Справа № 819/1479/15
Суддя: Голубєва Г.К.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" грудня 2016 р. м. Київ К/800/17802/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді-доповідача Голубєвої Г.К.

Суддів Бухтіярової І.О.

Юрченко В.П.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» на ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року по справі №819/1479/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» до Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» звернулось до суду з позовом до Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Тернопільській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 03.02.2015 року №.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року, прийнято рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти рішення, яким позов задовольнити.

Перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що працівниками Чортківської ОДПІ проведено позапланову невиїзну перевірку ТОВ «Агрополіс» з питань правомірності нарахування сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за квітень, травень, червень, липень, серпень 2013 року.

За результатами перевірки складено акт №41/15/30834410 від 23 січня 2015 року в якому зафіксовано, що Товариством при поданні уточнюючих розрахунків від 28.11.2014 року до податкових декларацій з податку на додану вартість, зокрема, за квітень 2013 року завищено суму бюджетного відшкодування на 385319,00 грн., оскільки не враховано висновки попередньої перевірки податкового органу за період з 01.03.2013 року по 30.04.2013 рік, оформленої актом перевірки від 17.06.2013 року №385/22-30834410, яким встановлено порушення позивачем п. 201.15 ст.201 Податкового кодексу України та п.2.4 розділу IV Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України №1340 від 17.12.2012 року «Про затвердження форми Реєстру видаткових та отриманих податкових накладних та порядку його ведення», зокрема, під час перевірки платником податку до Реєстру виданих та отриманих податкових накладних за березень 2013 року та квітень 2013 року не надано документи бухгалтерського обліку (БО), в т.ч. бухгалтерські довідки, які складаються у випадку коригування із постачання сільськогосподарської продукції або продукції власного виробництва переробного підприємства у митному режимі експорту (переноситься з декларації з позначкою 0121/0122/0123, або декларації з позначкою 0140). Внаслідок цього позивачем безпідставно завищено податковий кредит в податковій декларації (загальній) з ПДВ за березень 2013 року - в сумі 387657,00 грн., за квітень 2013 року - в сумі 896985,00 грн. та занижено податок на додану вартість в сумі 13777,00 грн., в тому числі за березень 2013 року на 2338,00 грн., за квітень 2013 року на 11439,00 грн.

Також, в акті перевірки зафіксовано порушення позивачем п. 201.15 ст.201 Податкового кодексу України та п.2.4 розділу IV Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України №1340 від 17.12.2012 року «Про затвердження форми Реєстру видаткових та отриманих податкових накладних та порядку його ведення» внаслідок не надання належним чином заповнених документів бухгалтерського обліку (БО), в т.ч. бухгалтерських довідок, які складаються у випадку коригування із постачання сільськогосподарської продукції або продукції власного виробництва переробного підприємства у митному режимі експорту (переноситься з декларації з позначкою 0121/0122/0123, або декларації з позначкою 0140) та невірного заповнення Реєстру видаткових та отриманих податкових накладних.

Відповідно до акта перевірки, податковим органом встановлено порушення ТОВ «Агрополіс» п.200.1 ст.200, п.201.15 ст.201, п.209.4 ст.209 Податкового кодексу України та п.2.4 розділу IV Порядку ведення реєстру виданих та отриманих податкових накладних, затверджених наказом Міністерства фінансів України №1340 від 17.12.2012 року «Про затвердження форми Реєстру видаткових та отриманих податкових накладних та порядку його ведення», в результаті чого позивачем, зокрема, завищено суму бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку на загальну суму 5999335,00 грн. в тому числі: квітень 2013 року на суму 385319,00 грн.; травень 2013 року на суму 885546,00 грн.; червень 2013 року на суму 634229,00 грн.; липень 2013 року на суму 1957334,00 грн.; серпень 2013 року на суму 2136907,00 грн.

За результатами акта перевірки Чортківською ОДПІ прийнято податкове повідомлення - рішення від 03.02.2015 року № , яким зменшено суму бюджетного відшкодування за квітень-серпень 2013 року на 5999335,00 грн. та застосовано 2999668,00 грн. штрафних санкцій.

Суди попередніх інстанцій, відмовляючи в задоволенні позову, виходили з того, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем правомірно.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що вказані висновки судів не можна вважати такими, що зроблені на підставі повно та всебічно досліджених встановлених фактичних обставин справи.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У зв'язку із наведеними процесуальними приписами суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у справі.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги адміністративного судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно тлумачити ці норми.

Ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким, викладеним у послідовності і обов'язково містити вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини.

У мотивувальній частині рішення, зокрема, слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наведене кореспондує приписам постанови Пленуму Верховного Суду України №11 «Про судове рішення», якою визначено, що мотивувальна частина рішення повинна містити встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні позовних вимог. Визнаючи одні і відхиляючи інші докази, суд має це обґрунтувати. Мотивувальна частина кожного рішення повинна мати також посилання на закон та інші нормативні акти матеріального права.

Висновки судів про те, що у діях позивача мало місце порушення вимог чинного податкового законодавства засновані на припущеннях, оскільки судами не надано оцінки доводам позивача та відповідним первинним документам щодо проведення перевірки без урахування та дослідження всіх обставин, які мали місце при здійсненні господарських операцій між позивачем та його контрагентами. При цьому, вказані висновки зроблені судами без урахуванням вимог ч.2 ст.71 КАС України, якою саме на відповідача покладено обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності в адміністративних справах у разі, якщо відповідач заперечує проти позову

У той же час, надаючи оцінку правомірності дій позивача, судам необхідно дослідити правовий механізм регулювання спірних правовідносин з відповідним розмежуванням висновків щодо передумов та наслідків господарських операцій, з урахуванням необхідності встановлення власне сутності юридичних фактів у їх сукупності, що складають зміст досліджуваних правовідносин у даній справі.

Разом з тим, судами не були враховані приписи частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України щодо здійснення розгляду і вирішення справ в адміністративних судах на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно, частинами 4 та 5 цієї статті на суд покладається обов'язок вживати передбачені законом заходи, необхідні для з'ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи; зобов'язує суд запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Під час розгляду даної справи судам необхідно забезпечити рівні права учасників процесу у наданні ними доказів для всебічного, повного дослідження та вивчення усіх обставин справи, необхідних для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення.

Так, в процесі розгляду даної справи судами не було досліджено первинні документи, що підтверджують достовірність та повноту даних, викладених безпосередньо в акті перевірки, на підставі висновків якого були прийняті спірні податкові повідомлення-рішення.

В процесі розгляду даної справи судами не було досліджено належних та допустимих доказів, як то відповідних первинних документів та пояснень відповідальних осіб, з метою підтвердження, або спростування доводів позивача щодо встановлених фактичних обставин у межах спірних правовідносин.

Також, судам необхідно надати належну правову оцінку доводам позивача стосовно правомірності його дій щодо зміни напрямку бюджетного відшкодування із відповідним законодавчим обґрунтуванням. Вирішити питання стосовно права позивача на зупинення розгляду даної справи до закінчення розгляду пов'язаної справи (№819/2323/13-а), а також стосовно невідповідності висновків судів першої та апеляційної інстанції дійсним (реальним) обставинам справи.

При цьому судом касаційної інстанції враховано, що ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.05.2016р № К/800/39192/15 у справі № 819/2323/13-a за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрополіс" до Чортківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про скасування податкових повідомлень-рішень, що має преюдиційне значення для правильного вирішення даної справи №819/1479/15, скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.12.2013 р. та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 19.08.2015 р. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції з огляду на неповне встановлення обставин справи та обумовлену цим неможливість надання їм належної юридичної оцінки. Під час розгляду пов'язаної справи (№819/2323/13-а) колегією суддів касаційної інстанції, серед іншого, зауважено, що судам попередніх інстанцій необхідно надати належну правову оцінку доводам позивача щодо проведення коригування податкового кредиту на підставі бухгалтерських довідок, які відповідають достовірним даним бухгалтерського обліку, при цьому технічні помилки при формуванні таких довідок та в Реєстрі виданих та отриманих податкових накладних не вплинули на податкові зобов'язання з податку на додану вартість.

З огляду на зазначене, під час розгляду даної справи, у тому числі необхідно враховувати, що статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В світлі висновку, викладеному у пункті 25 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», суд зобов'язаний надавати відповідь на кожен із специфічних, доречних та важливих доводів заявника.

У свою чергу ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Вказані вимоги чинного законодавства зобов'язують суди при вирішенні справи у кожному конкретному випадку встановити та надати вичерпну оцінку фактичним обставинам у межах спірних правовідносин, з метою з'ясування об'єктивних причин та факторів, що зумовили настання для платника податків негативних наслідків у вигляді порушеного права, що підлягає захисту. При цьому, з урахуванням вимог чинного процесуального законодавства, суди повинні перевірити відповідність рішення контролюючого органу вимогам, зокрема, принципу обґрунтованості, справедливості та співрозмірності заподіяної платником шкоди державним інтересам та настання відповідальності останнього за такі дії.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України звертає увагу на те, що судам слід перевірити обґрунтованість їх висновків в частині відмови у задоволенні позовних вимог у контексті викладеного застосування норм чинного законодавства.

Вказане, на думку судової колегії Вищого адміністративного суду України, унеможливлює визнання прийнятих судових рішень законними та обґрунтованими у відповідності до припису статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України.

Допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, а отже відповідно до частини 2 ст. 227 КАС України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи необхідно врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати і перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, і в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 210- 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрополіс» задовольнити частково.

Ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року та постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2015 року по справі №819/1479/15 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ч. 6 ст. 254 КАС України та оскарженню не підлягає.

Головуючий підписГолубєва Г.К.
Судді підписБухтіярова І.О.
підписЮрченко В.П.