Справа № 826/10062/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

02 грудня 2016 року № 826/10062/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовом ОСОБА_1

до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління

юстиції у м. Києві

треті особи ПАТ «Універсал банк»,

ОСОБА_2

Про визнання протиправними дії, зобов'язання вчинити дії,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - Відповідач), треті особи ПАТ «Універсал банк» (надалі - третя особа 1), ОСОБА_2 (надалі - третя особа 2), в якому просить зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 що накладений відповідачем від 08.06.2016 року (виконавче провадження №47415799) та припинити розшук автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 який було оголошено в розшук постановою відповідача від 20.08.2016 року (виконавче провадження №47415799).

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що виконавчої службою протиправно накладено арешт та оголошено в розшук автомобіль Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 оскільки власником є Позивач, а не боржник ОСОБА_2.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

На адресу Окружного адміністративного суду міста Києва надійшли заперечення на позовну заяву та матеріали виконавчого провадження, в яких Відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі.

Представник третьої особи 1 в письмових запереченнях зазначив, що ПАТ «Універсал Банк» одразу в заяві про відкриття виконавчого провадження просило накласти арешт на все майно боржника, однак державним виконавцем ця заява була проігнорована, що призвело до відчуження спірного автомобіля в ході відкритого виконавчого провадження.

Представник третьої особи 2 в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи.

Враховуючи, що в судове засідання не прибули представники сторін, судом було прийнято рішення про розгляд справи в письмову провадженні на підставі частини шостої статті 128 КАС України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Постановою від 30.04.2015 року відкрито виконавче провадження №47415799 щодо виконання виконавчого листа №2-857/11, виданого 23.04.2015 року Подільського районного суду про стягнення боргу у сумі 1998436,99 грн. з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ПАТ «Універсал Банк».

В подальшому Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 08.06.2015 року винесено Постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою на все майно ОСОБА_2 накладено арешт у межах суми стягнення 1998436,99 грн. та оголошено заборону на відчуження будь-якого майна.

Постановою від 20.08.2015 року оголошено розшук майна боржника, зокрема, спірний автомобіль марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 та автомобіля марки Nissan Micra, 2007 року випуску, НОМЕР_3

Позивач вважаючи протиправними дії державного виконавця щодо накладення арешту на його майно звернувся з відповідними позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про обґрунтування позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. На виконання своїх обов'язків державний виконавець наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника, опечатування, вилучання, передавання такого майна на зберігання та реалізації його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Порядок зняття арешту з майна передбачено статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

З матеріалів справи вбачається, що Позивач звертався до Відповідача із заявою про звільнення майна з-під арешту, однак останнім було відмовлено, оскільки відповідно до відомостей управління державної автомобільної інспекції спірний автомобіль належить ОСОБА_2.

Так, під час розгляду справи встановлено, що транспортний засіб марки Honda Accord коричневого кольору, 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АДРЕСА_1

Таким чином, судом не ставиться під сумнів факт належності права власності на спірний транспортний засіб саме ОСОБА_1, а не боржнику - ОСОБА_2.

Крім цього, слід зазначити, що і третя особа 1 в своїх запереченнях вказує на те, що після відкриття виконавчого провадження та до винесення постанови про накладення арешту на майно боржника, боржник здійснив відчуження спірного автомобіля на користь Позивача. Також, зазначивши, що саме з вини Відповідача не було накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 разом з постановою про відкриття виконавчого провадження, що в подальшому і зумовило можливість третій особі 2 (ОСОБА_2) здійснити продаж автомобілю Позивачу.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази (рішення суду), яким оскаржено перехід права власності на спірний автомобіль, який станом на час розгляду даної справи перебуває у власності Позивача.

Отже, на момент прийняття Державним виконавцем Постанов про накладення арешту та оголошення заборони його відчуження від 08.06.2015 року та про розшук майна боржника від 20.08.2015 року щодо автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 вказане майно вже з 15.05.2015 року належало іншому власнику - ОСОБА_1, а не боржнику - ОСОБА_2, що в свою чергу вказує на неправомірність накладення арешту на спірний автомобіль та оголошувати його в розшук.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача щодо зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 що накладений відповідачем від 08.06.2016 року (виконавче провадження №47415799) та припинити розшук автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 який було оголошено в розшук постановою відповідача від 20.08.2016 року (виконавче провадження №47415799) є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 цього Кодексу передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Вищезазначений розподіл обов'язку доведення встановлює презумпцію правомірності дій позивача та наявність протиправності в діях суб'єкта владних повноважень, яка має бути спростована відповідачем певними засобами доказування.

Натомість в ході судового розгляду справи представниками Відповідача не було надано суду належних доказів, які б підтверджували правомірність оскаржуваних дій.

З урахуванням викладеного, суд приходить висновків про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, ст.128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Зобов'язати відділ державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві зняти арешт з автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 що накладений відповідачем від 08.06.2016 року (виконавче провадження №47415799) та припинити розшук автомобіля марки Honda Accord, 2006 року випуску, НОМЕР_2 який було оголошено в розшук постановою відповідача від 20.08.2016 року (виконавче провадження №47415799).

3. Стягнути з Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві за рахунок державних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 511,21 грн. (п'ятсот одинадцять гривень 21 копійок).

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук