Справа № 813/1940/16
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 р. Справа № 876/7892/16

Львівський апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Гулида Р. М., Улицького В. З.,

за участю секретаря Нефедової А. О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2016 року по справі № 813/1940/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідачів, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить суд:

- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Львівській області №С-8/06/17-2016 від 26 травня 2016 у наданні позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ;

- зобов'язати відповідача визнати позивача ветераном органів внутрішніх справ, шляхом видачі посвідчення та нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", позивач набув право на присвоєння звання "Ветеран органів внутрішніх справ України", оскільки його вислуга років роботи в міліції становить 24 роки 3 місяці 23 дні у календарному та 32 роки 04 місяці 07 днів у пільговому обчисленні. Проте, відповідач протиправно відмовив йому у наданні вказаного статусу, видачі посвідчення і вручення нагрудного знака, посилаючись на те, що період навчання до вислуги років в органах внутрішніх справ зарахуванню не підлягає. Крім того, зазначив, що він відповідає усім вимогам, які є передумовою набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ передбаченим пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України "Про статус ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист".

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо відмови у визнанні ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ, викладену у листі №С-8/06/17-2016 від 26 травня 2016 року.

Зобов'язано Головне управління Національної поліції у Львівській області визнати ОСОБА_1 ветераном органів внутрішніх справ з видачею посвідчення та нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" відповідного зразка.

Зазначену постанову в апеляційному порядку оскаржив відповідач. У поданій апеляційній скарзі покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказану постанову скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

У апеляційні скарзі зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що ГУНП є неналежним відповідачем та не може видати посвідчення, за яким звертався позивач, оскільки останній в ГУНП не працював, а посвідчення ветерана органів внутрішніх справ відповідач видавати не має права. Крім того вказує на відсутність у позивача права на отримання такого посвідчення, оскільки в останнього відсутній передбачений законом строк служби.

Сторони явку своїх представників в судове засідання не забезпечили, хоч і були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, що не перешкоджає слухати справу в їх відсутності без здійснення звукозапису.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що з 1 вересня 1990 року до 29 червня 1996 року позивач навчався в Державному університеті «Львівська політехніка» на заочному факультеті, а з 28 червня 1995 року до 15 червня 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. За час служби перебував на посадах оперуповноваженого, старшого оперуповноваженого, начальника сектору.

Протягом служби в органах внутрішніх справ позивачеві присвоювались чергові спеціальні звання від молодшого лейтенанта міліції до майора міліції включно.

15 червня 2015 року Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області №416 о/с майора міліції ОСОБА_1 /М-006447/, начальника сектору державної служби боротьби з економічною злочинністю Мостиського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у відставку за пунктом 64 "б" (через хворобу).

Згідно з вказаним наказом від 15 червня 2015 №416о/с, вислуга років позивача на день звільнення становила у календарному обчисленні - 24 роки 03 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні - 32 роки 04 місяці 07 днів.

12 травня 2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції у Львівській області із заявою, в якій просив надати йому статус ветерана органів внутрішніх справ та видати відповідне посвідчення.

Листом від 26 травня 2016 року № С-8/05/17-2016 Головне управління Національної поліції у Львівській області повідомило позивача, що відповідно до Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" час навчання у вищому навчальному закладі до служби в органах внутрішніх справ не зараховується, тому правові підстави для надання позивачу статусу ветерана органів внутрішніх справ відсутні.

Згідно з преамбулою Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24 березня 1998 року № 203/98-ВР (надалі - Закон України № 203/98-ВР) ним встановлюється статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранів служби цивільного захисту, ветеранів Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, визначаються основні засади державної політики щодо соціального захисту громадян, звільнених з військової служби, служби в органах внутрішніх справ, Національної поліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, та членів їх сімей, визначаються гарантії, які забезпечують їм гідне життя, активну діяльність, шану та повагу в суспільстві.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 5 Закону України № 203/98-ВР ветеранами органів внутрішніх справ, визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили на військовій службі, в органах внутрішніх справ, Національній поліції, податковій міліції, державній пожежній охороні, Державній кримінально-виконавчій службі України, органах і підрозділах цивільного захисту, Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України або колишнього Союзу РСР чи держав СНД.

Згідно з частинами 1, 2 статті 10 Закону України № 203/98-ВР ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України вручаються посвідчення та нагрудні знаки.

Зразки посвідчень, нагрудних знаків та порядок їх виготовлення і вручення визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ" № 742 від 1 червня 2002 року дію "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 № 1601, поширено на видачу посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран органів внутрішніх справ".

Відповідно до пункту 3 "Порядку видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби", затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 №1601, підставою для видачі посвідчення і вручення нагрудного знака "Ветеран військової служби" є один з таких документів:

- наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку;

- довідка медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності I чи II групи, яка настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов'язаних з виконанням обов'язків військової служби;

- посвідчення про нагородження медаллю "Ветеран Вооруженных Сил СССР.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що для надання статусу "Ветеран органів внутрішніх справ" достатньою підставою є відповідний наказ про звільнення з військової служби в запас або у відставку. Закон України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист" не передбачає прийняття рішень за наслідками розгляду заяв про надання статусу "Ветеран органів внутрішніх справ України".

Проаналізувавши матеріали справи та наведені вище законодавчі положення, суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції і вважає за необхідне зазначити, що посилання апелянта на відсутність у нього повноважень на видання запитуваного посвідчення є беззмістовним. Так надаючи відповідь позивачу, відповідач обґрунтовував свою відмову лише відсутністю у позивача необхідної вислуги, а відтак виконував повноваження на видання запитуваного посвідчення.

Твердження апелянта про відсутність необхідної вислуги у позивача не ґрунтується на існуючих доказах. Так, відповідно до витягу з наказу від 15 червня 2015 року №416о/с, вислуга років позивача на день звільнення складала у календарному обчисленні - 24 роки 03 місяці 23 дні, у пільговому обчисленні - 32 роки 04 місяці 07 днів.

Оскільки відповідачем не надано доказів, що такий наказ втратив чинність чи до нього вносились зміни, а відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а постанову суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 5 вересня 2016 року по справі № 813/1940/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дати складення в повному обсязі.

Головуючий Кузьмич С. М.

Судді Гулид Р. М.

Улицький В. З.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2016 року