Справа № 359/2600/16-а
Суддя: Журавський В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а/359/200/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бориспільського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення матеріальної шкоди з врахуванням індексації та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що вона є інвалідом 2-ої групи з дитинства (серцева хвороба). В листопаді 1994 року МСЕК позивачу було встановлено 2-гу групу інвалідності довічно. В серпні 1995 року ОСОБА_1 видали пенсійне посвідчення №112738. Проте при видачі даного посвідчення ПФУ в м. Бориспіль позивачу не було роз'яснено в письмовій формі, що вона буде отримувати пенсію по інвалідності у сумі 720000 карбованців, починаючи з 22 листопада 1994 року. В результаті чого позивач не отримала жодної пенсії по інвалідності, починаючи з листопада 1994 року по грудень 2009 року, тобто за 15 років, сума неотриманої пенсії склала 45887 гривень 40 копійок. Такими діями ПФУ в м. Борисполі ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди у розмірі 45887 гривень 40 копійок, а також моральної шкоди у розмірі 30000 гривень, які вона просить сягнути з Бориспільського об'єднаного УПФУ Київської області.

Крім цього, в ході розгляду адміністративної справи представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про збільшення позовних вимог, якою просив суд стягнути з Бориспільського об'єднаного УПФУ Київської області на користь ОСОБА_1 20% індексації неотриманої пенсії у розмірі 9177 гривень 48 копійок.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити адміністративний позов.

Представник відповідача Сірик О.М. у судовому засіданні заперечував проти позову у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, що містяться в матеріалах адміністративної справи, суд дійшов до висновку, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2-ої групи з 22 листопада 1994 року з дитинства та довічно, що підтверджується довідкою МСЕК №207104 серії 2-18 АЖ (а.с.15).

22 листопада 1994 року ОСОБА_1 видано пенсійне посвідчення у зв'язку з призначенням пенсії по 2-ій групі інвалідності з терміном довічно (а.с.13).

З дослідженої у судовому засіданні оригіналу особової пенсійної справи ОСОБА_1 встановлено, що з 2001 року всі питання, що стосуються пенсійного забезпечення передані до компетенції Пенсійного фонду України. Особова пенсійна справа позивача відповідно до актів прийому-передачі пенсійних справ була передана до Бориспільського міського управління Пенсійного фонду Київської області.

03 травня 2001 року за заявою ОСОБА_1 було перераховано розмір її пенсії з урахуванням стажу, набутого після призначення пенсії та заробітної плати за період роботи з 01 квітня 1999 року по 31 березня 2001 року.

З 01 січня 2004 року розмір пенсії ОСОБА_1 було перераховано відповідно до норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

21 квітня 2005 року ОСОБА_1 переведено на пенсію за віком відповідно до поданої нею заяви.

04 січня 2008 року за заявою ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за віком з урахуванням страхового стажу та заробітної плати набутих після призначення пенсії відповідно до ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

23 січня 2008 року за заявою ОСОБА_1 пенсійна справа знята з обліку в УПФУ м. Бориспіль та передана для постановлення на облік до УПФУ в Бориспільському районі.

01 березня 2008 року за заявою ОСОБА_1 перерахунок сум пенсії, починаючи з 01 березня 2008 року здійснюється на поточний рахунок відкритий у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

29 грудня 2009 року ОСОБА_1 за її заявою переведено на пенсію по втраті годувальника за померлу матір.

03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 за її заявою переведено на пенсію по втраті годувальника відповідно до норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за загиблого батька.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом;

При цьому, у відповідності до положення ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

За загальним правилом, передбаченим ст.10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», право вибору пенсійних виплат особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. В той же час, особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Згідно з положенням ч.1 ст.47 вказаного Закону пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Як вбачається з довідки, виданої начальником Бориспільського об'єднаного УПФУ Київської області Чулковим О.В., дійсно пенсіонер ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні та отримує пенсію в разі втрати годувальника - інваліда війни - на 1-го утриманця. Пенсія ОСОБА_1 призначена з 22 листопада 1994 року по інвалідності 2-ої групи, яку остання отримувала через поштове відділення. З 21 квітня 2005 року після переходу на пенсію за віком ОСОБА_1 продовжувала отримувати пенсію через поштове відділення. З 01 березня 2008 року позивач отримує пенсію через відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З 29 грудня 2009 року після переходу на пенсію по втраті годувальника ОСОБА_1 продовжує отримувати пенсію через відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». З 03 жовтня 2014 року ОСОБА_1 перейшла на пенсію у зв'язку з втратою годувальника - інваліда війни - на 1-го утриманця. З даної довідки встановлено, що за період з 22 листопада 1994 року по 31 грудня 2009 року розмір виплаченої пенсії становить 45887 гривень 40 копійок (а.с.11-12).

У відповідності до ч.2 ст.46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

За правилами ч.1 та ч.2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому, у відповідності до положення ст.86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У зв'язку з цим, суд критично ставить до листа Українського державного підприємства потового зв'язку «Укрпошта» Центр поштового зв'язку №3 від 29 лютого 2016 року №01-104 як до належного доказу. Оскільки, запитувану ОСОБА_1 інформацію надано не було, так як відомості у поштамтах, вузлах (центрах) поштового зв'язку зберігаються у встановленому порядку протягом 3 років (а.с.14).

Таким чином, зміст даного листа не дає змоги спростувати чи підтвердити ту обставину, що позивач за період з листопада 1994 року по грудень 2009 року не отримувала призначену їй пенсію.

Крім цього, з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, а також зі змісту позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 оскаржується саме неправомірність неотримання пенсії по інвалідності як інваліду 2-ої групи з листопада 1994 року по грудень 2009 року. Тоді як з дослідженої у судовому засіданні матеріалів особової пенсійної справи встановлено, що з 21 квітня 2005 року позивач отримувала пенсію за віком на підставі поданої нею особисто заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, а в подальшому з 29 грудня 2009 року - отримує пенсію по втраті годувальника.

Дана обставина узгоджується з положеннями чинного пенсійного законодавства, згідно з яким пенсіонеру надається право вибору пенсії, яку він бажає отримувати, у разі наявності у нього права на отримання різних видів пенсій.

Таким чином отримання ОСОБА_1 пенсії за віком чи пенсії у зв'язку з втратою годувальника виключає можливість отримання нею пенсії по інвалідності.

Вказане вище не суперечить вказівці позивача та її представника про те, що при постановленні її на облік в Управлінні праці та соціального захисту Бориспільської районної державної адміністрації їй призначено державну соціальну допомогу, яку представник позивача ототожнює з пенсійною виплатою.

Так, згідно копії довідки №711190 від 13 серпня 2015 року, виданої УСЗН Бориспільської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 є одержувачем державної соціальної допомоги інвалідам дитинства ІІ групи. Виплата допомоги ОСОБА_1 призначена з 29 грудня 2009 року та довічно (а.с.57).

Оскільки, відповідно до ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» державна соціальна допомога особам, і не мають права на пенсію, та інвалідам - щомісячна державна допомога, що надається відповідно до норм цього Закону у грошовій формі особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

Видами такої допомоги, згідно ст.3 вказаного Закону є державна соціальна допомога особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам.

За правилом, передбаченим ст.6 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Таким чином, отримання пенсії за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням не впливає на право позивача отримувати державну соціальну допомогу як інваліду, та не є взаємовиключними.

З огляду на це, суд вважає, що дії Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області під час призначення та виплати пенсії ОСОБА_1 ґрунтуються на чинному законодавстві та є правомірними, підстави для зобов'язання відповідача здійснити виплату ОСОБА_1 у розмірі 45887 гривень 40 копійок, відсутні.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з Бориспільського об'єднаного УПФ України Київської області на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку з неотриманням пенсії у розмірі 9177 гривень 48 копійок, суд враховує наступні обставини.

У відповідності до положення ч.1 та ч.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). При цьому, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі пенсії.

Проте, зважаючи на ту обставину, що позовні вимоги про стягнення компенсації за неотримання пенсії, у задоволенні яких ОСОБА_1 відмовлено, є похідними від вимог про стягнення неотриманої пенсії за період з листопада 1994 року по грудень 2009 року, тому підстави для стягнення з Бориспільського об'єднаного УПФУ Київської області на користь позивача компенсації за неотримання пенсії, у розмірі 9177 гривень 48 копійок, відсутні.

Відповідно до положення ч.1-3 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Позивач як на підставу для відшкодування їй моральної шкоди вказала на те, що діями УПФ в м. Бориспіль, правонаступником якого є відповідач, завдано душевну травму, переживання та страждання, які вона оцінює у розмірі 30000 гривень.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність факту такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача (відповідача); наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача (відповідача); вини останнього (відповідача) в її заподіянні.

Приймаючи до уваги той факт, що під час розгляду даної справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини заподіяння їй моральної шкоди, а також обґрунтовували її розмір. Тому, суд приходить до висновку про відсутність доведення факту такої шкоди, що виключає можливість її стягнення на користь позивача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підставі для задоволення пред'явленого адміністративного позову

На підставі викладеного та керуючись ст.1, п.1 ч.1 ст.8, ч.1 ст.9, ст.10, ч.2 ст.46, ч.1 ст.47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.1, ст.3, ст.6 Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам», ч.1 та ч.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», ч.1-3 ст.23 ЦК України, ч.1 та ч.2 ст.71, ст.86, ст.ст.160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Бориспільського об»єднаного Управління Пенсійного фонду України в Київській області про стягнення матеріальної шкоди з врахуванням індексації та моральної шкоди - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з моменту її проголошення до Київського апеляційного адміністративного суду.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський