Справа № 826/9637/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

08 грудня 2016 року 08:15 справа №826/9637/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс"
доГоловного управління ДФС у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" (далі по тексту - позивач, ТОВ "ТПК "Промімпекс") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у місті Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 06 квітня 2016 року №№, .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/9637/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 10 жовтня 2016 року представник позивача адміністративний позов підтримав, представники відповідача проти задоволення позовних вимог заперечили; на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України суд ухвалив здійснити розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 06 квітня 2016 року № згідно з підпунктом 54.3.2 пункту 54.3 статті 54, пунктом 123.1 пункту 123 Податкового кодексу України, за порушення пунктів 138.2, 132.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України ТОВ "ТПК "Промімпекс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 9 159 756,00 грн., в тому числі за основним платежем - 7 327 805,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 831 951,00 грн.

Відповідно до податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС від 06 квітня 2016 року № згідно з пунктом 54.3 статті 54, пунктом 123.1 пункту 123 Податкового кодексу України, за порушення пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України ТОВ "ТПК "Промімпекс" збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 9 861 070,00 грн., у тому числі за основним платежем - 7 888 856,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 1 972 214,00 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення прийняте на підставі акта від 18 березня 2016 року №27/26-15-13-01-02/38233883 "Про результати планової документальної виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" (код за ) з питань дотримання вимог податкового, законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014 року"(далі по тексту - акт перевірки).

У висновку акта перевірки, з урахуванням листа ГУ ДФС про результати розгляду заперечення до акта перевірки від 01 квітня 2016 року №7938/10/26/-15-14-01-02, встановлено порушення позивачем зокрема вимог пунктів 138.2, 132.4, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2013 та 2014 роки на суму 7 327 805,00 грн.; пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 7 888 856,00 грн., у тому числі за січень-грудень 2013 року, січень-грудень 2014 року.

Вказані в акті перевірки порушення мотивовані неправомірним включенням до складу витрат вартості товарів/послуг по взаємовідносинам із ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг", та безпідставним включенням до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість, у зв'язку із не підтвердженням реальності господарських операцій, а саме: перевіркою встановлено відсутність контрагентів-постачальників за місцезнаходженням та відсутність у них необхідних умов для ведення господарської діяльності, відсутні власні основні фонди, технічний персонал у необхідній кількості, власні виробничі активи, складські приміщення, транспортні засоби, що вказує на здійснення господарських операцій, спрямованих на надання податкової вигоди; крім того, в акті перевірки зазначено про не надання ТОВ "ТПК "Промімпекс" сертифікати якості та сертифікати відповідності по закупівлі товарів імпортного походження з метою підтвердження реальності їхнього походження та перетинання митного кордону.

Позивач вважає протиправними податкові повідомлення-рішення, оскільки господарські операції підтверджені первинними документами та податковими накладними, а ТОВ "ТПК "Промімпекс" дотримано передбачені Податковим кодексом України умови для формування витрат, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, та податкового кредиту.

Відповідач у письмовому запереченні проти позову повністю підтримав висновки акта перевірки.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Згідно усталеної позиції Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії судам належить з'ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції (фактичне здійснення господарських операцій); підтвердження господарських операцій належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід встановити факт здійснення (реальність) господарських операцій ТОВ "ТПК "Промімпекс" з його контрагентами - ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг"; мету придбання та обставини використання придбаних товарів/послуг у власній господарській діяльності позивача, встановити спеціальну податкову правосуб'єктність учасників господарської операції.

На підставі наявних у справі доказів суд встановив, що між ТОВ "ТПК "Промімпекс" (покупець) та ПП "Агротехкомплекс" (продавець) укладено договір поставки 07 травня 2013 року №2А, за умовами якого продавець зобов'язується продати та поставити покупцю продукцію промислового призначення, а покупець - прийняти товар та оплатити його; найменування, кількість, асортимент та ціни на товар вказуються в специфікаціях.

Відповідно до пункту 3 договору передача товару здійснюється на складі продавця за адресою: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 25-А, транспортування товару здійснюється транспортом покупця.

На виконання умов вказаного договору ПП "Агротехкомплекс" протягом лютого-жовтня 2013 року поставило на адресу позивача товарно-матеріальні цінності (хомути, шнури, адаптери, ніпель, поршні, перехідники, кільця, рукави гофровані, труби, кріплення, штоки, фільтри, пружини, крани, манометри тощо) на загальну суму 6 784 956,00 грн., що підтверджується наявними у справі копіями специфікацій, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

ПП "Агротехкомплекс" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 6 784 956,00 грн., у тому числі податок на додану вартість 1 130 826,00 грн.

Між ТОВ "ТПК "Промімпекс" (покупець) та ТОВ "Техносила-Україна" (продавець) укладено типові договори купівлі-продажу від 03 січня 2013 року №2 та від 08 січня 2014 року, за умовами яких продавець зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупцю гумовотехнічні вироби,рукава високого тиску, гідравлічну арматуру та комплектуючі до обладнання, а покупець - приймати та здійснювати розрахунки за поставлений товар.

Відповідно до положень розділу 2 договорів поставка товару здійснюється шляхом самовивозу зі складу продавця транспортом та за рахунок покупця.

Згідно з рахунками-фактурами, специфікаціями, видатковими накладними та товарно-транспортними накладними ТОВ "Техносила-Україна" протягом січня-грудня 2013 року, січня-квітня 2014 року поставило ТОВ "ТПК "Промімпекс" обумовлений договорами купівлі-продажу товар та виписало податкові накладні на загальну суму 21 664 224,30 грн., у тому числі податок на додану вартість 3 610 704,50 грн.

Між ТОВ "ТПК "Промімпекс" (покупець) та ТОВ "Промтех-Торг" (постачальник) укладено типові договори купівлі-продажу від 15 жовтня 2013 року №ПТ-1 та від 08 січня 2014 року №ПТ-1, відповідно до яких постачальник зобов'язується систематично поставляти і передавати у власність покупцю визначений договором товар, а покупець зобов'язується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату. Найменування, одиниця виміру, загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим договором, визначаються специфікацією на кожну партію поставки товару

Відповідно до пункту 2.2 договорів купівлі-продажу відвантаження товару зі складу постачальника здійснюється транспортом та за рахунок покупця окремими партіями; адреса складу постачальника: м. Київ, вул. Сирецька, буд. 25-А.

На виконання умов договору купівлі-продажу ТОВ "Промтех-Торг" протягом жовтня-грудня 2013, січня-грудня 2014 року поставило на адресу позивача товарно-матеріальні цінності (рукави, кільця, з'єднувачі, манжети, ніпелі, гайки, шланги, хомути, штоки, адаптери, муфти, шнури тощо) на загальну суму 18 928 795,05 грн., що підтверджується наявними у справі копіями специфікацій, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних.

ТОВ "Промтех-Торг" виписало позивачу податкові накладні на загальну суму 18 928 795,05 грн., у тому числі податок на додану вартість 3 154 799,18 грн.

За поставлений товар позивач здійснював оплату безготівковими грошовим котами та векселями, що підтверджується наявними у справі копіями виписок банку з відмітками банку про здійснення переказу та актами прийому-передачі векселів.

Підпункт 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут і далі в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин) визначає витрати як суму будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відповідно до пункту 138.2 статті 138 Податкового кодексу України визначено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

За правилами пунктів 138.4 та 138.5 статті 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг; інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Згідно з пунктом 138.6 статті 138 Податкового кодексу України собівартість придбаних та реалізованих товарів формується відповідно до ціни їх придбання з урахуванням ввізного мита і витрат на доставку та доведення до стану, придатного для продажу.

Підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України встановлює, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Наведені правові норми вказують, що визначальною умовою правомірності формування витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, є їх здійснення для провадження господарської діяльності платника податку, та підтвердження відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

За визначенням статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частина друга статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначає, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Суд встановив, що первинні документи, складені у межах спірних правовідносин (видаткові накладні), відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", відсутність первинних документів під час перевірки в акті перевірки не встановлено.

Висновки акта перевірки про те, що первинні документи, виписані постачальниками, не мають юридичної сили суд вважає безпідставними, тому що ймовірні порушення при створенні чи під час діяльності постачальників не позбавляють правового значення виписаних ними первинних документів.

Щодо посилань акта перевірки на ненадання до перевірки сертифікатів якості на придбаний товар, суд звертає увагу, що такі документи не є первинними у розумінні статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Досліджуючи питання пов'язаності придбаних позивачем робіт з його господарською діяльністю та реальність господарських операцій, суд зазначає про наступне.

Відповідно до визначення частини першої статті 3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Підпункт 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначає господарську діяльність як діяльність особи, що пов'язану з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямовану на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Як встановлено судом на підставі матеріалів справи, ТОВ "ТПК "Промімпекс" здійснює діяльність у сфері виробництва інших гумових виробів (КВЕД 2010 - 22.19), діяльність посередників у торгівлі товарів широкого асортименту (КВЕД 2010 - 46.19), неспеціалізованої торгівлі (КВЕД 2010 - 46.90).

Для здійснення основного виду діяльності позивач має основні засоби та власні виробничі активи балансовою вартістю станом на 31 грудня 2014 року 878 937,10 грн.; у власності ТОВ "ТПК "Промімпекс" знаходяться два вантажних автомобіля марки ГАЗ А22R32-20 та ГАЗ 330202-388; згідно зі штатним розкладом у 2014 році на підприємстві працювало 59 осіб.

ТОВ "ТПК "Промімпекс" орендує у фізичної особи Шевченка К.М. приміщення по вул. Сирецькій, 96 у місті Києві загальною площею 245,74 кв.м. за договором оренди приміщення від 29 грудня 2012 року №04; та орендує у ТОВ "Джей Пі Фуд Сеплай" складські приміщення по вул. Сирецькій, буд. 25А загальною площею 418,97 кв.м. за договором оренди від 01 листопада 2012 року №01/11/12.

На підставі письмових пояснень позивача та наявних у справі доказів суд встановив, що придбаний у ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг" товар реалізовано позивачем на адресу третіх осіб, зокрема таких як ПАТ "Євраз- Дніпропетровський металургійний завод ім. Петровського", ПАТ "Богуславська сільгосптехніка", ТОВ "Гідропрес Силова Гідравліка", ТОВ "Ганза-Флекс", ТОВ "НВП "Глобинський свинокомплекс", ТОВ "Агрофірма "Добробут", відокремлений підрозділ "Рівненська АЕС" ДП НАЕК "Енергоатом", ДП "Львівський бронетанковий завод", ДП "Морський торговельний порт "Южний", ПАТ "Одеський припортовий завод".

На підтвердження реальності господарських операцій та мети придбання робіт для провадження господарської діяльності позивач надав до суду копії наступних документів: господарські договори поставки та купівлі-продажу, специфікації, рахунки-фактури, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, подорожні листи вантажного автомобіля, податкові накладні, журнал реєстрації довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей, виписки банку, акти прийому-передачі векселів щодо відносин придбання товару; господарські договори поставки, специфікації, картки бухгалтерських рахунків 361 "Розрахунки з вітчизняними покупцями" щодо подальшого продажу придбаного товару; договори оренди з додатками та додатковим угодами до них, штатні розклади, .

Фактичну наявність придбаного товару підтверджують також наявні у справі копії міжнародного сертифіката управління якістю ISO:9001 підприємства-виробника гумотехнічних виробів - ТОВ "Завод Гідроарматури", сертифікатами якості, гарантійними талонами та протоколами випробувань заводу-виробника, що надавались постачальниками при поставці гумотехнічних виробів, технічними умовами ТУ У 29.3-1:2010 "Рукава високого тиску з нероз'ємними наконечниками" заводу-виробника, розроблені Державним підприємством "Хмельницький науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації", сертифікатами відповідності.

Співставлення змісту первинних документів та доказів підтвердження фактичного здійснення господарських операцій вказує, що ТОВ "ТПК "Промімпекс" здійснювало витрати на придбання у ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг" товарів для провадження своєї господарської діяльності; спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

Крім того, у зв'язку зі здійсненням спірних операцій позивач отримав економічний ефект від подальшого продажу придбаного товару у вигляді прибутку, що відображено ним у відповідних податкових деклараціях з податку на прибуток у складі доходу за звітний період; у свою чергу в акті перевірки відповідачем не встановлено порушень з приводу формування ТОВ "ТПК "Промімпекс" доходу, що враховується при визначенні об'єкта оподаткування податком на прибуток.

За таких підстав, суд вважає, що позивач правомірно формував витрати за перевірений період по взаємовідносинам з ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг".

При вирішенні даного спору суд враховує вимоги статті 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яка встановлює: якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, не були до нього внесені, вони не можуть бути використані в спорі з третьою особою, крім випадків, коли третя особа знала або могла знати ці відомості.

Так, на момент здійснення спірних господарських операцій ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг" були зареєстровані як юридичні особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на дані податкової звітності постачальників щодо відсутності інформації про трудові ресурси, складські приміщення, транспорт та устаткування, тому зазначене є лише припущенням контролюючого органу та не підтверджується будь-якими доказами.

Помилковими є також твердження відповідача про відсутність здійснення господарських операцій, зроблене на підставі отриманої податкової інформації, щодо порушень постачальниками та по ланцюгу постачання вимог оподаткування, виходячи з того, що зазначені обставини не підтверджується належними доказами, а ймовірні порушення постачальниками та їхніми контрагентами податкового чи іншого законодавства не створюють юридичних наслідків для добросовісного покупця.

Враховуючи викладене, беручи до уваги наявність підтверджуючих розрахункових та інших документів, а також придбання робіт з метою провадження господарської діяльності, висновки актів перевірки про порушення Податкового кодексу України у цій частині є помилковими, а збільшення позивачу суми податкового зобов'язання з податку на прибуток - протиправним.

Оцінюючи правомірність висновків акта перевірки про безпідставне включення до складу податкового кредиту з податку на додану вартість відповідних сум податку по відносинах із постачальниками, суд керується наступним.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу України встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та обставин справи суд приходить до висновку, що необхідними та достатніми підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товару, робіт чи послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням.

Судом встановлено вище, що придбання позивачем у ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг" товарів безпосередньо пов'язано з його господарською діяльністю, а здійснені господарські операції є реальними та підтверджуються необхідними документами.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України дою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає лише такі випадки для не включення до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), як не підтвердження податковими накладними та/або відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, та/або порушення порядку заповнення податкової накладної оформлення їх з порушенням вимог (пункт 198.6 статті 198, пункт 201.10 статті 201).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

За приписом пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача - ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг", були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг; в свою чергу, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних в акті перевірки не встановлено.

Відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, в контексті спірних правовідносин належить відмітити рішення Європейського Суду з прав людини у справах "Інтерсплав" проти України (2007 рік, заява №803/02),"Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), у яких, перевіряючи відповідність позбавлення права на податковий кредит/бюджетне відшкодування вимогам статті 1 Протоколу №1, Європейський суд з прав людини застосовував принцип пропорційності. Цей принцип є складовою частиною принципу верховенства права і вимагає додержання "справедливого балансу" між вимогами публічного інтересу та захистом прав приватних осіб, у реалізацію яких здійснюється втручання держави.

Провівши відповідну оцінку, Європейський Суд з прав людини визнав, що "справедливий баланс" не додержується, коли платника податку на додану вартість позбавляють права на податковий кредит/бюджетне відшкодування за відсутності доказів його залучення до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування, чи доказів того, що йому було відомо/повинно було відомо про таку діяльність його постачальників.

Таким чином, за змістом норм Податкового кодексу України право покупця на податковий кредит з податку на додану вартість не ставиться в залежність від дотримання контрагентами вимог законодавства та вчинення ймовірних зловживань за ланцюгом постачання товару.

Враховуючи викладене, на думку суду, позивач правомірно відносив до складу податкового кредиту відповідні суми податку на додану вартість по відносинам із ПП "Агротехкомплекс", ТОВ "Техносила-Україна" та ТОВ "Промтех-Торг", тому, висновки актів перевірки про заниження податку на додану вартість є помилковими, а збільшення суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість протиправним.

Таким чином, податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 06 квітня 2016 року № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, ГУ ДФС не доведено правомірність та обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ТОВ "ТПК "Промімпекс" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Підпункт 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлює, що ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру юридичною особою складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2016 року про відкриття провадження відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення рішення у справі.

Виходячи із загальної суми визначених податкових зобов'язань згідно із оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 285 312,39 грн. (19 020 826,00 грн. х 1,5%); оскільки сума судового збору станом на день вирішення спору позивачем не сплачена, суд вважає за необхідне розподілити судові витрати між сторонами відповідно до судового рішення у справі.

Так, згідно з частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сума судового збору на подання адміністративного позову має бути присуджена на користь Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДФС.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-промислова компанія "Промімпекс" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у місті Києві від 06 квітня 2016 року № та №.

3. Присудити на користь Державного бюджету України (отримувач УДСКУ у Печерському районі, код 38004897, банк отримувача ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку 820019, рахунок 4007) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у місті Києві судовий збір розмірі 285 312,39 грн. (двісті вісімдесят п'ять тисяч триста дванадцять гривень тридцять дев'ять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко