Справа № 805/4315/16-а
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р. Справа №805/4315/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 година 00 хвилин

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Бабіча С.І., за участю секретаря судового засідання Мангуш З.В. та представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Пожидаєвої О.О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що податкове законодавство України базується на таких принципах, як, зокрема, презумпція правомірності рішень платника податку, а також стабільність, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Позивач вказує на те, що транспортний податок є місцевим податком, рішення про встановлення якого приймається місцевою радою.

Зазначає про те, транспортний податок встановлено законом 28.12.14 року, а місцевою радою лише 12.03.2015 р., у зв'язку з чим, транспортний податок може бути нарахований лише у наступному бюджетному році - тобто у 2016 році.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що податкове повідомлення-рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року винесене у межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Транспортний засіб позивача є об'єктом оподаткування транспортним податком, який встановлено з 01.01.15 р. статтею 267 Податкового кодексу України.

Зазначає про те, що у спірному випадку мала місце не зміна податку, а запровадження нового податку.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та встановив такі обставини.

Підставою визначення суми зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб позивачу стала отримання відповідачем 09.09.2015 року з Центру НППВАЗ з обслуговування міст Краматорська та Дружківки при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області інформації про легкові транспортні засоби, які використовувались до 5 років і мають об'єм двигуна понад 3000 куб.см. та зареєстровані за громадянами, які мешкають на території міст Краматорська та Дружківки.

У списку автотранспортних засобів зазначено, що з 22.03.11 р. на обліку знаходиться автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon 2010 року випуску, що належить позивачу та зазначено його номерний знак, номер і серію свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу, номери двигуна та кузову вказаного транспортного засобу, зазначено про те, що зареєстровано транспортний засіб, придбаний в торговельній організації та прізвище, ім'я та по батькові власника (позивача) та його адреси.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу за позивачем, з 22.03.2011 року, зареєстровано транспортний засіб Mitsubishi Pajero Wagon 2010 року випуску з об'ємом двигуна 3199 куб.см.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Суд застосовує норми матеріального права у редакції, що була чинною станом на момент винесення спірного податкового повідомлення - рішення (01.10.2015 року).

З 01 січня 2015 року набрала чинності стаття 267 Податкового кодексу України "Транспортний податок", відповідно до якої введено в дію новий місцевий податок.

Відповідно до ст. 267 ПК України, платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

На виконання вказаних норм відповідачем було винесене спірне податкове повідомлення-рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року про визначення суми податкового зобов'язання з транспортного податку з фізичних осіб у сумі 18 750, 00 грн.

Не погодившись з прийнятим податковим повідомленням - рішенням позивачем до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області було подано скаргу, у якій позивач просив скасувати спірне податкове повідомлення - рішення.

Рішенням Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області № 1163/10/05-15-13-03 від 05.04.2016 року скаргу позивача залишено без задоволення, а спірне податкове повідомлення - рішення без змін.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що ПК України визначено об'єктами оподаткування транспортним податком: 1) легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років; 2) мають об'єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Відповідно до п.п.14.1.251 пункту 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, транспортні засоби, що використовувалися, це транспортні засоби, на які уповноваженими державними органами, в тому числі іноземними, видані реєстраційні документи, що дають право експлуатувати такі транспортні засоби.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 статті 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Разом з тим, як було зазначено судом, вказана норма ПК України введена в дію з 01 січня 2015 року.

Календарний рік - це проміжок часу з 1 січня по 31 грудня, який триває 365 або 366 (у високосному році) календарних днів.)

Річний обсяг повинен обчислюватися за календарний рік, а не за будь-які 12 місяців за вибором податкового органу. Вказана позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №21-94а13 від 16.04.2013 року.

Відповідно до п.п.4.1.9 п. 4.1 ст. 4 ПК України податкове законодавство ґрунтується, зокрема, на принципі стабільності, який передбачає, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Зазначений принцип визнано законодавцем однією з основних засад податкового законодавства. Закріплений у нормах права, а саме - у положеннях Податкового кодексу України, визначений принцип є елементом правового регулювання, тобто, він визначає обсяг прав та обов'язків учасників правовідносин у сфері оподаткування.

Будь-який платник податків в Україні, опираючись на принцип стабільності, має право на незмінність режиму оподаткування, елементів податків, які ним сплачуються, протягом бюджетного року, як результат - на визначеність умов здійснення ним тієї чи іншої оподатковуваної діяльності чи діяльності, пов'язаної з виникненням об'єкта оподаткування.

У випадку ж зміни елементів податків протягом такого року законодавцем, такий платник має право та обов'язок з урахуванням способу та змісту здійснених змін, враховуючи наявний у платника обов'язок сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України та законами з питань митної справи, виконувати свої зобов'язання відповідно до закону із тими межами свободи, які допускаються.

Крім цього, суд зазначає, що особливість місцевих податків полягає в тому, що вони не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Приписи пп.10.1.1 п.10.1 та п.10.2 ст.10 Податкового кодексу України відносять до місцевих податків податок на майно в частині транспортного податку.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні статтею 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (пп. 12.3.3 ПК України).

Таким чином, безпосереднє встановлення місцевих податків, а відтак і транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Як встановлено судом відповідне рішення Краматорської міської ради про встановлення транспортного податку було прийнято 12.03.2015 року, тобто у 2015 бюджетному році.

Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Порядок формування доходної частини бюджетів, визначено у частині 3 статті 27 Бюджетного кодексу України, а саме: закони України, які впливають на показники бюджету і приймаються після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

З урахуванням вимог чинного законодавства зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Згідно з вимогами ст. 3 Бюджетного кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року; при цьому опублікування рішення органу місцевого самоврядування про встановлення транспортного податку, як місцевого податку, пізніше 15 липня року, є підставою для застосування відповідних норм оподаткування не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

При цьому до спірних правовідносин не може бути застосовано положення пп. 12.3.5 п. 12.3 ст. 12 ПК України, оскільки до 31 грудня 2014 р. відповідний транспортний податок на справлявся.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що 2015 р. - це плановий період, а 2016 р. - вже бюджетний період, а тому, нові податки практично не можуть бути визнані обов'язковими до сплати принаймні в 2015 р., адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2014 р. рішення про встановлення таких податків і зборів.

Крім цього, положеннями п.п.4.1.4 п. 4.1 ст. 4 ПК України передбачено презумпцію правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Відповідно до п. 56.21. ст. 56 ПК України у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

Остаточним рішенням від 7 жовтня 2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява №39766/05) Європейським судом з прав людини порушення встановлено у зв'язку з тим, що, по-перше, відповідне національне законодавство не було чітким та узгодженим та, відповідно, не відповідало вимозі "якості" закону, що мало наслідком його суперечливе тлумачення Верховним Судом України, та, по-друге, незастосування судами, всупереч національному законодавству, підходу, який був би сприятливішим для заявника, коли у його справі законодавство припускало неоднозначне тлумачення.

У рішенні від 14 січня 2011 року у справі "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06) Європейський суд з прав людини встановив порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, яка сформувалась з питань про прийняття рішення на користь платників податків при існуванні неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов'язків такого платника, а також ролі рішень Європейського Суду з прав людини як джерела права в Україні, у суду при розгляді даної справи відсутні підстави для обмежувального тлумачення п.п.4.1.4 п.4.1 ст.4 та п. 56.21 ст. 56 ПК України, а навпаки існують достатні передумови для прийняття рішення на користь платника.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд застосовує верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про скасування податкового повідомлення - рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з вимогами ст. 94 КАС України судові витрати у сумі 551,21 грн., понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись Конституцією України, ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенцією про захист прав і основних свобод людини 1950 року та протоколами до неї, рішенням Європейського суду з прав людини від 7 жовтня 2011 року у справі "Сєрков проти України" (заява №39766/05) та від 14 січня 2011 року у справі "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), ст. ст. 4, 8,10-12, 56, 267 Податкового кодексу України, ст. ст. 3, 27 Бюджетного кодексу України, Кодексом адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення - рішення № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року - задовольнити повністю.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області № 5526/10/05-15-17-05 від 01.10.2015 року.

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) судовий збір у сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 (двадцять одна) копійка за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Краматорську Головного управління ДФС у Донецькій області ().

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті, її вступна та резолютивна частини проголошені у судовому засіданні 14 грудня 2016 року.

Постанову складено у повному обсязі 19 грудня 2016 року.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (проголошення вступної та резолютивної частин постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Бабіч С.І.