Справа № 810/2320/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року 810/2320/16

Київський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - суддя Виноградова О.І.,

при секретарі судового засідання Мкртчян Н.Ц.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кондакова А.В.,

третя особа 1 - не прибув,

третя особа 2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, треті особи: Святопетрівська сільська рада, ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

25 травня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області (далі - відповідач), треті особи: Святопетрівська сільська рада, ОСОБА_4 про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття та реєстрації поданої третьою особою 2 декларації про початок виконання будівельних робіт від 11 квітня 2016 р. № КС 2 (далі - декларація № КС 2) за адресою: АДРЕСА_1;

- скасування декларації № КС 1;

-заборону забудовнику вчиняти будь-які дії, пов'язані з будівництвом багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 2-4).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі оскаржуваної декларації третя особа 2 здійснює будівництво блочного багатоквартирного будинку АДРЕСА_2.

Стверджує, що внаслідок прийняття та реєстрації цієї декларації порушено його права та права інших мешканців АДРЕСА_3 (без зазначення їх кількості та прізвищ), оскільки:

1) декларація № КС 2 містила неправдиву інформацію щодо категорії складності будівництва (а.с. 10-14);

2) декларація № КС 2 була видана з урахуванням наявності у третьої особи 2 містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 29 грудня 2015 р. № 255/2015, дія яких у подальшому була зупинена згідно з рішенням відповідача № 12 від 15 липня 2016 р. (далі - рішення № 12) (а.с. 192);

3) у майбутньому у будинку може мешкати 9 різних власників (після завершення будівництва, квартири в ньому можуть бути продані третьою особою 2 різним громадянам). За відсутності інфраструктури для утримання багатоквартирного житлового будинку, це може призвести до перевантаження наявних на АДРЕСА_3 комунікацій та вплинути на рівень забезпечення належного позивачу будинку електроенергією, газом та системою відведення стічних вод;

4) будівництво здійснюється з порушенням Генерального плану с. Петрівське, поєднаного з детальними планами окремих частин території с. Петрівське, численними порушеннями встановлених будівельних норм, без дотримання мінімальних протипожежних розривів та санітарних норм (а.с. 2-4).

Відповідач позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні позову просив відмовити, посилаючись на те, що відповідач після надходження до нього декларації про початок виконання будівельних робіт перевіряє лише повноту даних такої декларації та здійснює дії щодо внесення інформації, зазначеної у декларації, до відповідного реєстру. Зазначив, що третьою особою 2 було подано до відповідача декларацію про початок виконання будівельних робіт. Перевіривши повноту даних цієї декларації, відповідач 11 квітня 2016 р. здійснив її реєстрацію за № КС № 21. Крім того, зазначив, що оспорювані дії відповідача жодним чином не порушують права, свободи та інтереси позивача. Стверджує, що позивач не є учасником публічно-правових відносин по вчиненню відповідачем дій щодо реєстрації декларації КС № 21. Вважає, що чинним законодавством не передбачено можливість захисту прав, свобод та інтересів особи, які, можливо, можуть бути порушені (або не порушені) у майбутньому. До того ж зазначає, що Генеральний план с. Петрівське на даний час є предметом оскарження в межах цивільної справи, яка розглядається Києво-Святошинським районним судом Київської області (справа № 369/4091/15-а, провадження № 2а/369/163/15), а отже, до набрання чинності рішенням у даній справі усі посилання позивача на цей план є необґрунтованими (а.с. 52-54).

Третя особа 1 у судове засідання не прибула, подала письмових заперечень проти позову не подавала.

Третя особа 2 також просила у задоволенні позову відмовити, подала до суду письмові заперечення, в яких стверджувала, що позивачем не зазначено які саме його права порушено прийняттям та реєстрацією відповідачем декларації КС № 21. Крім того, зазначила, що власник земельної ділянки - третя особа 2 використовує земельну ділянку відповідно до цільового призначення (а.с. 97-98).

Суд у судовому засіданні, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

Третя особа 2 подала до відповідача декларацію про початок виконання будівельних робіт (вх. № 10/10-Л-0704/33/9) (а.с. 55-59).

11 квітня 2016 відповідачем було здійснено реєстрацію названої декларації за № КС 21 (а.с. 59 на звороті).

У зв'язку з тим, що позивач вважає такі дії відповідача протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17 лютого 2011 р. № 3038-VI (далі - Закон 3038-VI) та Порядком виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 (далі - Порядок).

Так, згідно з вимогами п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону № 3038-VI замовник має право виконувати будівельні роботи після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт - щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 названого Закону право на виконання підготовчих робіт (якщо вони не були виконані раніше згідно з повідомленням або зареєстрованою декларацією про початок виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт на об'єктах, що належать до I-III категорій складності, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд надається замовнику та генеральному підряднику чи підряднику (у разі якщо будівельні роботи виконуються без залучення субпідрядників) після реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт.

Як убачається з ч. 2 ст. 36 Закону № 3038-VI, реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт проводить орган державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі протягом п'яти робочих днів з дня надходження декларації.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 39-1 названого Закону у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Відповідно до вимог п. 16 Порядку замовник (його уповноважена особа) заповнює і подає особисто або надсилає рекомендованим листом з описом вкладення чи через електронну систему здійснення декларативних процедур у будівництві до відповідного органу державного архітектурно-будівельного контролю два примірники декларації за формою, наведеною у додатках 4, 5, 6 до цього Порядку.

Один примірник декларації після проведення реєстрації повертається замовнику, другий - залишається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Підстави скасування органом державного архітектурно-будівельного контролю зареєстрованої декларації визначені абз. 7 п. 22 Порядку.

Стосовно позовних вимог в частині визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття та реєстрації декларації № КС 21, судом встановлено таке.

З 27 лютого 2015 р. третій особі 2 належить на праві власності земельна ділянка кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0, 12 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 що підтверджується інформацією з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 92).

11 квітня 2016 відповідачем було прийнято та здійснено реєстрацію поданої третьою особою 2 декларації (про початок виконання будівельних робіт) за № КС 21 (а.с. 55-59).

Зокрема, було зареєстровано декларацію щодо об'єкта будівництва - блокованої 2-поверхової килимової житлової забудови в АДРЕСА_4 площа земельної ділянки - 0, 12 га, площа забудови - 415,7 кв. м., загальна площа - 683,2 кв.м., житлова площа - 235, 7 кв.м., кількість квартир - 9 (а.с. 55-59).

Як вже зазначалося, позивач вважає, що у майбутньому, після завершення будівництва (яке розпочато на підставі декларації № КС 21) можуть бути порушені його права та інтереси, оскільки на АДРЕСА_3 відсутні інфраструктури для утримання багатоповерхового будинку. Стверджує, що після введення його в експлуатацію буде знижено рівень забезпечення електроенергією, рівень якості водопостачання та системи відведення стічних вод.

Тобто, вважає, що відповідач, зареєструвавши декларацію № КС 21, порушив його права та інтереси як отримувача послуг (водопостачання, електроенергія, системи відведення стічних вод), якість та рівень яких у майбутньому може погіршитися внаслідок зведення третьою особою 2 багатоквартирного будинку (а.с. 2-4).

При вирішенні справи судом враховано таке.

Згідно з вимогами ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Аналіз наведеної норми свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин.

Отже, в межах даної адміністративної справи, підлягає встановленню факт порушення прав позивача у зв'язку з прийняттям та реєстрацією відповідачем декларації № КС 21.

Як убачається з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України, адміністративний позов - звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів або на виконання повноважень у публічно-правових відносинах.

Відповідно до вимог ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Водночас, суб'єктивна оцінка порушення права не є абсолютною. В деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Отже, захисту в порядку адміністративного судочинства підлягають лише порушені права та інтереси осіб, а задоволенню - ті позовні вимоги, які фактично відновлюють порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт. Тобто, чітко визначено коло осіб, прав, свобод та інтересів яких може стосуватися нормативно-правовий акт.

Таке ж правило має застосовуватись і до правових актів індивідуальної дії.

За усталеними в теорії права підходами до класифікації актів, нормативно-правовий акт - це виданий суб'єктом владних повноважень документ, який встановлює, змінює чи припиняє дію обов'язкових правил поведінки, обмежених в часі, просторі та за колом осіб та призначений для неодноразового застосування.

Правовий акт індивідуальної дії - виданий суб'єктом владних повноважень документ, прийнятий з метою реалізації положень нормативно-правового акта (актів) щодо конкретної життєвої ситуації, не містить загальнообов'язкових правил поведінки та стосується прав і обов'язків чітко визначеного суб'єкта (суб'єктів), якому він адресований.

Таким чином, рішення державного чи іншого уповноваженого органу - це юридична форма рішень цих органів, тобто офіційний письмовий документ, який породжує певні правові наслідки, спрямований на регулювання тих чи інших суспільних відносин і має обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

Право на захист - це самостійне суб'єктивне право, яке з'являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Дана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 23 вересня 2015 р. у справі № К/800/22347/15, від 5 червня 2015 р. у справі № К/800/187/15.

Крім того, як убачається з Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 1 червня 2010 р. № 781/11/13-10, індивідуальні акти стосуються конкретних осіб та їхніх відносин. Загальною рисою, яка відрізняє індивідуальні акти управління, є їх виражений правозастосовний характер. Головною рисою таких актів є їхня конкретність, а саме: чітке формулювання конкретних юридичних волевиявлень суб'єктами адміністративного права, які видають такі акти; розв'язання за їх допомогою конкретних, а саме індивідуальних, справ або питань, що виникають у сфері державного управління; чітка визначеність адресата - конкретної особи або осіб; виникнення конкретних адміністративно-правових відносин, обумовлених цими актами. Індивідуальні ж акти можуть бути оскаржені лише особами, безпосередні права, свободи чи охоронювані законом інтереси яких такими актами порушені.

У даному конкретному випадку позивач не є суб'єктом (не відноситься до кола суб'єктів) права чи обов'язки якого виникли, змінилися або були припинені внаслідок прийняття та реєстрацією відповідачем декларації № КС 21.

Враховуючи, що прийняття та реєстрація декларації № КС 21 не створили для позивача будь-яких прав та обов'язків, суд вважає, що у даному конкретному випадку у нього відсутні підстави для оскарження дій відповідача.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 р. у справі № 800/210/15.

При вирішенні справи судом враховано, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження порушення його прав та інтересів станом на дату звернення з даним позовом до суду.

Більш того, позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що він є власником будинку за адресою: АДРЕСА_5 (про що він стверджував в судових засіданнях).

До того ж при вирішенні справи судом враховано, що при реєстрації декларації № КС 21 відповідачем було дотримано вимог Закону 3038-VI та Порядку.

Дійсно, у подальшому (15 квітня 2016 р.) рішенням відповідача № 12 було зупинено дію містобудівних умов та обмежень № 225/2015.

Проте, на дату прийняття та реєстрації декларації № КС 21 зазначені містобудівні умови та обмеження були чинними.

Наведене свідчить, що станом на 11 квітня 2016 р. у відповідача не було підстав для відмови третій особі 2 у прийнятті та реєстрації декларації № КС 21.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача щодо прийняття та реєстрації декларації № КС 2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог в частині скасування декларації № КС 1, судом встановлено таке.

Згідно з вимогами абз. 7 п. 22 Порядку у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об'єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

У судовому засіданні позивач не довів наявність жодної з перелічених наведеною нормою підстав.

За таких обставин суд дійшов висновку, позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог про заборону забудовнику (третій особі 2) вчиняти будь-які дії, пов'язані з будівництвом багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1, судом встановлено таке.

Забудовником багатоквартирного житлового будинку на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 є третя особа 2.

Форма та зміст позовної заяви визначені ст. 105 КАС України.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог.

Позовна заява містить вимоги зобов'язального характеру щодо забудовника (без зазначення його найменування), який не є відповідачем у справі, що виключає можливість їх задоволення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині також є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Водночас, при вирішенні справи судом не можуть бути взяті до уваги посилання позивача на порушення його прав, свобод та інтересів, оскільки вони спростовуються наданими відповідачем доказами.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, чого не було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що і було зроблено відповідачем.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Виноградова О.І.

Дата виготовлення і підписання повного тексту постанови 12 грудня 2016 р.