Справа № 826/11245/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 грудня 2016 року 13:58 № 826/11245/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судового засідання Коваленко О.В., за участю представників сторін, розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП»
доголовного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2016 №,

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 12 грудня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови. Виготовлення постанови у повному обсязі відкладено, про що повідомлено осіб, які брали участь у розгляді справи, з урахуванням вимог частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України. Під час проголошення вступної та резолютивної частин постанови сторонам роз'яснено зміст судового рішення, порядок і строк його оскарження, а також порядок отримання повного тексту постанови, визначеного статтею 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.06.2016 №.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що висновки контролюючого органу, які покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки фінансово-господарські операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп» є реальними, що підтверджується, за твердженнями останнього, належним чином оформленою первинною документацією.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, прийнятого у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв'язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог податкового законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп» за серпень-вересень 2015 року.

За результатами вказаної перевірки контролюючим органом виявлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП» пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями), в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість, який підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 23 939,50 грн., у тому числі по періодах за вересень 2015 року на суму 23 939,50 грн.

На підставі викладеного Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 03.06.2016 №95/26-15-14-07-02/39889012 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.06.2016 №, яким товариству з обмеженою відповідальністю ПХ ГРУП» збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у загальному розмірі 35 910,00 грн., з яких за основним платежем - 23 940,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 11 970,00 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з абзацом 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

У силу абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вказана правова позиція викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 у справі №К/800/18945/14, від 01.03.2016 у справі №К/800/66709/14, від 24.02.2016 у справі №К/800/5891/15 та від 03.03.2016 у справі №К/800/21974/14.

Як вбачається зі змісту акту перевірки головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 03.06.2016 №95/26-15-14-07-02/39889012 висновки про заниження товариством з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП» податку на додану вартість ґрунтуються на відсутності реальності вчинення господарських операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп».

Так, у відповідності до наявних у матеріалах справи доказів, між позивачем (покупець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп» (постачальник) здійснено фінансово-господарські операції, оформлені у спрощеній формі, на підтвердження чого позивачем надано суду копії видаткової накладної від 27.08.2015 №2008/209 та податкової накладної від 27.08.2015 №300.

У той же час, згідно з наявної у матеріалах справи копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 11.09.2015, від імені якої підписана первинна документація, складена за результатами фінансово-господарської операції позивача з товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп», остання особисто не здійснювала жодних реєстраційних дій для створення товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп» і не надавала нікому довіреності для здійснення реєстраційних дій від її імені. Місцезнаходження вказаного товариства, кількість працюючих на ньому осіб, за рахунок чого сформовано статутний капітал підприємства, де знаходяться документи та печатки товариства ОСОБА_1 не відомо.

При цьому, у судовому засіданні 12.12.2016 ОСОБА_1 була допитана в якості свідка та підтвердили обставини, зазначеній нею у письмових поясненнях від 11.09.2015, вказавши про те, що остання не приймала участі у спірних операціях.

Виходячи з правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.03.2012 у справі №21-421а11, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 04.10.2016 у справі №810/7161/14 (ЄДРСР №62126197) та від 14.06.2016 у справі №826/14268/14 (ЄДРСР №58789047).

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку, що у товариства з обмеженою відповідальністю «ПХ ГРУП» були відсутні підстави для формування податкового кредиту за результатами фінансово-господарських операцій останнього з товариством з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп» за перевіряємий період, оскільки під час судового розгляду справи досліджено докази, якими не підтверджено факту участі ОСОБА_1, як особи, від імені якої підписана первинна документація з боку контрагента, у діяльності товариства з обмеженою відповідальністю «Енергостар Груп», у тому числі у спірних операціях.

Відтак, оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом правомірно, на підставі та у межах наявних в останнього повноважень, з огляду на виявлені порушення податкового законодавства, які знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд вказує про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись статтями 69-72, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.

Повний текст постанови складено 16.12.2016