Справа № 804/16108/15
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 року м. Київ К/800/23089/16

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача), Голубєвої Г.К., Юрченко В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Новопавлівський гранітний кар'єр» до Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області про стягнення пені, провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Новопавлівський гранітний кар'єр» (далі - позивач, ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр») звернулась до суду першої інстанції із позовом, в якому просило стягнути з Державного бюджету України на його користь 165907,82 грн. пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості по податку на додану вартість за період з 20.06.2013 року по 31.08.2015 року.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Державного бюджету України на користь ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» 155971,11 грн. пені за несвоєчасне відшкодування бюджетної заборгованості по податку на додану вартість; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували свої рішення тим, що сума бюджетного відшкодування за травень 2011 року несвоєчасно відшкодована позивачу, у зв'язку із простроченням виплати ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» зазначеного бюджетного відшкодування у нього виникло право на нарахування та стягнення пені на суму простроченої заборгованості.

Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Нікопольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області (далі - ДПІ, податковий орган) звернулась до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій просить про їх скасування в частині задоволених позовних вимог, як таких, що ухвалені із порушенням норм матеріального та процесуального права, ухвалити в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. У доводах касаційної скарги зазначає, що підстави для нарахування пені відсутні, оскільки податковим органом в межах строку, встановленого п. 200.15 ст. 200 Податкового Кодексу України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), направлено до ГУ ДКС України у Дніпропетровській області довідку встановленої форми про розмір залишку невідшкодованих сум ПДВ за травень 2011 року, що рахується в бюджетній заборгованості, яка встановлена виконавчим документом. Відповідно до узгоджених довідок Нікопольської ОДПІ від 16.06.2015 року на суму 313910,87 грн. та від 29.07.2015 року на суму 136338,34 грн. про розмір залишку невідшкодованих сум ПДВ, на підставі виконавчого документа ГУ Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області платіжними дорученнями перераховано кошти з рахунку обліку доходів державного бюджету на рахунок платника податків у сумі, зазначеній у довідці.

Касаційний розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 222 КАС України.

Судами попередніх інстанцій встановлено наступні обставини.

17.06.2011 року ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» подано до податкового органу податкову декларацію № з ПДВ за травень 2011 року, якою визначено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, з урахуванням уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок № від 24.06.2011 року та № від 25.07.2011 року 488669,00 грн.

Також, 20.06.2011 року та 25.07.2011 року позивачем було подано заяви про повернення суми бюджетного відшкодування, визначеної у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року.

Згідно вимог п.п. 78.1.8 п. 78.1 ст. 78 ПК України та відповідно до наказу № 1194 від 25.07.2011 року контролюючим органом була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку по декларації з ПДВ за травень 2011 року.

За фактом проведеної перевірки ДПІ винесено податкове повідомлення-рішення форми «В1» № від 25.08.2011 року, яким зменшено ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 488669 грн. за травень 2011 року.

Не погодившись з податковим повідомленням-рішенням форми «В1» № від 25.08.2011 року, ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» оскаржило його в судовому порядку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2012 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.06.2013 року, у справі № 2а/0470/10945/11 визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення податкового органу від 25.08.2011 року № про зменшення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 488669 грн. по основному платежу, 1 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

На користь позивача підлягало стягненню бюджетне відшкодування з податку на додану вартість за травень 2011 року у сумі 488669 грн.

Бюджетне відшкодування, визначене ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року, здійснено частинами, а саме: 38419,79 грн. відшкодовано 20.03.2015 року, 313910,87 грн. - 23.07.2015 року, 136338,34 грн. - 31.08.2015 року. Також 174758,13 грн. було зараховано у рахунок майбутніх платежів з ПДВ за заявою платника податку від 20.03.2015 року № (додаток до Декларації з ПДВ за лютий 2015 року).

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

За змістом ч. 2 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Порядок визначення суми податку, що підлягає відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків врегульовано ст. 200 ПК України.

За змістом п.п. 200.7 та 200.10 вказаної статті платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному органу державної податкової служби податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних.

Згідно з п. 200.11 ПК України за наявності достатніх підстав, які свідчать, що розрахунок суми бюджетного відшкодування було зроблено з порушенням норм податкового законодавства, податковий орган має право провести документальну позапланову виїзну перевірку платника для визначення достовірності нарахування такого бюджетного відшкодування протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном проведення камеральної перевірки.

Перелік достатніх підстав, які надають право податковим органам на позапланову виїзну документальну перевірку платника податку на додану вартість для визначення достовірності нарахування бюджетного відшкодування податку, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п. 200.12 та 200.13 ст. 200 ПК України орган державної податкової служби зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету. На підставі отриманого висновку відповідного органу державної податкової служби орган Державного казначейства України видає платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунку на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку протягом п'яти операційних днів після отримання висновку органу державної податкової служби.

Суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення (п. 200.23 ст. 200 ПК України).

З огляду на зазначене суд касаційної інстанції приходить до висновку, що у разі виконання платником податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування, передбачених п.п. 200.7 та 200.8 ст. 200 ПК України вимог, та підтвердження достовірності нарахування такого відшкодування органом державної податкової служби за результатами проведення камеральної чи документальної позапланової виїзної перевірки, цей орган зобов'язаний у п'ятиденний строк після закінчення перевірки подати органу Державного казначейства України висновок із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Протягом п'яти операційних днів після отримання зазначеного висновку орган Державного казначейства України повинен видати платнику податку зазначену в ньому суму бюджетного відшкодування шляхом перерахування коштів з бюджетного рахунка на поточний банківський рахунок платника податку в обслуговуючому банку.

На суми податку, не відшкодовані протягом визначених ст. 200 ПК України строків, які вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування ПДВ, нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення. Неподання органом державної податкової служби після закінчення перевірки до органу Державного казначейства України висновку із зазначенням суми, що підлягає відшкодуванню з бюджету, та непогашення у зв'язку з цим заборгованості бюджету з ПДВ, не позбавляє платника податку права пред'явити вимоги про стягнення зазначеної пені.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 03.06.2014 року у справі № 21-131а14.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що бюджетне відшкодування, визначене ПАТ «Новопавлівський гранітний кар'єр» у податковій декларації з податку на додану вартість за травень 2011 року, здійснено частинами, а саме: 38419,79 грн. відшкодовано 20.03.2015 року, 313910,87 грн. - 23.07.2015 року, 136338,34 грн. - 31.08.2015 року. Також 174758,13 грн. було зараховано у рахунок майбутніх платежів з ПДВ за заявою платника податку від 20.03.2015 року № (додаток до Декларації з ПДВ за лютий 2015 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, згідно з яким стягувач, на користь якого прийняті судові рішення про бюджетне відшкодування податку на додану вартість та/або пені, нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування такого податку, подає документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцем реєстрації стягувача в органі державної податкової служби (пункт 23).

Наведеним підзаконним нормативно-правовим актом безпосередньо передбачено можливість ухвалення на користь особи судового рішення про стягнення суми пені нарахованої на заборгованість державного бюджету з відшкодування з податку на додану вартість і встановлено особливості процедури такого стягнення; у рамках цієї процедури особа зобов'язана подати до казначейства документи, наведені у пункті 6 зазначеного Порядку, якими є, зокрема, відповідна заява, судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності).

Крім того, у п. 145 рішення Європейського суду з прав людини від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) зазначено, що ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст.13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за ст. 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

За таких обставин, враховуючи наявність у відповідача обов'язку зі сплати пені на суми податку, що не відшкодовані платникам протягом визначеного ст. 200 ПК України строку, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення з Державного бюджету України суми пені, нараховану на суму невідшкодованого податку на додану вартість у розмірі 155971,11 грн.

Крім того, доводи податкового органу про своєчасність вжиття 10 червня 2015 року відповідних заходів для здійснення бюджетного відшкодування на користь позивача після отримання виконавчого листа Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 804/7187/14 є необґрунтованими, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, копії судових рішень у справі № 2а/0470/10945/11 отримано податковим органом, ще у вересні 2013 року, а тому саме з цього часу встановлено порушення прав платника податків на отримання бюджетного відшкодування, і як наслідок початок строку нарахування на нарахування пені на суму простроченої заборгованості.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування оскаржуваних судових рішень.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Враховуючи зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди попередніх інстанцій не допустили порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Нікопольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року у справі № 804/16108/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили протягом п'яти днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та оскарженню не підлягає, може бути переглянута в порядку передбаченому ст.ст. 235 - 244-2 КАС України.

Судді: І.Я. Олендер

Г.К. Голубєва

В.П. Юрченко