Справа № 2а-1207/12/1370
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2016 р. м. Київ К/800/23429/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого Степашка О.І.

Суддів Веденяпіна О.А.

Островича С.Е.

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2012

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015

у справі № 2а-1207/12/1370

за позовом ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова

про скасування рішення та зобов'язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_2.) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова (далі по тексту - відповідач, ДПІ у Галицькому районі м.Львова) про визнання протиправною відмову відповідача у застосуванні спрощеної системи оподаткування та видачі свідоцтва платника єдиного податку та зобов'язання останнього застосувати спрощену систему оподаткування та видати свідоцтво платника єдиного податку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2012, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015, позов задоволено. Визнано протиправною відмову ДПІ в Галицькому районі м. Львова у застосуванні спрощеної системи оподаткування та видачі свідоцтва платника єдиного податку ФОП ОСОБА_2, відображену в листі 1206/17-119 від 26.02.2012. Зобов'язано ДПІ в Галицькому районі м. Львова Львівської області ДПС застосувати спрощену систему оподаткування та видати ФОП ОСОБА_2 свідоцтво платника єдиного податку згідно поданої заяви від 13.01.2012 про застосування спрощеної системи оподаткування.

В касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що листом від 26.01.2012 №1206/17-119, за наслідками розгляду заяви СПД-ФО ОСОБА_2 про застосування спрощеної системи оподаткування, відповідно до пп. 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 глави 1 розділу XIV Податкового кодексу України ДПІ у Галицькому районі відмовлено у застосуванні спрощеної системи оподаткування СПД-ФО ОСОБА_2, оскільки у заяві про спрощену систему оподаткування СПД - ФО ОСОБА_2 обрано вид діяльності згідно з КВЕД ДК 009:2005 - 52.48.2 «Роздрібна торгівля годинниками та ювелірними виробами».

Задовольняючи позов частково, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що податковим органом неправомірно відмовлено позивачу у видачі свідоцтва платника єдиного податку, оскільки положеннями ПК України не встановлено обмежень щодо застосування спрощеної системи оподаткування суб'єктами господарської діяльності, які здійснюють роздрібну торгівлю годинниками та ювелірними виробами.

Проте, колегія суддів з таким висновком судів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 XIV Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 04.11.2011 №4014-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності» (далі - Закон № 4014-VI) не можуть бути платниками єдиного податку суб'єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи-підприємці), які здійснюють видобуток, виробництво, реалізацію дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, у тому числі органогенного утворення.

Податковий кодекс України не містить нормативного визначення поняття «дорогоцінні метали і дорогоцінне каміння» і поняття «діяльність з їх видобутку, виробництва та реалізації», а відтак з огляду на вимоги пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України для встановлення змісту зазначених понять застосуванню підлягають норми інших нормативно-правових актів.

Спеціальним законом, який здійснює державне регулювання видобутку, виробництва, використання, зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контролю за операціями з ними, є Закон України від 18.11.1997 № 637/97-ВР «Про державне регулювання видобутку, виробництва і використання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння та контроль за операціями з ними» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 637/97-ВР).

У статті 1 Закону № 637/97-ВР поняття ювелірних виробів розкрито через визначення дорогоцінних металів, якими є золото, срібло, платина і метали платинової групи (паладій, іридій, родій, осмій, рутеній) у будь-якому вигляді та стані (сировина, сплави, напівфабрикати, промислові продукти, хімічні сполуки, вироби, відходи, брухт тощо), а також визначення дорогоцінного каміння, яким є природні та штучні (синтетичні) мінерали в сировині, необробленому та обробленому вигляді (виробах).

Згідно з частиною 2 статті 4 Закону № 637/97-ВР всі суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, що займаються операціями з дорогоцінними металами, дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням, ювелірними виробами з них, проводять їх облік за встановленими формами і подають статистичну звітність. Оперативний облік видобутку, переробки, переміщення дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, ювелірних виробів з них ведеться суб'єктами підприємницької діяльності окремо по кожному виду операцій з урахуванням особливостей технології, виду утворених відходів та виробничих втрат. Особливості обліку дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння визначаються Міністерством фінансів України.

Частиною 2 статті 14 Закону № 637/97-ВР передбачено, що правила торгівлі дорогоцінними металами (крім банківських металів) і дорогоцінним камінням, дорогоцінним камінням органогенного утворення та напівдорогоцінним камінням у сирому та обробленому вигляді та виробами з них, що належать суб'єктам підприємницької діяльності на праві власності, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1.5 Інструкції про здійснення державного експертно-пробірного контролю за якістю ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №244, виробом з дорогоцінного металу є будь-який ювелірний (побутовий) виріб, виготовлений із сплавів дорогоцінних металів - золота, срібла, платини, паладію, який використовується як прикраси або предмети побуту.

Таким чином, спеціальне законодавство у галузі контролю за операціями з дорогоцінними металами відносить ювелірні вироби до дорогоцінних металів та, відповідно, торгівлю ювелірними виробами - до торгівлі дорогоцінними металами.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що з набранням чинності (01.01.2012) Законом № 4014-VI та до набрання чинності (01.07.2012) Законом України від 24.05.2012 № 4834-VI «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення деяких податкових норм», яким внесено зміни до абзацу 4 підпункту 291.5.1 пункту 291.5 статті 291 Податкового кодексу України, особи, які здійснювали реалізацію годинників та ювелірних виробів, не мали правових підстав для застосування спрощеної системи оподаткування.

Згідно із статтею 229 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, якщо обставини справи встановлені повно і правильно, але суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми матеріального чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

При цьому відповідно до частини 2 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним вважається рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За наведених обставин, порушення судами норм матеріального права є підставою для скасування постановлених у справі судових рішень та прийняття нової постанови про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 222, 223, 229, 230, 232 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області задовольнити.

Скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 03.05.2012 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.04.2015.

Прийняти у справі нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута Верховним Судом України у випадках, встановлених Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)О.А. Веденяпін
(підпис)С.Е. Острович