Справа № 2-а-78-10-1012
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2010-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа 2-а-78-10-1012.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2010 року суддя Іванківського районного суду Київської області Слободян Н.П., розглянувши у письмовому провадженні в смт. Іванків Київської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області про визнання дій відповідача неправомірними та стягнення недоплачених сум,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до відповідача з позовом про визнання дій відповідача неправомірними, стягнення недоплачених сум.

Позивач посилається на те, що він є потерпілим від аварії на ЧАЕС 1 категорії, постійно проживає на території, яка відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Відповідно до ч.4 ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи щорічна допомога на оздоровлення інвалідам 2 групи виплачується в розмірі 5 мінімальних заробітних плат. За 2009 рік допомога на оздоровлення відповідачем сплачена у розмірі 120 грн. Недовиплачена сума становить 3600 грн. ( 744 грн. х 5 - 120).

Крім того, згідне? ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачу, як особі, яка проживає на території гарантованого добровільного відселення, має виплачуватися щомісячна грошова допомога у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництва та особистого підсобного господарства розмір 40% від мінімальної заробітної плати. Йому ж виплачувались кошти, які значно менші за ті, які повинні були виплачуватись. За його розрахунками ця сума становить за 2009 рік 2296 грн. 20 коп. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановлений ст. 37, 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, як постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є неправомірними. Встановлені постановами КМУ суми виплат є незаконними і протирічать Конституції України.

У судове засідання сторони не з*явились, про день і час слухання справи повідомлені вчасно. Позивач написав заяву, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить справу розглядати без його участі на підставі наявних доказів.

Представник відповідача позовних вимог не визнав, написали письмове заперечення, і просять справу розглядати без їх участі.

Відповідно до ст. 122 ч.З КАС України суд розглядає справу у письмовому провадженні на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є потерпілим внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, є інвалідом 2 групи, що підтверджено відповідним посвідченням, довідкою МСЕК. Позивач проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, яке відноситься відповідно до постанови КМУ № 106 від 23 .07.1991 року до 4 зони радіоактивного забруднення (зони посиленого радіологічного контролю), отримує відповідні виплати за проживання на цій території, які виплачуються відповідачем.

Відповідно до ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи позивачу, як інваліду 2 групи, потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії повинна виплачуватися щорічна допомога на оздоровлення - у розмірі 5 мінімальних заробітних плат.

Щорічна допомога на оздоровлення виплачується громадянам за місцем їх проживання органами соціального захисту населення. Розмір мінімальної заробітної плати визначається на момент виплати. Відповідно до виданої відповідачем (УПСЗН) довідки позивачу була виплачена 09.09.2009 року допомога на оздоровлення за 2009 рік у розмірі 120 грн. відповідно до постанови КМУ № 562 від 12.07.2005 року. Розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати такої допомоги за 2009 рік ( вересень 2009 року) становив 630 грн., тобто недоплачена сума позивачу допомоги становить 630 грн. х 5 - 120 грн. = 3030 грн.

Згідно ст.ст. 37 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, позивачу, як особі, яка проживає на території посиленого радіологічного контролю має виплачуватися щомісячна грошова допомога у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства у розмірі 30% від мінімальної заробітної плати. Позивачу виплачувались кошти у розмірі 1 грн. 60 коп., як це передбачено постановою КМУ України № 836 від 26.07.1996 року.

Відповідно недовиплачені суми на день розгляду справи судом становлять:

(605 х 0,3 х 3) - 4,80 = 539,70 грн. (січень-березень 2009 року),

(625 х 0,3 х 3) - 4,80 = 557,70 грн. (квітень-червень 2009 року),

(630 х 0,3 х 3) - 4,80 = 562,20 грн. (липень-вересень 2009 року),

(650 х 0,3 х 1) - 1,60 = 193,40 грн. (жовтень 2010 року),

(744 х 0,3 х 2) - 3,20 = 443,20 грн. (листопад-грудень 2010 року)

Всього недовиплачено 2296 грн. 20 коп.

З ст. 62 Закону слідує, що Кабінет Міністрів України дає роз*яснення порядку застосування Закону, і аж ніяк не встановлює розмір компенсацій, чи змінює той, що вже вказаний в Законі.

Постановами № 836 від 26.07.1996 року та № 562 від 12.07.2005 року встановлено конкретні розміри щорічної допомоги на оздоровлення та щомісячної допомоги у зв*язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в твердих грошових сумах, що суперечить Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок

Чорнобильської катастрофи», який встановив розмір допомоги як величину кратну мінімальній заробітній платі.

В даному випадку мають враховуватися засади пріоритетності Законів України над урядовими нормативними актами та вимоги ст. 92 Конституції України, згідно якої виключно законами У країни визначаються права і свободи людини і громадянина ( п. 1) та основи соціального захисту ( п.6).

Згідно з ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов*язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України. Виплата коштів у розмірі, який значно менший ніж той, що встановленій ; ст. 37, 48 Закону, є неправомірною.

Відповідно до положень Конституції України, найвищою соціальною цінністю України є людина, її права і свободи та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, а їх утвердження забезпечення є головним обовязком держави ( ст.З), права і свободи людини є невідчужуваними і непорушними ( ст. 21), їх зміст і обсяг при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не може бути звужений (ст.22).

Зупинення дії положень законів, якими визначено права і свободи громадян, їх зміст та обсяг обмеженням прав і свобод і може мати місце лише у випадках, передбачених Основним Законом України (лише в умовах воєнного або надзвичайного стану на певний строк).

Окрім того, встановлений ч.2 ст. 95 Конституції України , ч.2 ст. 38 Бюджетного Кодексу України перелік правовідносин, які регулюються Законом про Державний бюджет України, є вичерпним, а тому цей закон не може скасовувати чи змінювати обсяг прав і обовязків, пільг, компенсацій і гарантій, передбачених іншими законами України, зокрема, Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та не може будь-яким чином змінював визначене іншими законами України правове регулювання суспільних відносин.

За змістом положень ч.2 та 3 ст. 22 Конституції України конституційні права гарантуються, а держава повинна утримуватися від прийняття будь-яких актів, які призводили б до скасування чи звуження змісту обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи те, що постанови КМ України № 836 від 26.07.1996 року згідно з якою позивачам виплачувались грошова компенсація у звязку з обмеженням споживання продуктів місцевого виробництві № 562 від 12.072005 року щодо розміру щорічної допомоги на оздоровлення прийняті без урахування змін щодо розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 2009 рік, а також того, що Закони мають пріоритетну дію над урядовими нормативними актами, тому позови у цій частині слід задовольнити частково оскілки позивачем невірно визначений про розрахунку позовних вимог розмір мінімальної заробітної плати на момент виплати допомоги на оздоровлення): визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача на користь позивача недоплачені суми допомоги у зв*язку з обмеженням споживань продуктів місцевого виробництва та щорічної допомоги на оздоровлення. У звязку з неправильна» визначенням позивачем розміру недоплачених сум допомоги на оздоровлення позов підлягає задоволенню частково.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 71, 86, 122 ч.З, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст. 4 п. 18, ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про Державне мито, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області щодо відмови виплати ОСОБА_1 недоотриманих сум, передбачених ст. 37. Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильс катастрофи, неправомірними.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Іванківської РДА Київської області на користь ОСОБА_1 недоплачену суму щорічної допомоги на оздоровлення передбачену ст. 48 Закону України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внас. Чорнобильської катастрофи за 2009 рік у розмірі 3030 грн.

Стягнути з управління праці і соціального захисту населення Іванківської РДА на користь Якименко

ОСОБА_2 недоотриману суму грошової допомоги у звязку обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачених ст. 37 України „Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи у розмірі 30% від мінімальної заробітної плати ( з відрахуванням проведених виплат) за період з 01.01 2 року до 31.12.2009 року у розмірі 2296, 20 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Від сплати судового збору сторони звільнити.

Постанова може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Іванків*, районний суд шляхом подачі протягом 10 днів з дня її проголошення заяви про апеляційне оскарження протягом 20 днів з дня подачі такої заяви апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо вона подається у с встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано. Якщо заява була подана, але апеляційна скарга не була в строк 20 днів після її подання, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили апеляційного розгляду справи.

Суддя