Справа № 808/2595/16
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року (об 11 год. 30 хв.) Справа № 808/2595/16 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Семенова М.В.,

представника відповідача Харіни К.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот плюс»

до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сот плюс» (далі - позивач або ТОВ «Сот плюс») звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду (далі - суд) із позовом до Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі - відповідач або Запорізька ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області), в якому просить визнати протиправним та скасувати винесене відповідачем податкове повідомлення-рішення від 22.08.2016 №402.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що твердження податкового органу зроблене в акті перевірки стосовно нереальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Меркурій і компанія» є безпідставним оскільки, операції з постачання феромарганця 78 % (Р10) від ТОВ «Меркурій і компанія» підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, та спростовують висновки податкового органу про завищення податкового кредиту на суму 80800 грн. за травень 2015 року сформований від ТОВ «Меркурій і компанія». Беручи до уваги вищезазначене, позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі, про що подав заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких вважає висновки акту перевірки обґрунтованими, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення таким, що прийнято з додержанням вимог діючого законодавства. Зокрема зазначив, операції по взаємовідносинах ТОВ «Сот плюс» з контрагентом TOB «Меркурій і компанія» () не мали реального товарного характеру з чого випливає, що право на формування податкового кредиту у позивача відсутнє. У зв'язку із чим, в порушення підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.3 статті 198, пунктів 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, ТОВ «Сот плюс» завищено податковий кредит на суму 80800 грн. за травень 2015 року сформований від ТОВ «Меркурій і компанія».

На підставі ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ТОВ «Сот плюс» () зареєстроване 09.07.2008 як суб'єкт підприємницької діяльності - юридична особа, та знаходиться за адресою: 69035, м. Запоріжжя, вул. Миру, 18. Номер рішення про державну реєстрацію 0023347. Основним видом діяльності позивача є: 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами.

У період з 12.07.2016 по 18.07.2016, на підставі направлення № 142 від 12.07.2016, у відповідності до підпункту 20.1.4 пункту 20.1. статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, наказу № 259 від 12.07.2016, Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Сот плюс» з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Меркурій і компанія» () за період травень 2015 року, за результатами якої складено Акт № 56/08-29-14-02-08/36015137 від 25.07.2016 (а.с. 11-28).

Як зазначено у висновках Акту перевірки, перевіркою встановлено порушення ТОВ «Сот плюс» підпункту 14.1.36, підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.3 статті 198, пунктів 200.1 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, Наказу 966 від 23.09.2014 «Про затвердження форми та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», в результаті чого ТОВ «Сот плюс» завищено податковий кредит на суму 80800 грн. за травень 2015 року сформований від ТОВ «Меркурій і компанія» (), що привезло до:

- заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного періоду (р.18) за травень 2015 року на суму 80800 грн.;

- завищення від'ємного значення, що включається до складу податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (р.20) за травень 2015 року на суму 80800 грн.;

- заниження суми податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від'ємного значення попереднього звітного періоду (р.25 податкової декларації з ПДВ) на загальну суму - 80800 грн. у т.ч. по періодам: травень 2015 року - 80800 грн.

Вказані висновки обґрунтовані тим, що операції по взаємовідносинах між ТОВ «Сот плюс» з контрагентом ТОВ «Меркурій і компанія» не мали реального характеру, здійснювалось ведення обліку для цілей оподаткування тільки тих господарських операцій, які безпосередньо пов'язані з виникненням податкової вигоди та приховування реальних економічних вигод в ланцюгу постачання від виробників до кінцевого споживача.

На підставі Акту перевірки № 56/08-29-14-02-08/36015137 від 25.07.2016, Запорізькою ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» № 402 від 22.08.2016, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 121200 грн., у т.ч. за основним платежем 80800 грн. та штрафними (фінансовими) санкціями 40400 грн.(а.с. 9-10).

Висновки акту перевірки про допущенні позивачем порушення суд вважає необґрунтованими, у зв'язку з чим вважає прийняті рішення протиправними з наступних підстав.

01.07.2014 між ТОВ «Сот плюс» (Покупець) та ТОВ «Меркурій і компанія» (Постачальник) укладено Договір поставки № МИК/0107, відповідно до умов якого Постачальник зобов'язується поставляти та передавати у власність Покупцеві товар, визначений у п. 1.2 Договору, а Покупець зобов'язується прийняти й оплатити вартість товару на умовах визначених Договором. Найменування, одиниці виміру та загальна кількість товару, що підлягає поставці за цим Договором, його часткове співвідношення (асортимент, номенклатура), визначаються відповідними специфікаціями, що є невід'ємною частиною Договору. Разом з товаром Постачальник повинен передати Покупцю бухгалтерські документи (податкова та видаткова накладна, рахунок на оплату) та документи що засвідчують якість товару (гігієнічний висновок, сертифікат якості, сертифікат відповідності, технічний паспорт, гарантійний талон, тощо). Ціна за одиницю товару визначається сторонами у специфікації. Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до виконання сторонами своїх зобов'язань за договором.

У травні 2015 року ТОВ «Меркурій і компанія» поставлено позивачу феромарганець 78% (Р10) у кількості 20тн загальною вартістю 484800 грн., у тому числі ПДВ 80800 грн., що підтверджується Специфікацією № 7/15 від 29.05.2015 до Договору поставки № МИК/0107 від 01.07.2014.

Реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи, а саме: податкова накладна № 6 від 29.05.2015 на суму 484800 грн., у тому числі ПДВ 80800 грн., видаткова накладна № 28 від 29.05.2015 на суму 484800 грн., у тому числі ПДВ 80800 грн., акт звіряння взаємних розрахунків за період з 01.05.2015-29.05.2015, платіжне доручення № 354 від 22.10.2015.

Вищезазначену отриману податкову накладну відображено позивачем в реєстрах виданих та отриманих податкових накладних та включено до складу податкового кредиту за травень 2015 року.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківський рахунок ТОВ «Меркурій і компанія», що підтверджується відповідними документами, наявними в матеріалах справи.

Операції з придбання товару у ТОВ «Меркурій і компанія» відображені позивачем у бухгалтерському обліку належним чином, про що свідчить оборотно-сальдова відомість по рахунку 631 за травень 2015 року та оборотно-сальдова відомість по рахунку 281 за 29 травня 2015 року, яка свідчить про оприбуткування товару для подальшого його використання останнім у власній господарській діяльності, які наявні в матеріалах справи.

Окрім того, судом встановлено, що придбаний ТОВ «Меркурій і компанія» феромарганець 78% (Р10) у кількості 20тн на суму ПДВ 80800 грн. у перевіряємому періоді не реалізовувався, про що також листом № 26 від 06.06.2016 позивачем повідомлено податковий орган.

Таким чином, поставка феромарганцю 78% (Р10) у кількості 20тн від ТОВ «Меркурій і компанія», його отримання позивачем, здійснення розрахунків, оприбуткування товару, підтверджується наданими позивачем та дослідженими судом позивачем видатковою та податковою накладною, платіжним дорученням, оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 281, 631 та наданим договором, які також були досліджені під час проведеної перевірки.

За вказаних обставин суд вважає висновки податкового органу щодо не підтвердження факту реального здійснення господарських операцій з постачання товару, з чого випливає право позивача на формування податкового кредиту необґрунтованими.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу. Правила формування податкового кредиту платниками податку на додану вартість визначені у статті 198 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22, пунктом 185.1 статті 185 та пунктом 186.1 статті 186 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце надання яких знаходиться на митній території України; поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість; платник податків зобов'язаний надати покупцю податкову накладну, яка є підставою для віднесення вказаної в ній суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата здійснення першої з подій: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Підпунктом 198.6 пункту 198 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 201 Податкового кодексу України встановлено, що платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов'язковим. У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна виписується у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Оригінал податкової накладної видається покупцю, копія залишається у продавця товарів/послуг (пункт 201.4 статті 201 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Крім того, вимоги до первинних документів викладені у частині 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-XIV, а саме: первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

У відповідності до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пункту 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.3 статті 200 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації,

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України постачання товарів - це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків іі надання, а також операції з безоплатної поставки товарів (результатів робіт) та операції з передачі майна орендодавцем (лізингодавцем) на баланс орендаря (лізингоотримувача) згідно з договорами фінансової оренди (лізингу) або поставки майна згідно з будь-якими іншими договорами, умови яких передбачають відстрочення оплати та передачу права власності на таке майно не пізніше дати останнього платежу.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, наявність належним чином оформлених податкових накладних є підставою для включення до податкового кредиту платника сум ПДВ за такими накладними.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, то він не містить жодних посилань податкового органу про те, що податкові накладні, на підставі яких позивачем здійснено формування податкового кредиту, не відповідають вимогам чинного законодавства, у зв'язку з чим суд вважає, що позивачем суду були надані докази, що підтверджують реальний зміст господарських операцій, що в свою чергу підтверджує правомірність формування платником податку податкового кредиту за такими операціями.

Крім того, позивачем доведено реальність операцій з отримання товару від ТОВ «Меркурій і компанія», документи, які підтверджують постачання такого товару та його подальше оприбуткування, надані представником позивача в судовому засіданні та містяться в матеріалах справи.

Зазначені документи були надані також до перевірки, про що також зазначено в акті перевірки.

Пунктом 201.8 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку у порядку, передбаченому статті 183 цього Кодексу.

Доказів анулювання свідоцтв платника ПДВ ТОВ «Меркурій і компанія» податковим органом суду не надано, у зв'язку з чим не має підстав для позбавлення позивача права на віднесення до складу податкового кредиту сум податку сплачених при придбанні товару.

Окрім того, Податковий кодекс України для платників податків не передбачає ані обов'язок, ані право вимагати від контрагентів-постачальників будь-яких відомостей достовірності його державної реєстрації як суб'єкта підприємницької діяльності, реєстрації платником податків, «податкових взаємовідносин» з бюджетом, ведення податкового обліку, подання декларацій, тощо.

Щодо посилань в Акті перевірки на відсутність реальної можливості здійснення поставок товару через відсутність у постачальника майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, складських приміщень, засобів транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, що було встановлено з наданої податкової інформації, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

При придбанні товару покупець зобов'язаний лише сплатити відповідну суму податку на додану вартість продавцю в ціні товару, який зобов'язаний внести цю суму податку на додану вартість до бюджету і у випадку невиконання свого обов'язку понести за це відповідальність.

Щодо твердження податкового органу стосовно неможливості встановити виробника придбаного товару та визначити ланцюг постачання товару від виробника до кінцевого споживача, суд зазначає, що відсутність необхідних документів у податкового органу не свідчить про порушення податкового законодавства позивачем та не відноситься до суттєвих обставин фінансово-господарської діяльності ТОВ «Сот плюс», вказані обставини не впливають на формування сум податкових зобов'язань.

Окрім того, податковим органом у акті перевірки зазначено, що з метою дослідження ланцюга постачання феромарганця 78% (Р10) у кількості 20тн ТОВ «Меркурій і компанія» було вручено запит Запорізької ОДПІ від 10.08.2015 № 8062/15-1 про надання пояснень та їх документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «Галс Лідер» (), який формує податковий кредит по декларації за травень 2015 року та надання інформації щодо подальшої реалізації. На зазначений запит, документи, що спростовують факт порушення податкового законодавства ТОВ «Меркурій і компанія» не надано.

З цього приводу суд зазначає, що представником позивача надано до матеріалів справи Договір поставки № ГЛ/250515 від 25.05.2015, укладений між ТОВ «Меркурій і компанія» та ТОВ «Галс Лідер» на поставку феромарганця 78% (Р10) у кількості 20тн на суму 480 000 грн. у т.ч. ПДВ 80000 грн., відповідно до Специфікації № 1 від 29.05.2015. Факт поставки ТОВ «Галс Лідер» на адресу ТОВ «Меркурій і компанія» вищезазначеного товару підтверджується податковою накладною № 110 від 29.05.2015 на суму 480 000 грн. у т.ч. ПДВ 80 000 грн., видатковою накладною № РН-0305/04 від 29.05.2015 на суму 480 000грн. у т.ч. ПДВ 80 000 грн. та товарно-транспортною накладною № РН-0305/04 від 29.05.2015 на транспортування феромарганця 78% (Р10) у кількості 20тн.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що факт здійснення господарської операції з постачання товару ТОВ «Сот плюс» від ТОВ «Меркурій і компанія» відображений у повному обсязі у бухгалтерському і податковому обліку позивача, що зафіксовано також актом перевірки, та підтверджує її реальність.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не доведено обґрунтованість та правомірність прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Враховуючи наявні у позивача первинні документи, які у своїй сукупності підтверджують реальність господарських операцій з постачання ТОВ «Меркурій і компанія» феромарганцю 78% (Р10), які також надавались до перевірки податковому органу, суд приходить до висновку, що порушення податкового законодавства з боку позивача відсутні, а відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято протиправно, у зв'язку з чим позов про його скасування підлягає задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати прийняте Запорізькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Запорізькій області податкове повідомлення-рішення №1402 від 22.08.2016.

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сот плюс» суму судового збору 1 818,00 грн. (одна тисяча вісімсот вісімнадцять гривен) за рахунок бюджетних асигнувань Запорізької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання такої постанови, апеляційної скарги, з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя І.В. Батрак