Справа № 826/10638/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

20 грудня 2016 року 11:48 № 826/10638/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Перша паливна компанія»
до Головного управління ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Перша паливна компанія» (надалі - позивач або ТОВ «ППК») з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 14.04.2016 № і № .

Позовні вимоги мотивовані безпідставністю та незаконністю висновків акта перевірки від 21.03.2016 № 53/1-26-15-13-03-02/38038596 про заниження ТОВ «ППК» в порушення п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України податкових зобов'язань з податку на додану вартість, що пов'язано з використанням попередньо придбаних товарів у негосподарських операціях в період проведення ліквідаційної процедури, що були покладені в основу прийнятих податкових повідомлень-рішень від 14.04.2016. На думку позивача, донарахування суми податку на додану вартість та зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткуванняч цим податком за вказаним епізодом були здійснені контролюючим органом передчасно, оскільки на час проведення документальної перевірки ліквідаційна комісія ТОВ «ППК» проміжний ліквідаційний баланс ще не складала і не затверджувала, а факти виникнення у товариства в грудні 2015 року зобов'язань відносно активів (товарів) на суму та за переліком, що вказаний в акті перевірки, відсутні.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у відповідному судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, посилаючись на правову позицію наведену в письмових запереченнях, де зазначено про обґрунтованість висновків акта перевірки та, відповідно, правомірність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

В судовому засіданні 06.10.2016 представники сторін заявили письмове клопотання про розгляд справи за їх відсутності, на підставі чого суд, керуючись ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

29.09.2015 Загальними Зборами учасників ТОВ «ППК» прийнято рішення, оформлене протоколом № 23, про припинення цього товариства шляхом його ліквідації та вирішено питання звільнення директора товариства з одночасним призначенням голови ліквідаційної комісії, визначено повноваження ліквідаційної комісії та порядок прийняття нею рішень, встановлено строки для заявлення вимог кредиторів.

05.10.2015 головою ліквідаційної комісії ТОВ «ППК» подано державному реєстратору заяву про ліквідацію (припинення діяльності), про що останнім до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесений запис про перебування товариства з 05.10.2015 в стані припинення за рішенням засновників.

В квітні 2016 року голова ліквідаційної комісії звернувся до Господарського суду міста Києва із завою про порушення справи про банкрутство ТОВ «ППК». Постановою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/7039/16 зазначене товариство визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру.

Між тим, протягом періоду з 29.02.2016 по 14.03.2016 працівниками ГУ ДФС у м. Києві на підставі пп. 78.1.7 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України була проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ППК» з питань повноти оподаткування податком на прибуток за період з 01.01.2015 по 14.03.2016, податком на додану вартість за період з 01.04.2015 по 14.03.2016, дотримання вимог валютного та іншого законодавства за період з 27.05.2015 по 14.03.2016, за результатами якої складений акт від 21.03.2016 № 53/1-26-15-13-03-02/38038596 (далі - акт перевірки).

За результатами вказаної перевірки встановлено порушення позивачем норм Податкового кодексу України, в тому числі п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 цього Кодексу, що зумовило заниження товариством податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, всього на загальну суму 224 474 грн. (з них за грудень 2015 року - 181 233 грн., за січень 2016 року - 43 241 грн.), та завищення ним від'ємного значення названого податку за січень 2016 року на 67 966 грн.

Свої висновки відповідач мотивував тим, що станом на 01.01.2016 на обліку позивача знаходились активи (в тому числі: на рах. 112 «Малоцінні необоротні матеріальні активи» на суму 208,33 грн., рах. 117 «Інші необоротні матеріальні активи» (ремонт офісного приміщення залишкова вартість) на суму 2 855,97 грн., рах. 125 «Авторські та суміжні права» (програмне забезпечення залишкова вартість) на суму 50 062,82 грн., рах. 154 «Придбання (виготовлення) нематеріальних активів» на суму 7 600 грн., рах. 209 «Інші матеріали» на суму 4 804,71 грн., рах. 281 «Товари на складі» (що становлять вартість паливних модулів НП-10 та НП-20, розміщених на території ТОВ «Ровенькиантрацит» за адресою: Луганська обл., Переяслівський р-н, смт. Фащівка, вул. Київська, 1К) на суму 1 366 679,80 грн., 286 «Необоротні активи і групи вибуття, призначені для продажу п. 1 рзд. ІІ П(С)БО 27» на суму 29 988,14 грн.

05.10.2015 перевіряємим товариством державному реєстратору подана заява про ліквідацію (припинення діяльності).

Після спливу двохмісячного строку, наданого для задоволення вимог кредиторів, ТОВ «ППК» не подало контролюючому органу за місцем обліку (ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві) ліквідаційний баланс та не отримала сертифікат Торгово-промислової палати України, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції.

В бухгалтерському обліку операції з нарахування податку на додану вартість на залишкову вартість таких товарів (що за підрахунками перевіряючих становить 292 439,95 грн.) не відображено.

З огляду на наведені обставини працівники відповідача дійшли висновку, що позивач мав у відповідності до норм п. 188.1 ст. 188, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України нарахувати податкові зобов'язання з податку на додану вартість на вартість вказаних товарів, як таких, що використовуються ним у негосподарських операціях.

14.04.2016 ГУ ДФС у м. Києві на підставі зазначеного акта перевірки прийняло оспорювані у справі податкові повідомлення-рішення:

- за № , згідно якого зменшило розмір від'ємного значення суми податику на додану вартість, задекларовану позивачем у податковій декларації за січень 2016 року (реєстр. № від 19.02.2016) на 67 966 грн.;

- за № , згідно якого донараховано позивачу до сплати податок на додану вартість у розмірі 280 593 грн., з них 224 474 грн. за основним зобов'язанням та 56 119 грн. штрафних санкцій.

За результатами подальшої процедури адміністративного оскарження в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, зазначені податкові повідомлення-рішення від 14.04.2016 були залишені без змін на підставі рішення Державної фіскальної служби України від 10.06.2016 № 12920/6/99-99-11-01-01-25 про результати розгляду скарги.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Оцінивши за правилами ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та письмові пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 і 3 ст. 13 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 19.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV), на основі даних бухгалтерського обліку підприємства зобов'язані складати фінансову звітність. Фінансову звітність підписують керівник та бухгалтер підприємства.

Звітним періодом підприємства, що ліквідується, є період з початку звітного року до дати прийняття рішення про його ліквідацію.

Тобто, наведені норми Закону № 996-ХІV вимагають від суб'єкта правовідносин (юридичної особи) на дату прийняття власником підприємства рішення про ліквідацію (за період з початку звітного року) скласти фінансову звітність.

При цьому, враховуючи приписи ч. 2 ст. 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), згідно якої підприємство вважається ліквідованим лише після внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру, суд приходить до висновку, що моменту до виключення підприємства з Єдиного державного реєстру, навіть на етапі ліквідації, підприємство зобов'язане вести податковий та бухгалтерський облік та подавати податкову і фінансову звітність.

Перелік фінансової звітності наведено в п. 2 та 3 ст. 11 Закону № 996-XIV. Зокрема, для підприємств (крім бюджетних установ, представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності та суб'єктів малого підприємництва, визнаних такими відповідно до чинного законодавства) він включає: баланс, звіт про фінансові результати, звіт про рух грошових коштів, звіт про власний капітал та примітки до звітів. Для суб'єктів малого підприємництва і представництв іноземних суб'єктів господарської діяльності - баланс і звіт про фінансові результати.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, який містить відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог, а також про результати їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Даний баланс складається після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами. Такий строк встановлюється учасниками підприємства самостійно в момент прийняття рішення про ліквідацію та фіксується в протоколі зборів учасників, однак строк не може бути меншим двох місяців з дати опублікування оголошення про початок процедури ліквідації підприємства (ч. 4 ст. 105 ЦК України, ч. 2 ст. 60 Господарського кодексу України, далі - ГК України).

В силу положень п. 12 Порядку подання фінансової звітності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку подання фінансової звітності» від 28.02.2000 № 419, та п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.09.2014 № 879 (далі - Положення № 879), у разі ліквідації (припинення) підприємства проведення інвентаризації є обов'язковою. Проводиться інвентаризація у загальновстановленому порядку. Наслідки інвентаризації (надлишки, нестачі) відображаються в обліку.

Статтею 10 Закону № 996-XIV визначено, що в процесі проведення інвентаризації перевіряється і підтверджується оцінка активів (майна) та зобов'язань. Крім того, у ч. 5 ст. 60 ГК України зазначено, що ліквідаційна комісія має оцінити майно, що є в наявності. Аналогічна норма міститься в ст. 20 Закону України «Про господарські товариства» від 19.09.1991 № 1576-XII.

З контексту наведених норм матеріального права вбачається, що законодавцем не визначені точні календарні дати складання ліквідаційною комісією проміжного ліквідаційного балансу та проведення інвентаризації майна юридичної особи, що ліквідується.

В ході розгляду даної справи суд встановив, що відповідно до протоколу Загальних Зборів учасників ТОВ «ППК» від 29.09.2015, учасниками товариства вирішено встановити строк для заявлення вимог кредиторів - два місяці з моменту опублікування оголошення про припинення товариства шляхом ліквідації у відповідному виданні.

Зі змісту акта перевірки позивача вбачається, що відповідачем дата подання ліквідаційною комісією відповідного оголошення про припинення ТОВ «ППК» в спеціалізованому друкованому засобі масової інформації (яким згідно з листом Державного комітету України з питань регуляторної політики та підприємництва від 14.08.2009 № 9786 визнається Бюлетень державної реєстрації) під час перевірки не встановлена.

Між тим, за підсумками 2015 року позивачем поданий звіт про фінансові результати за 2015 рік, що був об'єктом дослідження працівників відповідача під час проведення документальної перевірки ТОВ «ППК».

За результатами проведеної інвентаризації, ліквідаційною комісією ТОВ «ППК» був складений проміжний баланс станом на 31.03.2016 (тобто, вже після проведення документальної перевірки), який затверджений протоколом Загальних зборів Учасників Товариства від 04.04.2016. За даними цього балансу зафіксовано вартість майна товариства у розмірі меншому від розміру заявлених кредиторських вимог.

Того ж дня, учасниками Товариства у відповідності до ч. 3 ст. 110 ЦК України та ст. 95 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» 14.05.1992 № 2343-XI прийнято рішення про звернення голови ліквідаційної комісії товариства до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 25.04.2016 порушено провадження у справі № 910/7039/16 про банкрутство ТОВ «ППК».

Постановою Господарського суду міста Києва від 16.05.2016 у справі № 910/7039/16 ТОВ «ППК» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру з призначенням ліквідатора та завершено підприємницьку діяльність товариства.

В тексті цієї постанови суду від 16.05.2016 зафіксовано, що за даними ліквідаційної комісії у ТОВ «ППК» наявні наступні активи: дебіторська заборгованість на суму 7 920 822,62 грн., цінні папери - 18 002 996 грн., грошові кошти на рахунках - 8 782,21 грн., необоротні активи - 29 988,14 грн., товари - 1 336 387,28 грн., товарно-матеріальні цінності на складі - 4 779,71 грн., засоби та інші необоротні активи - 1 717,11 грн. Дані відомості збігаються з даними наданого позивачем проміжного ліквідаційного балансу станом на 31.03.2016.

У відповідності до п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України (далі - ПК України) база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче їх собівартості, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком: товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню; газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно з п. 189.1 ст. 189 ПК України у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами - виходячи з вартості їх придбання.

В силу норми абз. «г» п. 198.5 ст. 198 ПК України, платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов'язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.

З метою застосування цього пункту податкові зобов'язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні.

З контексту наведених статей Кодексу можна дійти висновку, що у випадку якщо підприємство починає використовувати придбані товари (матеріальні та нематеріальні активи) та/або необоротні активи в негосподарських операціях, на вартість придбання таких товарів/залишкову (балансову) вартість необоротних активів платник податків зобов'язаний нарахувати податкове зобов'язання з податку на додану вартість.

При цьому, таке нарахування може бути здійснене за результатами проведеної інвентаризації активів підприємства з метою встановлення їх складу та обсягу на відповідну дату.

Дослідивши зміст акта перевірки суд встановив, що відповідачем здійснено нарахування суми ПДВ на залишкову вартість товарів та необоротних активів позивача в порядку п. 198.5 ст. 198 ПК України до проведення товариством відповідної інвентаризації активів та складання проміжного ліквідаційного балансу, яким визначається склад майна товариства, що ліквідується.

В тексті акта перевірки відсутні, а представником відповідача не доведено у судовому засіданні у справі належними документальними доказами, факт припинення господарської діяльності ТОВ «ППК» у грудені 2015 року та/або вчинення ним у вказаний звітний період негосподарських операцій з активами, що перелічені у пп. 3.2.1.1 пп. 3.2.1 п. 3.2 розд. 3 акта перевірки.

Посилання відповідача на обставину початку процедури ліквідації позивача з вересня 2015 року суд відхиляє з тих підстав, що за даними акта перевірки за підсумками 2015 року ТОВ «ППК» звітувало до контролюючого органу про ведення господарської діяльності.

Також, в силу положень ч. 1 ст. 38 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» господарська діяльність банкрута завершується закінченням технологічного циклу з виготовлення продукції у разі можливості її продажу за виключенням укладення та виконання договорів, що мають на меті захист майна банкрута або забезпечення його збереження (підтримання) у належному стані, договорів оренди майна, яке тимчасово не використовується, на період до його продажу в процедурі ліквідації, тощо, - з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Щодо зауважень відповідача стосовно не підтвердження позивачем у відповідності до вимог ст. 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 № 1669-VII належними документами, а саме сертифікатом Торгово-промислової палати України, факту настання форс-мажорних обставин на території, де знаходиться майно позивача - товарно-матеріальні цінності залишковою вартістю станом на 01.01.2016 у розмірі 1 366 679,80 грн., з них: дизельне паливо автомобільне в обсязі 8 658 літрів за вартістю придбання 122 510,70 грн. (без ПДВ), бензин А 92 - 126 712,05 грн. (без ПДВ), паливний модуль НП-10 - 520 850 грн. (без ПДВ), паливний модуль НП-20 - 608 541,66 грн.), придбанні у 2014 році та перевезені до смт. Фащівка у Перевальському р-ні Луганської обл., як підставу для звільнення від оподаткування операцій з ліквідації цих активів суд зазначає наступне.

У відповідності до норм п. 189.9 ст. 189 ПК України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Норма цього пункту не поширюється на випадки, коли основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються у зв'язку з їх знищенням або зруйнуванням внаслідок дії обставин непереборної сили, в інших випадках, коли така ліквідація здійснюється без згоди платника податку, у тому числі в разі викрадення основних виробничих або невиробничих засобів, що підтверджується відповідно до законодавства або коли платник податку подає контролюючому органу відповідний документ про знищення, розібрання або перетворення основних виробничих або невиробничих засобів у інший спосіб, внаслідок чого вони не можуть використовуватися за первісним призначенням.

Також, як зазначалося вище по тексту судового рішення, п. 198.5 ст. 198 ПК України передбачає у разі використання (призначення до використання) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку, товарів і необоротних активів, придбаних або виготовлених платником податків до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), - обов'язок такого платника податку по нарахуванню податкового зобов'язання з ПДВ на базу оподаткування, визначену відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу.

Положеннями п. 7 і 8 розділу І Положення № 879 визначено, що, у разі встановлення фактів крадіжок або зловживань, псування цінностей (на день встановлення таких фактів) в обсязі, визначеному керівником підприємства, обов'язково проводиться інвентаризація активів та зобов'язань, що перебувають на балансі суб'єкта господарювання.

При цьому, підприємства, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції (або їх структурні підрозділи (відокремлене майно) перебувають на зазначених територіях), проводять інвентаризацію у випадках, обов'язкових для її проведення, тоді, коли стане можливим забезпечити безпечний та безперешкодний доступ уповноважених осіб до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, в яких відображені зобов'язання та власний капітал цих підприємств.

Зазначені підприємства зобов'язані провести інвентаризацію станом на 01 число місяця, що настає за місяцем, у якому зникли перешкоди доступу до активів, первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку, та відобразити результати інвентаризації в бухгалтерському обліку відповідного звітного періоду.

Статтею 10 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» передбачено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Суд встановив, що у відповідності до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р територія, де знаходиться майно позивача, відноситься до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України, в порядку визначеному ст. 10 Закону, позивач не отримав.

Разом з тим, ним у квітні 2016 року була проведена інвентаризація вказаного майна (про що свідчать відомості з ряд. 1104 «Товари» розд. ІІ «Оборотні активи» проміжного ліквідаційного балансу, та було встановлено Господарським судом міста Києва під час розгляду справи № 910/7039/16), та його залишкова вартість станом на 31.03.2016 становила 1 336 тис. грн. Обставини та причини, що зменшення вартості товарів, у порівняні з показником станом на 01.01.2016, на 31 тис. грн., в ході проведеної перевірки позивача відповідачем не досліджувалися.

Документальні докази того, що зменшення вартості товарів позивача зумовлено саме використанням їх у негосподарських операціях та/або внаслідок форс-мажору відповіда до суду не подав.

Факти зловживання ліквідаційною комісією та/або її головою позивача своїми повноваженнями та/або невиконання обов'язків щодо вчасної інвентаризації майна товариства (з урахуванням специфіки та місцезнаходження такого майна), складання проміжного ліквідаційного балансу (зокрема, шляхом притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності за ст. 166-6 Кодексу про адміністративні правопорушення України) матеріали справи не містять.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що нарахування відповідачем суми ПДВ на залишкову вартість товарів і необоротних активів позивача за звітний період грудень 2015 року було вчинено передчасно (тобто, до проведення ліквідаційною комісією інвентаризації активів товариства і складання проміжного балансу), за відсутності встановлення факту використання тих чи інших активів товариства у негосподарських операціях та відповідно без урахування результатів інвентаризації активів товариства, а тому є безпідставним та неправомірним. У зв'язку з цим суд вбачає правові підстави для визнання протиправними та скасування оспорюваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому, за результатами розгляду даної справи суд не вирішував питання повернення позивачу суми судового збору з тих підстав, що ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.07.2016 позивачу було відстрочено сплату цього збору до ухвалення рішення по суті заявлених позовних вимог.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Перша паливна компанія» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 14.04.2016 № і № .

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський