Справа № 820/5023/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків

21 грудня 2016 р. Справа № 820/5023/16

Харківський окружний адміністративний суд у колегіальному складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

суддів - Мельникова Р.В., Мар`єнко Л.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики, Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 28 липня 2016 року, оформлене протоколом № 99, в частині визнання безпідставним видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1);

- зобов`язати комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1;

- зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та вкладки до посвідчення.

В обґрунтування позову вказано, що дії Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України, щодо рішення про безпідставну видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є протиправними, тобто такими, що порушують право позивача користуватися пільгами і компенсаціями, передбаченими Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідачем, Міністерством праці та соціальної політики, надано заперечення на адміністративний позов, відповідно до яких з посиланням на приписи статті 15 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" зазначено, що оскаржуване рішення прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. В запереченнях відповідач просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідачем, Департаментом соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, надано заперечення на адміністративний позов, в яких вказано, що на виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 по справі №820/2177/16 13.07.2016 особову справу ОСОБА_1 було направлено до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України, для прийняття остаточного рішення.

За результатами розгляду документів особової справи ОСОБА_1 . Комісією прийнято рішення (протокол від 28.07.2016 №99): «відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 (справа №820/2177/16) матеріали справи щодо підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків-аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1) розглянуто по суті, підтверджено рішення Комісії від 28.11.2013 (протокол №68) щодо підтвердження рішення спірної комісії при МНС від 02.06.1998 (протокол №242) та від 28.04.1999 (протокол №321) в частині визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (1) ОСОБА_1 ».

Позивач в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений відповідно до норм процесуального законодавства. Через канцелярію суду представником позивача надано заяву про слухання справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Представник відповідача, Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації, в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений відповідно до норм процесуального законодавства. Через канцелярію суду надав заяву, в якій просив слухати справу без його участі в порядку письмового провадження.

Представник відповідача, Міністерства праці та соціальної політики, у судове засідання не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог процесуального законодавства, у запереченнях на адміністративний позов відповідач просив розглядати справу без участі його представника.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Відповідно до вимог ч.1 ст.41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними документами.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності зазначає наступне.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року по справі №820/2177/16 адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики, третя особа: Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України щодо повернення особової справи ОСОБА_1 без розгляду. Зобов`язано Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України розглянути особову справу ОСОБА_1 на засіданні Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Постанова набрала законної сили.

Відповідно до приписів ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 року по справі №820/2177/16 встановлено, що в 1986 році позивач працювала на посаді головного бухгалтера в Трест їдальні Московського району м. Харкова, що підтверджується копією трудової книжки.

Як вбачається з довідки від 12.06.1990 року №06/82 ОСОБА_1 знаходилась у службовому відрядженні в Київській області м. Чорнобиль і приймала участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС ім. Леніна в 30 км. зоні: - з 13.05.1986 року по 15.05.1986 року згідно розпорядження №10 від 13.05.1986 року; - з 01.07.1986 року по 08.07.1986 року згідно розпорядження №18 від 01.07.1986 року; - з 10.09.1986 року по 20.09.1986 року згідно розпорядження №29 від 10.09.1986 року; - з 11.11.1986 року по 19.11.1986 року згідно розпорядження №38 від 10.11.1986 року; - з 19.10.1986 року по 25.10.1986 року згідно розпорядження №36 від 19.10.1986 року.

Вказані вище періоди перебування у службовому відрядженні у м. Чорнобиль також підтверджуються архівною довідкою від 10.04.2012 року №01-23/т-340.

Матеріали справи містять експертний висновок Харківської міжвідомчої експертної ради по встановленню причинного зв`язку хвороб та інвалідності з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та їх професійного характеру від 19.03.1992 року №4646 на засіданні №96 від 19.03.1992 року, з огляду якого виявлено встановлення вказаною експертною радою причинного зв`язку захворювань (інвалідності) ОСОБА_1 з Чорнобильською катастрофою.

З письмових пояснень представника третьої особи суду стало відомо, що позивачу вперше було видане посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії № НОМЕР_1 Харківською обласною Державною адміністрацією 12.05.1993 року.

Позивачу встановлено другу групу інвалідності з 02.04.2012 року з встановленим безстроковим терміном.

На засіданнях Комісії для розгляду питань, пов`язаних із встановленням статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи неодноразово розглядалась особова справа позивача (протокол від 02.06.1998 р. №242, протокол від 28.04.1999 р. №321, протокол від 02.04.2012 року №37, протокол від 27.12.2012 року №56), прийнято рішення про визнання видачі посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_1 безпідставною. Оскільки були встановлені розбіжності в документах, такі як не належним чином оформлена довідка (відсутні № та дата), протиріччя в оплаті, не можливість встановлення істини відносно роботи позивача в зоні відчуження, встановлення дійсності перебування у відрядженні та виконання робіт у зоні відчуження.

12.08.2015 року позивач зверталась з письмовою заявою до директора Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації Шпараги Ю.І., в якій просила розглянути документи щодо достатності підстав для видачі їй посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

На розгляд Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що діє при Харківській обласній державній адміністрації, надано додаткові документи, а саме: нотаріально завірену копію довідки Державного комунального підприємства Виробничо-комерційна фірма «Салтівська» б/н і дати; нотаріально завірену копію довідки Комбінату харчування Московського району від 12.06.1990 №06/82, від 05.03.1993 №06/07; завірену копію довідки Державного архіву Харківської області від 14.09.2005 №954; копії розпоряджень Московського тресту столових від 13.05.1986 №10, від 10.09.1986 №29, від 19.10.1986 №36, від 10.11.1986 №38, 1986 року №18; копію трудової книжки НОМЕР_2 ; завірену копію оборотного журналу розрахунку з працівниками. З витягу з протоколу засідання Робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 03 грудня 2015 року №7 судом у справі №820/2177/16 встановлено, що ОСОБА_1 відмовлено у встановленні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Не погоджуючись з рішенням робочої групи з питань визначення статусу осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 17.12.2015 року ОСОБА_1 подала заяву про передачу її справи до Комісії із спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС Міністерства соціальної політики України.

Листом від 29.02.2016 року №А-2595/01-44/36 повідомлено позивача, що Міністерством соціальної політики України (лист вих. від 17.02.2016 р. №127/20/112-16) особову справу ОСОБА_1 повернуто до Департаменту без розгляду. Крім того, у листі Мінсоцполітики зазначено, що особова справа ОСОБА_1 28.11.2013 р. (протокол №68) розглянута на засіданні Комісії та прийнято рішення щодо підтвердження рішень спірної комісії при МНС від 02.06.1998 р. №242 та від 28.04.1999 р. №321 про визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (1).

На виконання постанови Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 по справі №820/2177/16 13.07.2016 особову справу ОСОБА_1 направлено до Комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, при Міністерстві соціальної політики України, для прийняття остаточного рішення.

За результатами розгляду документів особової справи ОСОБА_1 спірною Комісією прийнято рішення (протокол від 28.07.2016 №99): «відповідно до рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.06.2016 (справа №820/2177/16) матеріали справи щодо підтвердження статусу учасника ліквідації наслідків-аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1) розглянуто по суті. Підтверджено рішення Комісії від 28.11.2013 (протокол №68) щодо підтвердження рішення спірної комісії при МНС від 02.06.1998 (протокол №242) та від 28.04.1999 (протокол №321) в частині визнання безпідставною видачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (1) ОСОБА_1 »

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини третьої вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Пунктом 1 Положення про Комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 17 травня 2006 року №187 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30 травня 2006 року за №626/12500, визначено, що Комісія зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (далі - Комісія) - це постійно діючий колегіальний орган, що створюється при Міністерстві праці та соціальної політики України (далі - Мінпраці України) для розгляду спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Основними принципами діяльності Комісії є: законність; колегіальність; повнота розгляду наданих документів та інших підтвердних матеріалів; обґрунтованість прийнятих рішень; незалежність членів Комісії (недопущення втручання в діяльність Комісії фізичних та юридичних осіб, органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування); компетентність членів Комісії.

Підпунктом 3.2 пункту 3, підпунктом 4.2 пункту 4, підпунктами 5.1, 5.3 та 5.4 пункту 5 вказаного Положення передбачено, що одним із завдань Комісії є перевірка правильності видачі посвідчень постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи. Комісія зобов`язана при визначенні статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС керуватися критеріями, визначеними Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 (із змінами). Рішення Комісії приймаються колегіально і є обов`язковими для виконання Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими держадміністраціями щодо визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і видачі відповідного посвідчення або його вилучення як такого, що видане безпідставно. Рішення Комісії оформляється протоколом, що підписується головою та секретарем Комісії. Комісія розглядає спірні питання громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, за поданням Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Рішення Комісії може бути оскаржено в установленому законодавством порядку.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 10 Закону №796-XII визначено осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Перелік цих пунктів визначається Кабінетом Міністрів України.

Статтею 14 Закону №796-ХІІ визначено категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, для встановлення пільг і компенсацій.

Для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу, - категорія 1.

Відповідно до частини першої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставами для визначення статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС є період роботи (служби) у зоні відчуження, що підтверджено відповідними документами.

Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 65 Закону №796-ХІІ учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Правила видачі посвідчень учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано Порядком видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року №51 (далі - Порядок №51).

Відповідно до пункту 2 Порядку №51 посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Пунктом 10 Порядку №51 передбачено, що учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС видача посвідчень провадиться обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту).

З аналізу в сукупності наданих позивачем до Комісії документів підтверджується факт роботи ОСОБА_2 в зоні відчуження в м. Чорнобиль Київської області у період часу з 13.05.1986 року по 15.05.1986 року, з 01.07.1986 року по 08.07.1986 року та нарахування ОСОБА_1 підвищеної заробітної плати за роботу по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до постанови КМУ від 23 липня 1991 р. № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР "Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи" та "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи"» м. Чорнобиль Київського району відноситься до зони радіоактивного забруднення внаслідок чорнобильської катастрофи.

Відповідно до постанови КМУ від 20 січня 1997 р. № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення видаються учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі одного з таких документів: а) посвідчення про відрядження в зону відчуження; б) військового квитка і довідки командира військової частини або архіву про участь у ліквідації наслідків аварії у зоні відчуження; в) довідки про підвищену оплату праці в зоні відчуження (із зазначенням кількості днів і населеного пункту); - інвалідам із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і потерпілим від Чорнобильської катастрофи, віднесеним до категорії 1, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, - на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про встановлення інвалідності відповідної групи, пов`язаної з наслідками Чорнобильської катастрофи.

Обґрунтовуючи рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 28 липня 2016 року, оформлене протоколом № 99, в частині визнання безпідставним видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1), відповідачі зазначають про те, що Державною фінансовою інспекцією Харківської області не встановлено факту направлення ОСОБА_3 у відрядження в зону відчуження для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та виплати заробітної плати у підвищеному розмірі. Згідно з листом ДСП „Чорнобильський спецкомбінат" від 28.02.2013 № 212-1089 відомостей про участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС немає.

Однак відповідно до довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження від 14.03.1997 року за роботу в зоні відчуження позивачу нарахована підвищена заробітна плата в розмірі 1506,03 крб.

Зазначені документи відповідно до пункту 10 Порядку №51 є підставами для видачі посвідчень учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що відповідно до Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанови КМУ від 20 січня 1997 р. № 51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та документів, що підтверджують факт виконання позивачем робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а тому має право на отримання посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 (1).

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

За приписами ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 КАС України.

Відповідно до п.10.2 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судове рішення в адміністративній справі" №7 від 20.05.2013 року, вимоги про визнання акта владного органу недійсним або неправомірним тощо є різними словесними формами вираження одного й того самого способу захисту порушеного права позивача, а саме визнання акта протиправним.

Суд зазначає, що за своєю суттю правовий акт управління це державно-владне волевиявлення, що містить управлінське рішення із приписом, адресованим іншим суб`єктам права. Визнаючи акт протиправним, суд констатує відсутність у ньому цих сутнісних рис та його нездатність регулювати суспільні відносини. Разом із тим, з метою захисту прав та інтересів суб`єкта права суд встановлює правові наслідки протиправності акту, а саме його скасування.

З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 28 липня 2016 року, оформлене протоколом № 99, в частині визнання безпідставним видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1).

Згідно з пунктом 2 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 № 51, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Тобто, посвідчення може бути видано особі, яка має відповідний статус.

Суд зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючий рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

У Рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 р. по справі № 1-10/2004 розкривається поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

У своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Надаючи правову оцінку належності обраного заявником способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору і статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Абзацами 5, 6, та 7 вступної частини Рекомендації Rec (2004) 6 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам "Щодо вдосконалення національних засобів правового захисту" ухваленої на 114-й сесії Комітету міністрів від 12 травня 2004 р. передбачено, що, відповідно до вимог статті 13 Конвенції, держави-члени зобов`язуються забезпечити будь-якій особі, що звертається з оскарженням порушення її прав і свобод, викладених в Конвенції, ефективний засіб правового захисту в національному органі; крім обов`язку впровадити такі ефективні засоби правового захисту у світлі прецедентної практики Європейського суду з прав людини , на держави покладається загальний обов`язок розв`язувати проблеми, що лежать в основі виявлених порушень; саме держави-члени повинні забезпечити ефективність таких національних засобів як з правової, так і практичної точок зору, і щоб їх застосування могло привести до вирішення скарги по суті та належного відшкодування за будь-яке виявлене порушення.

Зокрема, у пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Стаття 8 КАС України встановлює, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб`єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч.1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про те, що належним способом відновлення порушеного права позивача, а також із метою усунення порушень, допущених відповідачем у спірних правовідносинах, є зобов`язання комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та зобов`язання Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та вкладки до посвідчення за наслідками встановлення такого статусу у порядку, визначеному чинним законодавством.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 2, 9, 71, 94, 159, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства праці та соціальної політики, Департаменту соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України від 28 липня 2016 року, оформлене протоколом № 99, в частині визнання безпідставним видачу ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2(1).

Зобов`язати комісію зі спірних питань визначення статусу осіб, які брали участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС Міністерства соціальної політики України визначити ОСОБА_1 статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1.

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Харківської обласної державної адміністрації видати ОСОБА_1 посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1 та вкладки до посвідчення у порядку, визначеному законом.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Полях Н.А. судді Мельников Р.В. Мар`єнко Л.М.