Справа № 754/12258/16-а
Суддя: Панченко О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/621/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Панченко О.М.,

при секретарі Давиденко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії, просила визнати неправомірними дії відповідача стосовно відмови в переведенні її на пенсію чоловіка ОСОБА_3, у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ.; зобов'язати відповідача з 18.02.2016 року перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_3, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, виходячи із заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_3, одержаної за роботу у зоні відчуженя за період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року відповідно до довідки про заробітну плату № 182/2 від 18.03.1997, виданої Чорнобильською АЕС.

Позовні вимоги мотивовані тим, що її чоловік, ОСОБА_3, був особою постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії (підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2, виданим Держадміністрацією м. Києва 15.01.1993 року, разом з вкладкою НОМЕР_3) та інвалідом другої групи (підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 ААА №777682 від 20.03.2012 року). На протязі багатьох років ОСОБА_3 перебував на обліку Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва. Пенсія йому нараховувалась як інваліду, відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, а також відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2011 року по справі №2а-459/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії. Ніяких питань щодо розбіжностей в документах в матеріалах пенсійної справи у відповідача не виникало.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 помер. Згідно з висновком Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 8906 від 01.12.2014 року, захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_3, пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Факт перебування ОСОБА_3 в зоні відчудження підтверджується довідкою НОМЕР_4 від 20.09.1993 року із зазначенням періоду перебування з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року.

Крім того, згідно п. 8 листа Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 року №01-3/244-013-2 довідку форми №122 подавати для призначення пенсії у відповідності зі статею 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» не обовязково, оскільки період роботи в зоні відчуження вказано в довідці про заробіток.

До дня смерті її чоловік, ОСОБА_3, одержував пенсію по інвалідності у розмірі відшкодування фактичних збитків, виходячи із заробітної плати в зоні відчуження відповідно до довідки про отриману заробітну плату №182/2 від 18.03.1997 року, виданої Чорнобильською АЕС. Всі документи містяться в матеріалах архівної пенсійної справи ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову в повному обсязі та просила про їх задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти вимог позову та просив відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у відповідача і отримує пенсію за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», розмір пенсії складає 2542,31 грн.

Позивач є дружиною померлого ОСОБА_3 /а.с. 9/, та фактично знаходилася на його утриманні. ОСОБА_3 при житті був особою, постраждалою внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії та інвалідом другої групи у зв'язку з чим перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва, отримував пенсію по інвалідності, відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ та відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2011 року по справі №2а-459/2011 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії /а.с. 18-21/.

ОСОБА_3 пенсія була призначена та виплачувалась відповідно до законодавства, останній отримував нараховану відповідачем пенсію на підставі наявних в матеріалах пенсійної справи документів до дня смерті.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 24/.

Згідно довідки № 289 від 24.10.2014 року позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1, її чоловік ОСОБА_3 був також зареєстрований за вказаною адресою з 05.10.1988 року по день смерті /а.с. 11/.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

18.02.2016 року позивачка звернулася до Управління Пенсійного фонду України у Деснянському районі міста Києва із заявою про переведення її на пенсію у зв'язку із втратою годувальника, як непрацездатному члену сім'ї померлої особи у відповідності до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в розмірі 50% пенсії померлого годувальника та надала оригінали та копії необхідних для цього документів.

Однак, листом від 04.04.2016 року Управлінням Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва було відмовлено у переведенні позивача на пенсію у зв'язку із втратою годувальника за відсутності для цього правових підстав, а саме посилаючись на те, що в матеріалах пенсійної справи годувальника ОСОБА_3 вбачаються розбіжності в документах, які підтверджують період перебування в зоні відчуження: Ф-122 від 27.07.1992 року за період перебування в зоні відчуження з 26.04.1986 по 05.06.1987; Ф-122 від 20.09.1993 року з 26.04.1986 по 27.04.1986.

Однак суд з даною відмовою відповідача не погоджується.

Відповідно до частини 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу.

Згідно із ст. 37 вказаного Закону пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім'ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім'ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Померлий ОСОБА_3 при житті одержував пенсію призначену йому відповідно до ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ з урахуванням постанови Деснянського районного суду м. Києва від 27.01.2011 року по справі №2а-459/2011 за його позовом до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва про визнання дій протиправними щодо перерахунку пенсії.

Статтею 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсій (за віком, інвалідністю, у зв'язку з втратою годувальника) або за різними Законами, що регулюють питання постійного забезпечення окремих категорій громадян - науковців, державних службовців, військовослужбовців та інших, призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно із положеннями абз. 22 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» як пенсії розуміють щомісячні регулярні пенсійні грошові виплати, які отримують фізичні особи (або члени сім'ї) від держави та спеціальних фондів після досягнення пенсійного віку, в разі інвалідності чи втрати годувальника).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними членами сім'ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону.

Частина 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» передбачає, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в ч. 2 цієї статті, якщо вони: 1/ були на повному утриманні померлого годувальника; 2/ одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію, у зв'язку з втратою годувальника.

Виходячи зі змісту наведених норм, можна зробити висновок про те, що отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника безпосередньо залежить від виду та розміру пенсійного забезпечення, що була призначена померлому годувальнику.

Відтак, позивач має право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім'ї у розмірі 50% суми пенсії померлого годувальника.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до обґрунтованого висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог позивача.

Відмова відповідача стосовно не переведення позивача з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника є протиправною, оскільки не відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», переведення з одного виду пенсії на інший здійснюють із дня подання заяви з усіма належними документами на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що містяться на час переведення в пенсійній справі, а також додаткових документів, які отримали органи ПФУ.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 17 Кодексу визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а саме на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Враховуючи, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень не було доведено правомірність своїх дій, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а саме з моменту отримання позивачем відмови про переведення на інший вид пенсії - з 04.04.2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 18, 71, 93, 94, 99, 100, 104, 161-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо відмови в переведенні ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, з 04 квітня 2016 року на пенсію у зв'язку з втратою годувальника - ОСОБА_3 відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796-ХІІ, виходячи із заробітної плати померлого чоловіка - ОСОБА_3, одержаної за роботу у зоні відчуження за період з 26.04.1986 року по 27.04.1986 року відповідно до довідки про заробітну плату №182/2 від 18.03.1997 року, виданої Чорнобильською АЕС.

Звернути судове рішення до негайного виконання в межах суми виплати за один місяць.

Відповідно до ст. 267 КАС України зобов'язати відповідача подати у місячний строк звіт про виконання судового рішення.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня оголошення постанови.

Головуючий: