Справа № 369/11132/16-а
Суддя: Ковальчук Л. М.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/662/16
ПОСТАНОВА

іменем України

01.12.2016 року м. Київ

-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Завойській В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області до громадянки Узбекестану ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянина Узбекистану,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2016 року позивач Києво-Святошинський районний відділ Управління ДМС України в Київській області звернувся з адміністративним позовом до громадянки Республіки Узбекестан ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, посилаючись на те, що 30 листопада 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у Києво-Святошинському районі Київської області на ринку «Столичний» співробітниками Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області була виявлена громадянка Республіки Узбекестан ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законно перебувати на території України на визначений термін. В результаті проведення перевірки документи, які б підтверджували особу та законність його перебування на території України не встановлено.

Зі слів ОСОБА_2 було встановлено, що вона прибула до України у листопаді 2016 року в гості до своєї тітки, однак працівниками Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області була виявлена під час торгівлі за прилавком магазину «Узбекские лепешки», який знаходиться на ринку «Столичний» за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, Кільцева дорога, 110-а.

Враховуючи викладене та керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», позивач просив винести постанову про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянки Узбекестану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 з поміщенням в Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, який ззнаходиться за адресою: Чернігівська область, Ріпкинський район, с. Розсудів, вул. Лісна, 5 на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 листопада 2016 року під час проведення цільових профілактичних заходів з нагляду та контролю за виконанням законодавства в міграційній сфері у Києво-Святошинському районі Київської області на ринку «Столичний» співробітниками Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області була виявлена громадянка Республіки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка перебуває на території України без наявних законних підстав, які б надавали право законно перебувати на території України на визначений термін. В результаті проведення перевірки документи, які б підтверджували особу та законність її перебування на території України не встановлено.

Іноземець та особа без громадянства можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, що передбачені вимогами ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Відповідно до вимог ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення з наступним повідомленням протягом 24 годин прокурора розміщує іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першої цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

У відповідності до вимог ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Зокрема, відповідно до вимог ч. 15 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Згідно вимог ст. 9 Закону іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Іноземці та особи без громадянства під час проходження прикордонного контролю у пунктах пропуску через державний кордон зобов'язані подати свої біометричні дані для їх фіксації. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Частиною першою статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їхні дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Враховуючи те, що відповідач відповідно до ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушував законодавство України, тому суд має всі підстави вважати, що відповідач всілякими можливостями буде ухилятися від виїзду за межі території України.

Як вбачається з матеріалів справи позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, при проведені перевірки документів не надала належних документів на імміграцію в Україну, офіційно ніде не працює, а тому, що є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про примусове повернення та перейде на нелегальне становище.

Згідно з вимогами п. 8 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1110, поміщення іноземців до пункту перебування здійснюється його адміністрацією на підставі рішення адміністративного суду згідно з актом приймання-передачі після завершення органами внутрішніх справ, охорони державного кордону чи Служби безпеки документування порушення іноземцями законодавства України та у разі неможливості з об'єктивних причин (відсутність паспортних документів, коштів для повернення тощо) проведення організаційних і практичних заходів щодо їх адміністративного видворення.

Відповідно до п. 3.1.1. Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16.10.2007 року № 390, адміністративне видворення в примусовому порядку передбачає затримання іноземця, оформлення примусового видворення, за необхідності примусового тримання в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Пунктом 3.1.3 вищезазначеного Положення передбачено, що поміщення іноземців до пункту тимчасового перебування здійснюється за направленням МВС України, Адміністрації Держприкордонслужби України чи Служби безпеки України або їх територіальних органів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - заінтересовані органи), зразок якого наведено у додатку 1. До направлення долучаються документи, що посвідчують особу іноземця (за наявності), постанова суду про затримання іноземця або його примусове видворення, матеріали адміністративного затримання іноземця, передбачені законодавством України про адміністративні правопорушення (протокол про адміністративне затримання, протокол особистого огляду і огляду речей, протокол вилучення речей, документів та ін.).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції.

За таких обставин суд дійшов висновку про обґрунтованість підстав вважати, що відповідач з метою ухилення від виїзду з території України в добровільному порядку, про що свідчить порушення чинного законодавства України, відсутність в нього документа на право перебування в Україні та коштів, на підставі яких вона може самостійно покинути територію України, а також відсутність у неї законних підстав перебування та проживання на території України.

У судовому засіданні встановлено, що громадянка Республіки Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,не відноситься до осіб, яким надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту.

Оскільки в громадянки Республіки Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відсутні документи які посвідчують її особупозивач просить суд затримати відповідача з метою її ідентифікації.

Згідно вимог ч. 1 ст. 183-5 КАС України позовні заяви іноземців чи осіб без громадянства щодо оскарження рішень про їх примусове повернення в країну походження або третю країну, а також позовні заяви центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органів охорони державного кордону або Служби безпеки України про прийняття рішення про примусове видворення іноземців чи осіб без громадянства з України або щодо затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземців чи осіб без громадянства, які підлягають примусовому видворенню, або з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземців чи осіб без громадянства відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію подаються до адміністративного суду за місцезнаходженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу охорони державного кордону чи Служби безпеки України або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців чи осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства перебувають у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, протягом строку, необхідного для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як дванадцять місяців.

Відповідно до п. 7 ст. 183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області про затримання громадянки Узбекестану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з метою її ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 256 КАС України суд, який прийняв постанову, за заявою осіб, які беруть участь у справі, або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в постанові звернути до негайного виконання постанову про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України, про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця або особи без громадянства та про продовження строку такого затримання, про затримання до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Керуючись ст.ст. 23-25, 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 183-5, 183-7, 256 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Києво-Святошинського районного відділу Управління Державної міграційної служби України в Київській області задовольнити.

Затримати з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення громадянку Республіки Узбекистану ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, з утриманням її в Чернігівському пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства (адреса: 15044, Чернігівська область, Ріпкинський район, с. Розсудів, вул. Лісна, 5) на строк, необхідний для виконання рішення суду про примусове видворення, але не більш як шість місяців.

Постанову про примусове видворення з України громадянки Республіки Узбекистану ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Ковальчук Л.М.