про складові суддівської винагороди судді Апеляційного суду м.Києва станом на 01.04.2015року.

Листами №220/12/П-178 від 19.06.2015 року та №289/12/П-102/1 від 12.08.2015 року позивачці було повідомлено про визначення управлінням ПФ України в Голосіївському районі м.Києва довічного грошового утримання з розрахунку 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі наданої довідки Апеляційного суду м.Києва від 04.02.2015 року №131/04 про складові суддівської винагороди судді Апеляційного суду міста Києва станом на 25.12.2014 року в розмірі 22 776,60 грн, суми суддівської винагороди, на яку нараховуються страхові внески становить 18 270,00 грн.

Станом на час подачі 02.12.2013р. позивачкою заяви про відставку і звільнення з посади судді та прийняття 24.12.2013 року відповідного рішення Вищою радою юстиції, ч.3 ст.138 Закону Украіни «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ, у редакції Закону України від 08.07.2011 року №3668-УІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», (набрав чинності з 01.10. 2011 року) передбачено, що щомісячне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

У частині п'ятій вказаної норми Закону зазначено, що виплата щомісячного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України, у тому числі і Законом «Про судоустрій і статус суддів», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Відповідно до статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями статті 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

Відповідно до п.п. 7, 8 ч. 4 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується в тому числі окремим порядком фінансування та організаційного забезпечення діяльності судів, установленим законом, належним матеріальним та соціальним забезпеченням судді.

Згідно з ч. ч. 6 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді.

Рішенням Конституційного суду України від 01.12.2004 року № 19-рп/2004 було надано офіційне тлумачення положення статті 126 Конституції України, зокрема зазначено, що додаткові гарантії незалежності і недоторканості суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі, гарантії визначені, зокрема, ст. 13 Закону України «Про статус суддів» від 10.07.1998 року. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканості суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 року №5-рп/2005 конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, а при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав свобод.

В пункті 7 рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов'язків судді. Також у цьому рішенні Конституційний Суд України вказав, що надання судді матеріального захисту є гарантією забезпечення його незалежності. Разом з тим, будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.

Конституційний Суд України рішенням від 03.06.2013 року №3-рп/2013 частину третю, перше, друге, третє речення частини п»ятої ст.138 Закону №2453-УІ у редакції закону №3668-УІ від 8 липня 2011 року визнав такими, що не відповідають Конституції України.

У вказаному рішення Конституційний Суд України зазначив, що частина третя статті 138 Закону №2453-УІ до внесених Законом №3668-УI змін передбачала: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». Однак Законом №3668-УІ змінено визначений законом №2453-УІ порядок нарахування щомісячного довічного грошового утримання, внаслідок чого зменшено розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів. Залишивши незмінним зміст права на щомісячне довічне грошове утримання суддів, Закон № 3668-УІ звузив обсяг цього права, встановивши обмежену базу для нарахування суддям щомісячного довічного грошового утримання, та скасував право суддів на одержання щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, чим знизив досягнутий рівень гарантій незалежності суддів.

Таким чином, частина третя ст.138 Закону №2433-УІ не узгоджується з Конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить статті 126 Конституції України.

Ухвалюючи зазначене рішення Конституційний Суд України врахував попередні правові позиції стосовно гарантій незалежності суддів, викладені ним у рішеннях від 20.03.2002 року № 5-рп/2002, від 01.12.2004 року №19-рп/2004, від 11.10.2005 року №8-рп/2005, від 22.05.2008 року №10-рп/2008 про те, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім справедливим судом.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10 липня 1998 року, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Зазначене також узгоджується і з міжнародними стандартами у сфері судочинства, зокрема, згідно з пункту 54 Рекомендацій СМ/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки (Рекомендація № CM/REC (2010)12): «Оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці».

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено також в низці інших міжнародних документів, а саме: Основні принципи незалежності судових органів, ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів, затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 15-го пленарного засідання Економічної та Соціальної Ради ООН «Процедури ефективного здійснення основних принципів незалежності судових органів».

Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання є не тільки особливою формою матеріального забезпечення суддів, відмінною від пенсії, але й конституційною гарантією незалежності судді у відставці, є складовою його правового статусу як діючого судді з урахуванням правомірних очікувань на майбутнє щодо захищеного соціального статусу при видаленні його з посади (відставки), яке у своєму розмірі має бути максимально наближеним до рівня грошового утримання судді, який перебуває на відповідній посаді.

Так, починаючи з 1992 року Україна понад 20 років на конституційному (пункти 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України) та законодавчому (статті 43 Закону України № 2862-ХII від 15.12.1992 року «Про статут суддів», статті 138 Закону України від 07.07.2010 року № 2453 VI «Про судоустрій і статус суддів» та статті 141 цього Закону, у редакції Закону України від 12.02.2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд») рівнях гарантувала право судді на відставку та отримання суддями за наявності стажу на посаді судді не менше 20 років щомісячного довічного грошового утримання в розмірі, максимально наближеному до розміру суддівської винагороди.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 частина третя статті 138 Закону №2453-УІ у редакції Закону №3668-УІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення. Натомість підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону № 2453-УІ в редакції до змін,внесених Законом № 3668-УІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання», дія статті 2 Закону №3668-УІ не поширюється на Закон № 2453-УІ дія абзацу другого пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3668-УІ не поширюється на правовідносини щодо виплати суддям пенсії (щомісячного довічного грошового утримання).

Таким чином, на момент подачі позивачкою заяви про відставку частина третя статті 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» як така, що є неконституційною, втратила чинність на підставі Рішення Конституційного Суду №3-рп/2013 від 03.06.2013.

Статтею 58 Конституції України закріплений принцип незворотності законів та інших нормативно-правових актів, які погіршують становище особи.

Тривалий період звільнення позивачки з посади судді Верховною Радо України не залежав від дій чи бездіяльності ОСОБА_1, хоч за цей час Верховною Радою України було прийняті Закони, які знижують соціальні стандарти для суддів всупереч нормам Конституції України, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Так, відповідно до Закону України «Про внесення змін та визначення такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014, що набрав чинності з 01.01.2015 року внесені зміни до ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Щомісячне довічне грошове утримання судді обчислюється в розмірі 60% грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов»язкове державне соціальне страхування.

Та обставина, що Верховна Рада України протягом року не приймала рішення щодо звільнення позивачки, виходячи з наведених положень Конституції України, не може впливати на призначення позивачці розміру довічного грошового утримання, на який вона мала право під час подачі заяви про відставку, а тому закони, прийняті пізніше (№1166-УІІ від 27.03.2014 року, №76-УІІІ від 28.12.2014 року), які звужують її права, не повинні застосовуватися.

Оскільки стаж позивачки як судді на момент звернення її із заявою про відставку становив понад 30 років, то вона має право на довічне грошове утримання в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Крім того, частиною 3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-ІІІ передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Такі ж правила перерахунку довічного грошового утримання передбачені ч.3 ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі №1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус судів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці), визнано такими що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ;

абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-УІ у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-УІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ;

пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-УIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного і грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VІІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VIII та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнано неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

З 01.04.2015 року заробітна плата судді апеляційного суду м.Києва, який має стаж роботи понад 30 років, складає 22 776,60 грн. як і станом на 02.12.2013 року - час подачі позивачкою заяви про відставку (довідка №131/04 від 04.02.2015р. Апеляційного суду м.Києва, довідка №128 від 29.01.2015 Апеляційного суду м.Києва), тому довічне грошове утримання в розмірі 90% повинно бути нараховано позивачці та виплачуватися з 02 лютого 2015 року саме з цієї суми.

З 01 вересня 2015 року довічне грошове утримання має нараховуватися позивачці та виплачуватися у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді з суми 25 768, 60 грн, виходячи з розміру суддівської винагороди працюючого судді Апеляційного суду міста Києва станом на 01.05.2016р. (довідка №88/04 від 16.06.2016 Апеляційного суду м.Києва).

Згідно розпорядження відповідача №198060 від 15.07.2016р., позивачці з 08.06.2016р. - після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 08.06.2016р. у справі №1-8/2016 - нараховується та виплачується довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, виходячи з розміру суддівської винагороди 27 115,00, станом на 31.05.2016р.

Разом з тим, у пункті 4 зазначеного рішення КСУ, Конституційний Суд України керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», вказав такий порядок виконання цього рішення: - частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції У країни, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону У країни «Про судоустрій 1 статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; - абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п»ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів У країни щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; - не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Таким чином нарахування та виплата позивачці довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді, виходячи з розміру суддівської винагороди 27 115,00 грн лише після 08.06.2016р. - після ухвалення Конституційним Судом України рішення від 08.06.2016р. у справі №1-8/2016 - є необґрунтованою та не відповідає п.4 ухваленого 08.06.2016р. Конституційним Судом України рішення у справі №1-8/2016.

За наведених обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог на наявність підстав для їх задоволення, необхідність зобов'язати відповідача здійснити перерахунок довічного грошового утримання позивачки згідно з ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ в редакції від 07 липня 2010 року та ч.3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 №192-УІІІ, встановивши довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від суми 22 776 грн 60 коп суддівської винагороди позивачки станом на 02 грудня 2013 року та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яке виплачувати з 02 лютого 2015 року; з 01 вересня 2015 року до 08 червня 2016р. виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді з суми 25 768 грн 60 коп.

На підставі наведеного, ст.ст. 1, 19, 22, 58, 126 Конституції України, Закону України № 192-VIIІ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року, ст.ст. 102, 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року №3-рп/2013, Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. у справі №1-8/2016, керуючись ст.ст. 9-12, 69, 71, 158-163, 185, 186 КАС України,

п о с т а н о в и в:

позов ОСОБА_1 до Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання неправомірною відмови у перерахунку довічного грошового утримання та зобов'язання здійснити перерахунок - задовольнити.

Визнати протиправною відмову Правобережного об»єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Києві у перерахунку довічного грошового утримання ОСОБА_1.

Зобов'язати Правобережне об»єднане управління Пенсійного фонду України в м.Києві здійснити перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 згідно з ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-УІ в редакції від 07 липня 2010 року та ч.3 Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 №192-УІІІ, встановивши довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків від суми 22 776 (двадцять дві тисячі сімсот сімдесят шість) грн 60 коп суддівської винагороди ОСОБА_1 станом на 02 грудня 2013 року та суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, яке виплачувати з 02 лютого 2015 року; з 01 вересня 2015 року до 08 червня 2016р. виплачувати довічне грошове утримання у розмірі 90 відсотків суддівської винагороди судді з суми 25 768 (двадцять п»ять тисяч сімсот шістдесят вісім) грн 60 коп.

Постанова, відповідно до ч.1 ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову, відповідно ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через Голосіївський районний суд м.Києва з одночасним надсиланням особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: А.В. Шумко