Справа № 425/3579/16-а
Суддя: Овчаренко О. Л.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 Провадження №2-а/425/104/16

Справа №425/3579/16-а

м.Рубіжне Луганської області Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Овчаренко О.Л.

при секретарі Гайворонській І.В.,

розглянувши в залі суду м.Рубіжне в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову 032738 від 10.11.2016 р. про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, складену відносно нього, ОСОБА_1 В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що спірною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КупАП. Він дійсно 10.11.2016 року, рухаючись по вул.Менделєєва у м. Рубіжному на автомобілі, державний номер НОМЕР_1, знаходячись на роботі у службі таксі та виконуючи доставку пасажирів за викликом, за бажанням та на вимогу пасажирів здійснив вимушену зупинку по правому краю проїзної частини у районі будинку №12 по вул. Менделєєва. Місце розташування транспортного засобу не заважало руху іншим учасникам дорожнього руху й, звісно, не спричиняло аварійної ситуації. Щойно зупинившись, він увімкнув світловий сигнал аварійної сигналізації та почав висадку пасажирів. У цей час під,їхав екіпаж патрульної поліції та без з,ясування причин його зупинки почали укладати постанову про порушення правил стоянки та зупинки (транспортний засіб нібито був розташований ближче 30 метрів від посадкового майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів). Він повідомив, що зупинився вимушено, за бажанням пасажирів його транспортного засобу, яке є таксі, про що повідомляв знак встановленого зразка на даху. Однак патрульними було проігноровано об,єктивні обставини справи й незаконно складено оскаржувану постанову. Без присутності свідків, відповідач не робив заміри відстані від транспортного засобу до зупинки маршрутних транспортних засобів та ці данні не відобразили в постанові. Постанова про адміністративне правопорушення № 032738 від 10.11.2016 р. не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам ст. 283 КупАП, а саме не вірно зазначено місце розгляду справи, а також не вказаний технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. Крім того, позивач зазначив, що інспектором при розгляді справи про адміністративне правопорушення було порушено вимоги ст..ст.278,280 КУпАП, а також, що інспектор не мав права розглядати справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки його транспортного засобу. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві, та додатково пояснив, що він не порушував Правила дорожнього руху України, оскільки незалежно від того чи керував він таксі, чи просто автомобілем, він як водій мав право здійснити зупинку свого транспортного засобу на зупинці маршрутних транспортних засобі для висадки та посадки пасажирів. Це він і зробив, коли висадив одного з пасажирів на зупинці маршрутних транспортних засобів, і мав намір везти другого пасажира, але до нього під,їхав екіпаж відповідача. Біля тієї зупинки є знак, яким позначено, що це зупинка маршрутних транспортних засобів. Маршрутного листа він не має, а аварійну сигналізацію увімкнув автоматично, за звичкою.

Представник відповідача ОСОБА_2 патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжне, Департаменту патрульної поліціїв судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До канцелярії суду надав письмові заперечення проти позову, в яких просив адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали адміністративної справи в межах заявлених вимог, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою інспектора взводу №1 роти №3 батальйону ОСОБА_2 патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжне, Департаменту патрульної поліції,рядовим поліції ОСОБА_3 у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР №032738 від 10.11.2016 року відносно ОСОБА_1 було застосовано адміністративне стягнення за ч.1 ст.122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн., в якій зазначено, що ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21104 ЗНГ,номерний знак НОМЕР_2, 10.11.2016 р. о 22 год.12 хв. в м. Рубіжне по вул.Мєндєлєєва, буд.12, здійснив зупинку ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 15.9 (е) ПДР України. (а.с.5).

З наданого суду відповідачем відеозапису подій, про які йдеться в спірній постанові, зробленого 10.11.2016 року за допомогою персонального відеореєстратора, встановленого на одязі поліцейського, оглянутого в судовому засіданні, вбачається, що позивач ОСОБА_1 дійсно здійснив зупинку транспортного засобу ВАЗ 21104 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 в місті Рубіжне по вул. Мєндєлєєва ближче 30 метрів від посадкового майданчика для зупинки маршрутних транспортних засобів, а саме, безпосередньо на посадковому майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів (а.с.14).

При цьому, суд зазначає, що в позовній заяві ОСОБА_1 зазначив, що здійснив вимушену зупинку по правому краю проїзної частини у районі будинку №12 по вул.Менделєєва в м.Рубіжному. В судовому засіданні ж позивач зазначив, що не заперечує, що зупинив транспортний засіб безпосередньо на зупинці маршрутних транспортних засобів для випадки пасажира, але це не є порушенням ПДР України. Таким чином, місце, час, факт керування транспортним засобом марки ВАЗ 21104 ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 позивачем в судовому засіданні не заперечувались.

Предметом спору та доказування є факт порушення ОСОБА_1 вимог п.15.9 «е» ПДР України. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності. Відповідно до ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі. Відповідно ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п,ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до п.1.3 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (надалі - Правила дорожнього руху), учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Згідно п. 15.9 (е) ПДР України, зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Пунктом 1.10 ПДР України визначено, що маршрутні транспортні засоби (транспортні засоби загального користування) - це автобуси, мікроавтобуси, тролейбуси, трамваї і таксі, що рухаються за встановленими маршрутами та мають визначені місця на дорозі для посадки (висадки) пасажирів. Відповідно до ст.1 Закону України «Про автомобільний транспорт», таксі - легковий автомобіль, обладнаний розпізнавальним ліхтарем оранжевого кольору, який встановлюється на даху автомобіля, діючим таксометром, сигнальним ліхтарем із зеленим та червоним світлом, розташованим у верхньому правому кутку лобового скла, і який має нанесені композиції з квадратів, розташованих у шаховому порядку на дверцятах автомобіля з лівого та правого боків, призначений для надання послуг з перевезення пасажирів та їхнього багажу в індивідуальному порядку. Аналізуючи наведені вище норми законодавства у їх сукупності, суд виходить із того, що під поняттям таксі, зазначеному у п.1.10 ПДР України, маються на увазі лише ті таксі, які мають встановлені маршрути, а не індивідуальні маршрути, які визначаються самим водієм таксі щодо окремих пасажирів виходячи з початкової та кінцевої точки призначення. Зокрема, це підтверджується п.п. «г» п.2.1 Правил, згідно з яким водій маршрутного транспортного засобу (в т.ч. - таксі, яке згадується у п.1.10 ПДР) повинен мати з собою схему маршруту та розклад руху.

Як зазначив позивач в судовому засіданні, він керуючи транспортним засобом та надаючи громадянам послуги з перевезення на таксі, не має схеми маршруту, а перевозить пасажирів до місця, яке вони вказують. Враховуючи викладене, беручи до уваги, що позивач як водій таксі, який не має наперед встановленого маршруту руху, а обирає його самостійно виходячи із замовлення пасажира щодо кінцевого місця призначення руху, його послуги не можна вважати послугами маршрутних транспортних засобів. Таким чином, посилання позивача в позовній заяві на те, що його автомобіль є таксі, та він мав право зупинятися на вищезазначеній зупинці, не заслуговують на увагу, оскільки таксі не входить до переліку маршрутних транспортних засобів. Щодо пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, про те, що незалежно від того чи керував він таксі, чи просто автомобілем, він як водій мав право здійснити зупинку свого транспортного засобу на посадковому майданчику для маршрутних транспортних засобі для висадки та посадки пасажирів, суд зауважує, що п. 15.9 (е) ПДР України не передбачено жодних винятків (в тому числі і щодо зупинки транспортних засобів, які не є маршрутними, з метою висадки чи посадки пасажирів), а чітко зазначено, що зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків. Також суд зазначає, що безпідставними є посилання позивача в позовній заяві на те, що його зупинка була вимушеною.

Так, пункт 1.10 ПДР України містить визначення терміну «вимушена зупинка» - це припинення руху транспортного засобу через його технічний стан або небезпеку, яка створюється вантажем, що перевозиться, станом водія (пасажира) або перешкодою в дорозі. Навмисна зупинка в місці, де це заборонено, в тому числі і з ввімкненням аварійної світлової сигналізації, є порушенням Правил. Отже, не є вимушеною в розумінні п.1.10 ПДР України зупинка з метою висадки чи посадки пасажирів.

Таким чином, з урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_1 було порушено вимоги п.15.9 (е) ПДР України, і в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП. Суд також не приймає посилання позивача як на одну з підстав для скасування спірної постанови на те, що інспектором Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції не було здійснено замірів відстані від його транспортного засобу до зупинки технічними засобами та про ці заміри не було зазначено в спірній постанові, оскільки судом встановлено, що позивач зупинив транспортний засіб безпосередньо на посадочному майданчику для зупинки маршрутних транспортних засобів, тому проведення будь-яких замірів не було необхідним. Окрім того суд зазначає, що відповідно до ст.ст.258,283 КУпАП та п. 1 ІІІ розділу Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року (далі Інструкція), протокол у разі вчинення правопорушення, віднесеного до компетенції Національної поліції - не складається, а уповноважена посадова особа відповідного органу розглядає встановлене адміністративне правопорушення за місцем його вчинення. Постанова у справі про адміністративне правопорушення, передбачені ч. 1, 2 та ч. 3 ст.122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Отже, суд не приймає доводи позивача про порушення його прав тим, що справа була розглянута на місці вчинення дій, за які відносно нього було складено спірну постанову, а не за місцем знаходження органу, уповноваженого розглядати справи про адміністративне правопорушення, оскільки відповідно до зазначених нормативних актів розгляд цих справ здійснюється саме на місці вчинення адміністративного правопорушення. Суд також не приймає доводи позивача щодо не зазначення в спірній постанові технічного пристрою, яким здійснювався відеозапис, з огляду на наступне. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст.31 Закону України «Про національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису. Відповідно до ч. 1 ст.40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Відповідно до ч. 3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху повинна містити відомості про, зокрема, технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис. В спірній постанові дійсно відсутня інформація про технічний засіб, яким здійснено відеозапис, однак суд вважає, що в зв'язку з тим, що адміністративне правопорушення, вчинене позивачем було виявлене безпосередньо при здійсненні патрулювання інспектором Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному, а не за допомогою технічного засобу, яким здійснено відеозапис, відсутність цієї інформації у постанові, за наявності всіх інших обов'язкових відомостей, не є підставою для скасування цієї постанови. Як на одну з підстав для задоволення позовних вимог позивач також посилається на те, що інспектором Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному було порушено вимоги ст.ст.278,280 КУпАП при прийнятті спірної постанови. Однак, суд відхиляє такі доводи позивача у зв,язку з наступним. Згідно ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката. Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про

адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху (частина перша статті 122 цього Кодексу). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Згідно ч. 1 ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, проти злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Відповідно до ст.13 Закону України «Про Національну поліцію» у складі поліції функціонує, зокрема, патрульна поліція. Відповідно до п. 11 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Згідно з п. 4 Розділу ІІ Положення про патрульну службу МВС, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №796 від 02.07.2015 року, до основних завдань патрульної служби належить забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху. Згідно з п. 3, 4 Розділу ІІІ Положення про патрульну службу МВС, патрульна служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює: самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством, звертає увагу на правопорушення з метою їх запобігання, припинення, документування і притягнення до відповідальності; припинення правопорушень - припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення, застосовуючи для цього передбачені законодавством права і повноваження, у випадках та в спосіб, передбачені законодавством, розглядає справи про адміністративні правопорушення і застосовує заходи адміністративного впливу до правопорушників. Таким чином, відповідно до вищезазначених положень законодавства, інспектор Листопад К.П. як працівник структурного підрозділу Національної поліції України - Патрульної поліції мала право від імені органів Національної поліції розглядати справу про адміністративне правопорушення і накладати адміністративне стягнення на позивача.

Окрім того, як вбачається з відеозапису, переглянутого в судовому засіданні, розгляд справи про адміністративне правопорушення відповідачем відбувся в присутності ОСОБА_1 на місці вчинення адміністративного правопорушення. Також з відеозапису вбачається, що інспектор Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції, яким в подальшому було складено спірну постанову, зокрема, повідомив ОСОБА_1 про вчинення ним порушення п.15.9 (е) ПДР України, також про складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, про розмір адміністративного стягнення тощо. Інспектором було роз'яснено позивачу права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст.268 КУпАП. При розгляді справи про адміністративне правопорушення позивач вільно надавав пояснення, які вважав за потрібне надати, заперечуючи проти порушення ПДР України. Будь-яких усних чи письмових клопотань, надати докази, тощо позивач не заявляв. Також суд зазначає, що до позивача було застосоване адміністративне стягнення у розмірі мінімального штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.122 КУпАП. Отже, з огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про те, що порушень вимог ст.ст.278,280 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення, інспектором Управління патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції, яким відносно ОСОБА_1 складено спірну постанову, допущено не було та позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Таким чином, суд не вбачає підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії АР № 032738 від 10.11.2016 року стосовно ОСОБА_1, а тому у задоволенні позовних вимог відмовляє в повному обсязі. Оскільки по даній категорії справ позивач звільнений від судових витрат, то їх слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 9, 10, 11, 71, 86, 159-163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 патрульної поліції в містах Сєвєродонецьку, Лисичанську та Рубіжному Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення відмовити. Постанова суду може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом частини третьої ст. 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя О.Л.Овчаренко