Справа № 805/881/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Міронова Г. М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року справа №805/881/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Арабей Т.Г., Чебанова О.О., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участі представника позивача Цеваліхіної Я.І., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі № 805/881/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь» (надалі - позивач, ПАТ ЕМСС) звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників в м. Донецьку Міжрегіонального головного управління ДФС (надалі - відповідач, податковий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40, № /2266/10/28-03-40 та № /2267/10/28-03-40.

Ухвалою суду від 19.04.2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» про скасування податкових повідомлень-рішень від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40, № /2266/10/28-03-40 та № /2267/10/28-03-40 були роз'єднані. Суд першої інстанції, роз'єднуючи позовні вимоги, залишив у даній справі частину позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40 на загальну суму 946249,50 грн.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування скарги зазначив, що в оскаржуваних податкових повідомленнях - рішеннях містяться неточності та помилки. Апелянт зауважує, що наявність юридичної служби на підприємстві не виключає можливості та необхідності отримання послуг від юридичних компаній. Наявні на підприємстві юристи не можуть бути однаково компетентними в усіх галузях права та мати в них такий досвід, як юристи зі сфери консалтингу, а тому між ПАТ «Енергомашспецсталь» та ТОВ «Агентство прогресивних бізнес стратегій» було укладено договір від 01.09.2015 року № 187, за яким позивачу надавалися інформаційно - консультаційні послуги. Також зазначає, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності, а тому, для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. При цьому оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Вважає помилковим твердження відповідача, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення такої господарської діяльності, яка направлена на досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, у зв'язку з тим, що законодавцем не передбачено обов'язковості отримання доходу від кожної окремої операції. Конкретна господарська операція може не мати всіх ознак господарської діяльності та її не можна розглядати окремо від інших операцій. Просить скасувати постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року та прийняти нове рішення яким задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги, надав додаткові пояснення.

Представник відповідача і третьої особи у судове засідання не з'явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. З огляду на приписи ч. 4 ст. 196 КАС України їх неявка не є перешкодою для розгляду справи.

Колегія суддів заслухала представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити, постанову суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Публічне акціонерне товариство «Енергомашспецсталь», зареєстровано в якості юридичної особи за кодом (84306, м. Краматорськ) (т.1 а. с. 8 - 11).

Основним видом економічної діяльності ПАТ «Енергомашспецсталь» є виробництво чавуну, сталі та феросплавів, ТОВ «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» - діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту.

З 21.01.2016 року по 04.02.2016 року відповідачем було проведено камеральну перевірку даних задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість щодо від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту, суми бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку та суми залишку від'ємного значення попередніх звітних податкових періодів, яка підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку за грудень 2015 року.

За результатами вказаної перевірки податковим органом було складено акт камеральної перевірки від 04.02.2016 р. за № 41/28-03-40/00210602 (т.1 а.с. 19 - 30).

Згідно висновків атку перевірки вказано на наступні порушення: п. 44.1 ст. 44, п.188.1 ст.188, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.10 ст.201, п.198.3 ст.198, п.199.1 ст.199 Податкового кодексу України в частині завищення суми бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 630 833,33 грн.

За висновками акту перевірки податковим органом винесено спірне податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40, яким зменшено суму бюджетного відшкодування на рахунок платника у банку на 630 833,33 грн. та нараховано штрафні санкції в розмірі 315 416,50 грн. (т. 1 а.с. 12 - 17).

Судами також встановлено, що 01 вересня 2015 року між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» (Виконавець) укладений договір № 187 про надання інформаційно-консультаційних послуг, предметом якого є надання послуг інформаційно-консультаційного характеру із загального усного та письмового консультування замовника з правових питань щодо чинного законодавства України та з правового аналізу ситуацій, що виникли у ході господарської діяльності замовника з видачею рекомендацій щодо їх вирішення відповідно до чинного законодавства.

За умовами п.1.3 Договору на підтвердження факту надання виконавцем замовнику послуг складається акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг). При цьому виконавець надає акт прийому - передачі виконаних робіт безпосередньо в момент здійснення господарської операції, але не пізніше, ніж через 2 дні після її закінчення.

Згідно п.3.1 Договору сторони домовились, що орієнтовний розмір грошового платежу за послуги виконавця за цим договором складає 1600000 грн.

За послуги, надані виконавцем, замовник сплачує суму в розмірі, що узгоджений між сторонами в акті прийому-передачі виконаних робіт, шляхом перерахування цієї суми на поточний рахунок виконавця в трьохденний термін з дня виставлення виконавцем замовникові рахунку - фактури. Послуги вважаються наданими виконавцем належним чином та підлягають оплаті у розмірі згідно акту прийому-передачі виконаних робіт та виставленого рахунку - фактури у разі настання таких умов:

- надання виконавцем хоча б однієї з перелічених в п.1.2 Договору послуги;

- відсутності письмових зауважень до якості наданих послуг з боку замовника (п.3.2 Договору).

Відповідно до вимог Додаткової угоди № 187/2 від 01.10.2015 року сторони домовились внести зміни до п.3.1 Договору та викласти його в наступній редакції: «орієнтовний розмір грошового платежу за послуги виконавця за цим договором складає 5000000 грн. з урахуванням податку на додану вартість».

Згідно з умовами договору позивачем були отримані податкові накладні від 27.10.2015 року за № 438 на суму 930000грн., в тому числі ПДВ в розмірі 155000 грн., від 25.11.2015 року за № 360 на суму 1100000 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 183333,33 грн., від 27.11.2015 року за № 390 на суму 1100000 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 183333,33 грн., від 30.11.2015 року за № 435 на суму 113500 грн., в тому числі ПДВ в розмірі 189166,67 грн. (т. 1 а.с. 75 - 78).

Сторонами були підписані акти про надання послуг від 27.10.2015 року за № 2 на суму 930000 грн., від 25.11.2015 року за № 4 на суму 1100 000 грн., від 27.11.2015 року за № 5 на суму 1100000 грн., від 30.11.2015 року за № 6 на суму 1135 000 грн. (т.1 а.с. 83-86).

Виконавцем надані рахунки на оплату від 28.10.2015 року за № 1201 на суму 2800000 грн., від 23.11.2015 року за № 1248 на суму 3335000 грн. (а.с. 87, 88).

Розрахунки між сторонами за правочином проводились в безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 806107 від 10.11.2015 року на суму 500000 грн., № 3289 від 17.12.2015 року на суму 3335000 грн.(т.1 а.с. 89, 90).

Позивач подав заперечення на акт камеральної перевірки від 19.02.2016 року за вих. № 13/346, на які отримав суто формальну відповідь від 29.02.2016 року за вих. № 1986 10 28-03-10, яка за змістом є цитуванням акту перевірки (т. 1 а.с. 25 - 30).

Суми податку на додану вартість по вказаних податкових накладних було включено до складу податкового кредиту у відповідних податкових періодах та відображено у реєстрі отриманих податкових накладних за вказаний період.

Спірним питанням у даній справі є правомірність за вищевикладених обставин прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення.

Суд першої інстанції в постанові зазначив, що позивачем не доведено факту отримання інформаційно-консультативних послуг, пов'язаних з економічною діяльністю підприємства.

Колегія суддів вважає такий висновок хибним з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VІ Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Колегія суддів зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Проведення перевірок є однією з форм податкового контролю (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 ПК України). Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з підпунктом 75.1.1 пункту 75.1 статті 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

В силу вимог пункту 76.1 статті 76 ПК України камеральна перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що аналізовані законодавчі приписи свідчать на користь висновку про те, що камеральна перевірка є одним з видів податкових перевірок, нормативно встановлених пунктом 75.1 статті 75 ПК, та за своєю правовою сутністю є формою поточного документального контролю за дотриманням платником вимог податкового законодавства на підставі декларацій та інших документів податкової звітності, одержаних від платника. При цьому будь-якого окремого рішення для проведення даного виду перевірки не вимагається, оскільки подання фіскально зобов'язаною особою податкової звітної документації автоматично виступає юридичним фактом для перевірки її достовірності.

Наведене свідчить про обов'язковий характер камеральної перевірки, яка проводиться у випадку подання платником звітних документів до контролюючого органу. А відтак камеральною перевіркою охоплюються лише ті показники документів, які належать до податкової звітності та мають значення для правильності обчислення платником об'єкта оподаткування та суми податку, що підлягає сплаті до бюджету. Перевірка будь-яких інших відомостей, витребування у платника додаткової інформації та документів, подання яких разом з податковою декларацією чинним законодавством не передбачено, камеральною перевіркою не охоплюється.

Фактично предмет камеральної перевірки передбачає встановлення повноти, своєчасності поданні платником податкової звітності, візуальну перевірку правильності оформлення документів податкової звітності (повноти заповнення усіх необхідних реквізитів, чіткості їх заповнення тощо), перевірку правильності складення розрахунків за податковими платежами (арифметичний підрахунок остаточних сум податків, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування).

Законодавчо установлені обмеження щодо повноважень податкового органу під час проведення камеральної перевірки (яка характеризується спрощеним порядком її призначення і проведення, не передбачає присутність платника та можливість подання ним пояснень тощо) є однією з гарантій прав платника, що забезпечують дотримання балансу публічних і приватних інтересів.

У разі коли платник податків скористається правом, передбаченим статтею 56 Податкового Кодексу, і в адміністративному порядку подав заперечення на акт перевірки, то податковому органу необхідно розглядати такі заперечення із використанням належним чином засвідчених копій документів, розрахунків та доказів, які платник податків вважатиме за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 ПК України.

Колегія суддів підкреслює, що у висновку акту перевірки від 04.02.2016 року податковий орган вказав, що керівником податкового органу може бути вжито заходів щодо проведення позапланової документальної перевірки у разі ненадання позивачем необхідних документів. Але при цьому відсутні дані, що будь-які документи у позивача контролюючий орган витребовував (т. 1 а.с. 24).

Після надання позивачем заперечень, висновки акту перевірки були змінені, хоча питання щодо витребування документів так і залишилось невирішеним (т.1 а.с. 30).

Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вдався до аналізу первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, які не були предметом дослідження відповідача у справі при проведенні камеральної перевірки. А відтак, суд першої інстанції порушив принципи дискреції, перебравши на себе функцію фіскального органу.

Головним висновком акту перевірки є посилання на не пов'язаність включених до податкового кредиту операцій з господарською діяльністю позивача (т.1 а.с. 30).

З цього приводу колегія суддів вважає за потрібне звернути увагу на наступне.

Утримання служб та відділів управління підприємством вимагає відповідних витрат. Дані витрати є обов'язковими та неминучими. На відміну від прямих витрат, які включаються до виробничої собівартості продукції, вони відносяться до адміністративних витрат, а останні безпосередньо впливають на фінансові результати, оскільки пов'язані із обслуговуванням та організацією діяльності підприємства в цілому.

Адміністративні витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством, включаються до складу інших витрат, які згідно з Податковим кодексом України визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені, згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Витрати на управління та обслуговування підприємства (загальногосподарські витрати) не розподіляються між реалізованою та нереалізованою продукцією, а списуються щомісяця або в кінці року на фінансові результати основної діяльності в загальній сумі наростаючим підсумком з початку року з кредиту рахунку 92 на дебет субрахунку 791 "Результати основної діяльності".

Порядок розподілу адміністративних витрат на окремі види основної діяльності підприємства з метою визначення в управлінському обліку їх рентабельності та ефективності не встановлений. Тому підприємство при веденні управлінського обліку повинно вирішувати це питання самостійно з врахуванням специфіки діяльності за аналогією з розподілом загальновиробничих витрат.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині третій статті 2 КАС України наведені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, якими є, зокрема, прийняття (вчинення) таких рішень, (дій, бездіяльності) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

А відтак, колегія суддів вважає, що з'ясування податковим органом під час податкової перевірки питань, що не охоплюються законодавчо визначеними межами з проведення даного виду податкової перевірки, не можна визнати діями суб'єкта владних повноважень, що відповідають наведеним ознакам.

Відповідно, інформація, що зібрана відповідачем відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає що оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40 було винесено з порушенням норм матеріального права так як інформація, що зібрана податковим органом відносно платника поза межами здійснюваного нею заходу з податкового контролю та не відноситься до предмета перевірки, не може слугувати підставою для податкового повідомлення-рішення.

Із системного аналізу вказаних правових норм, можливо дійти до висновку, що для отримання права на податковий кредит із сум податку на додану вартість, сплачених в ціні придбаного товару (робіт, послуг), платник ПДВ повинен мати податкові накладні, видані на реально отриманий товар (роботи, послуги), призначений для використання у власній господарській діяльності.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Тобто, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. При цьому, оцінюватись при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Колегія суддів зазначає, що позиція податкового органу, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення такої господарської діяльності, яка направлена на досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку, не відповідає приписам діючого законодавства а саме: законодавцем не передбачено обов'язковості отримання доходу від кожної окремої операції. Конкретна господарська операція може не мати всіх ознак господарської діяльності та її не можна розглядати окремо від інших операцій.

Частина 1 ст. 90 КАС України передбачає, що витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають допомогу за договором, несуть сторони.

Приписами ч. 1 ст. 94 КАС визначено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Суд першої інстанції, роз'єднуючи позовні вимоги ухвалою від 19 квітня 2016 року, залишив у даній справі частину позовних вимог про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40 на загальну суму 946249,50 грн.

Тобто, на користь позивача у справі підлягає компенсація витрат на сплату судового збору 29806,85 грн. (946249,50 грн.*1,5% + 15613,11 грн.).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, тому є підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі № 805/881/16-а - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі № 805/881/16-а - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Енергомашспецсталь» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агентство прогресивних бізнес-стратегій» про скасування податкового повідомлення-рішення від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби від 04.03.2015 року за № /2265/10/28-03-40.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Донецьку Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби судові витрати у розмірі 29806 (двадцять дев'ять тисяч вісімсот шість) гривень 85 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 19 грудня 2016 року.

Колегія суддів: Г.М.Міронова

Т.Г.Арабей

О.О.Чебанов