Справа № 805/3470/16-а
Суддя: Христофоров А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

805/3470/16-а

Україна

Донецький окружний адміністративний суд

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р. Справа №805/3470/16-а

час прийняття постанови: 10:05

Донецький окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Христофорова А.Б.,

при секретарі Нестеренко Н.Л.,

за участю:

представника позивача не з’явився,

представника відповідача не з’явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" до Мар»їнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.09.2016 № 000006/1400, від 07.09.2016 № 000007/1400 -

В С Т А Н О В И В:

Позивач не погоджується із спірними податковими повідомленнями – рішеннями, зазначає що реальність господарських операцій між ПАТ «КрВЗ» та його контрагентами підтверджується первинними документами, які в свою чергу були надані до перевірки, а тому вважає правомірним віднесення суми ПДВ до складу податкового кредиту за червень та липень 2015 року.

Позивач також вказує, що висновки податкової інспекції ґрунтуються виключно на даних АС Податковий блок: «Облік платежів», «Податковий аудит», «Аналітична система», архів електронної звітності, Єдиний реєстр податкових накладних, Реєстраційна картка платника та не підтверджуються документально. Зазначає, що він є добросовісним платником податків.

Позивач посилається на приписи Податкового кодексу України, Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, правові позиції Вищого адміністративного суду України та Верховного суду України, зауважує, що доказів чи доводів того, що ним укладені угоди, які суперечать чинному законодавству, Відповідачем не наведено. На підставі викладеного просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач не погодився із адміністративним позовом та надав письмові заперечення, де зазначив, що інспекцією була проведена позапланова невиїзна перевірка ПАТ «Красногорівський вогнетривкий завод» з питань документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Термо Плюс», їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2015 по 30.06.2015, ТОВ «Компанія – Камелот» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015, за результатами якої складено акт від 12.08.2016 № 867/05-38-1530/00191744.

Відповідач вказує, що проведено перевіркою встановлено дефекти при складанні первинних документів, а саме накладних, товарно – транспортних накладних виданих ПП «Термо Плюс» та ТОВ «Компанія – Камелот», що підтверджує відсутність фактичного отримання Позивачем товару від контрагентів.

Відповідач посилається на приписи Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Податкового кодексу України, відомості з АІС «Податковий блок», вказує що позивачем та його контрагентами вони не дотримані, реальність вчинення господарських операцій ставиться під сумнів, а наслідком для податкового обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, у підприємств – контрагентів не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.

Отже, відповідач вважає, що має місце штучне формування податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам з ПП «Термо Плюс» за період червень 2015 року та ТОВ «Компанія – Камелот» за період липень 2015 року, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. На підставі викладеного просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача до судового засідання не з’явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за відсутності повноважного представника.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, з заявами та клопотаннями про відкладання розгляду справи до суду не звертався.

Суд, дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Відповідач, Мар»їнська об’єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області, є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому Податковим кодексом України повноваження.

Судом встановлено, що Мар»їнською об’єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" щодо документального підтвердження господарських відносин із платниками податків ПП «Термо Плюс» їх реальності та повноти відображення в обліку за період з 01.06.2015 по 30.06.2015, ТОВ «Компанія- Камєлот» за період з 01.07.2015 по 31.07.2015.

На підставі зазначеної перевірки складено довідку (акт) №867/05-38-00191744 від 12.08.2016 року.

Позивачем було подано заперечення № 315 від 02.09.2016 року на акт перевірки (т.1 а.с. 20-22), згідно відповіді Мар»їнської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області № 2/8/05-38-14-0/191744 від 12.09.2016 року, заперечення на акт перевірки не підлягають розгляду у зв’язку з порушенням терміну подання його до ОДПІ(т.1 а.с. 23).

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) органи державної влади зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Спірним питанням даного позову є правомірність складання податковим органом податкових повідомлень-рішень.

Як вбачається зі змісту акту перевірки, підставою для винесення спірних податкових повідомлень-рішень слугувало те, що перевіркою не встановлено факт реального здійснення господарських операцій ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" з придбання товарів у контрагентів ПП «Термо Плюс», ТОВ «Компанія- Камєлот», податковий кредит сформовано за рахунок підприємств ризикової категорії, що задіяні у формуванні податкового кредиту. А тому вбачається проведення фінансових потоків між платниками податків, які спрямовані на надання податкової вигоди третім особам.

Матеріалами справи підтверджено та встановлено в судовому засіданні, що між ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" та ТОВ «Компанія- Камєлот» 28.07.2015 року укладено договір №48/15, предметом якого є поставка продукції виробничо – технічного призначення за асортиментом, номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені Сторонами у відповідних специфікаціях, що складають невід’ємну частину цього Договору (т.1 а.с. 36)

На виконання договору між сторонами підписані специфікації: на отримання позивачем пресуючого вузлу пресу СМ-1085, матриці виробу КСТ-15В (т.1 а.с. 37-40).

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Компанія- Камєлот», підтверджується накладними: №220 від 29.07.2015 року; № 206 від 29.07.2015 року; №205 від 29.07.2015 року; № 204 від 29.07.2015 року. На підтвердження постачання товару позивачем надані до суду копії товарно – транспортних накладних №220 від 29.07.2015 року; № 206 від 29.07.2015 року; №205 від 29.07.2015 року; № 204 від 29.07.2015 року. (т.1 а.с. 41-48) Крім того, факт використання позивачем отриманих ТМЦ у власному виробництві підтверджується копіями Актів № 1 та № 2 за жовтень, листопад 2015 року про списання ТМЦ у виробництво (т.1 а.с. 33-34)

З акту перевірки вбачається, та підтверджено матеріалами справи, що суми податку на додану вартість, зазначені в вказаних податкових накладних включені до податкового кредиту відповідного податкового періоду, яка відповідає даним додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ за спірний період.

Матеріалами справи також підтверджено та встановлено в судовому засіданні, що між ПАТ "Красногорівський вогнетривкий завод" та ТОВ «Термо Плюс» 22.06.2015 року укладено договір №44/15, предметом якого є поставка продукції виробничо – технічного призначення за асортиментом, номенклатурою, кількістю, ціною та у строки, погоджені Сторонами у відповідних специфікаціях, що складають невід’ємну частину цього Договору (т.1 а.с. 53)

На виконання договору між сторонами підписані специфікації: на отримання позивачем матриці виробу КСТ-15В, матриці виробу КВКБ-16.

Фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Термо Плюс», підтверджується накладними: №13 від 30.06.2015 року; № 11 від 30.06.2015 року; №23 від 30.06.2015 року; № 22 від 30.06.2015 року, № 21 від 30.06.2015 року, № 16 від 30.06.2015 року, № 15 від 30.06.2015 року, № 14 від 30.06.2015 року, № 3 від 30.06.2015 року, № 4 від 30.06.2015 року, № 5 від 30.06.2015 року, № 6 від 30.06.2015 року, № 7 від 30.06.2015 року, № 8 від 30.06.2015 року, № 9 від 30.06.2015 року, № 10 від 30.06.2015 року, № 12 від 30.06.2015 року. На підтвердження постачання товару позивачем надані до суду копії товарно – транспортних накладних №13 від 30.06.2015 року; № 11 від 30.06.2015 року; №23 від 30.06.2015 року; № 22 від 30.06.2015 року, № 21 від 30.06.2015 року, № 16 від 30.06.2015 року, № 15 від 30.06.2015 року, № 14 від 30.06.2015 року, № 3 від 30.06.2015 року, № 4 від 30.06.2015 року, № 5 від 30.06.2015 року, № 6 від 30.06.2015 року, № 7 від 30.06.2015 року, № 8 від 30.06.2015 року, № 9 від 30.06.2015 року, № 10 від 30.06.2015 року, № 12 від 30.06.2015 року. (т.1 а.с. 54-104) Факт використання позивачем отриманих ТМЦ у власному виробництві підтверджується копіями Актів № 1 та № 2 за жовтень, листопад 2015 року про списання ТМЦ у виробництво (т.1 а.с. 33-34), актом № 2 за травень 2016 року.

Позивачем також до суду надані письмові пояснення з яких вбачається, що продукція виробничо – технічного призначення (матриці КСТ-15В, КВКБ-16 та присуючий вузол пресу СМ-1085) частково використовувалися у виробничо – господарській діяльності для виготовлення вогнетривких виробів, а саме труба кварцова захисна КСТ-15В, які в подальшому було реалізовано ПАТ «Великоанадольський вогнетривкий комбінат», про що свідчать надані позивачем копії специфікації продукції № 200, платіжної вимоги – доручення № 200 від 14.10.2015, видаткової накладної № 200 від 14.10.2015, сертифікату якості виробленої продукції. Проте, зазначені обставини залишилися поза увагою податкового органу.

З акту перевірки вбачається, та підтверджено матеріалами справи, що суми податку на додану вартість, зазначені в вказаних податкових накладних включені до податкового кредиту відповідного податкового періоду, яка відповідає даним додатку № 5 до податкової декларації з ПДВ за спірний період.

Згідно п.п. 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин), податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

При цьому, відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.

Із системного аналізу положень цих норм законодавства України вбачається, що право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість виникає у платника податків за наступних умов: наявності у сторін спеціальної податкової правосуб'єктності (особа, що видає податкову накладну, повинна бути зареєстрованою як платник податку на додану вартість); фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій постачальником на користь покупця; наявності причинно-наслідкового зв'язку між операцією з придбання товарів чи послуг та потребою використання в господарській діяльності; документального підтвердження факту здійснення господарської операції сукупністю належним чином складених (оформлених) первинних та інших документів (у т.ч. платіжних), які супроводжують операції певного виду та підтверджують їх фактичне виконання; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної, яка має усі обов'язкові реквізити.

Крім цього, відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201цього Кодексу).

Отже, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарської операції, яка є об'єктом оподаткування податком на додану вартість, за наявності первинних документів.

Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV).

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України (зі змінами та доповненнями на час виникнення спірних правовідносин)встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Господарські операції, як зазначено в пункті 5 статті 9 Закону № 996-ХІV, повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Відповідно до статті 11 Закону № 996-ХІV, на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність.

Згідно частини 1 статті 3 Закону № 996-ХІV метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.

Визначення терміну "первинний документ" наведено у статті 1 Закону №996-ХІV: первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частиною 2 статті 9 Закону № 996-ХІV встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

З положень чинного податкового законодавства випливає, що умовою виникнення у платника права на включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість сплачених в ціні товару (послуги) та віднесення сум до витрат, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, є реальне здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою використання їх у господарській діяльності, а також оформлення зазначених операцій необхідними документами первинного обліку, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

Відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно з п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4. ст. 200 Податкового кодексу України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, законом передбачено право переносу від'ємного значення попереднього звітного періоду, сформованого із врахуванням правомірно сформованого податкового кредиту, до наступного звітного періоду до погашення такого від'ємного значення.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, судом встановлено їх відповідність вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Надані позивачем первинні документи сформовані з дотриманням спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум, віднесених до податкового кредиту та підтверджують реальне виконання сторонами, укладених правочинів. Крім того, встановлено, що керуючись положеннями пункту 187.1 статті 187, статті 198 Податкового кодексу України, позивачем сформовано податковий кредит на підставі податкових накладних, виданих вказаними вище контрагентом та сплачено вартість послуг (робіт) з ПДВ.

У податковому праві визначається критерій добросовісності платника, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Відповідачем не надано суду будь-яких доказів щодо існування судового рішення про визнання недійсним договорів укладених між позивачем та контрагентами, також, не підтверджено належності контрагентів позивача до категорії ризикових підприємств.

Спору щодо відповідності податкових накладних чинному законодавству між сторонами відсутній, видані контрагентом позивача податкові накладні не мають недоліків, а форма і порядок їх заповнення відповідає чинному, на момент їх виписки, законодавству та підтверджують право позивача на формування ним податкового кредиту за спірний період відповідно до норм Податкового кодексу України.

Вищевказані обставини та докази, які суд оцінює у їх сукупності відповідно до статті 86 КАС України, спростовують посилання відповідача щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях.

Суд також зазначає, що відповідач ґрунтує свої висновки на припущеннях. Жодного доказу, який би підтвердив висновок податкового органу щодо відсутності реального характеру у спірних господарських операціях відповідачем не надано.

Враховуючи наведене, суд не приймає до уваги висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій, оскільки позивачем надано докази на підтвердження реального здійснення правочинів і досягнення законної мети їх здійснення.

Суд зауважує також на принципі персональної відповідальності платника податку, згідно п. 36.1., 36.5 статті 36, п. 38.1. статті 38, п. 44.1. статті 44, п. 47.1. статті 47, п. 49.2. статті 49 ПК України, а саме, що право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами. Тобто, якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо сплати податку до бюджету або подання податкової звітності, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи, а тому сама по собі несплата податку контрагентом чи неподання ним звітності (у тому числі внаслідок ухилення) не може бути підставою для відмови у праві платника податку на податковий кредит за наявності факту здійснення господарської операції.

Виходячи з позицій, висловлених Європейським Судом з прав людини у рішеннях по справах "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії", "Булвес" АД проти Болгарії", позицій Верховного Суду України, Вищого адміністративного суду України, викладених в Інформаційному листі від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" наголошено на індивідуальному характері відповідальності особи та відсутності підстав для притягнення платника податків до відповідальності у зв'язку із порушенням податкової дисципліни його контрагентами.

У відповідності до ст.ст. 71,86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повноту та об'єктивному дослідженні.

Відповідачем по справі правомірність прийнятих спірних податкових повідомлень - рішень не доведена, отже, спірне податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом безпідставно та необґрунтовано, у відповідності до чого є протиправним.

Крім того, суд зазначає, що зміст постанови має виходити з потреби захисту прав, свобод та інтересів позивача у цій сфері, у відповідності до чого встановивши, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача в даному випадку, є скасування спірного податкового повідомлення - рішення.

З огляду на зазначене, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити у відповідності до вимог ст. 94 КАС України

Керуючись ст.ст. 17-20,51,69-72,86,94,158-163,167,186,254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Красногорівський вогнетривкий завод" до Мар»їнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкових повідомлень-рішень від 07.09.2016 № 000006/1400, від 07.09.2016 № 000007/1400 - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Мар»їнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.09.2016 № 000006/1400.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Мар»їнської об’єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області від 07.09.2016 № 000007/1400.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено у судовому засіданні 13.12.2016 року.

Повний текст постанови виготовлено 16.12.2016 року.

Постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня отримання особами, які беруть участь у справі, копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги, з подачею її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Христофоров А.Б.