Справа № 825/2052/16
Суддя: Падій В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року Чернігів Справа № 825/2052/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Падій В.В.,

за участю секретаря Терехової Н.В.,

представника позивача Снурікова Т.Ю.,

представника відповідача Мойсієнка Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області про визнання протиправною вимоги та її скасування,

В С Т А Н О В И В:

21.11.2016 Академія Державної пенітенціарної служби (далі - Академія) звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції в Чернігівській області (далі - ДФІ в Чернігівській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що, на виконання плану контрольно-ревізійної роботи Державної фінансової інспекції в Чернігівській області на ІІ квартал 2016 року, відповідачем було проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Академії за період з 01.01.2014 по 31.08.2016, якою встановлено ряд фінансових порушень та недоліків, що відображені в акті ревізії від 09.09.2016 № 25-08-21/6. За результатами ревізії на адресу позивача направлено лист-вимогу від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 «Щодо усунення порушень законодавства», яким зобов'язано Академію усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку. Не погоджуючись з висновками Державної фінансової інспекції в Чернігівській області, викладеними у листі-вимозі від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281, позивач звернувся до суду за захистом охоронюваних законом прав та інтересів.

У судовому засіданні 08.12.2016 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати, занесеною секретарем судового засідання до журналу судового засідання, відповідача - Державну фінансову інспекцію в Чернігівській області замінено на його правонаступника - Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області у відповідності до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, у відповідності до частини 1 статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив у їх задоволенні відмовити, оскільки останній в оскаржуваних правовідносинах діяв у межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що Академія Державної пенітенціарної служби утворена шляхом перетворення Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 1111-р «Про утворення Академії Державної пенітенціарної служби» і є правонаступником усіх прав і обов'язків Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України.

Як вбачається з матеріалів справи, з 29.06.2016 по 02.09.2016 посадовими особами ДФІ в Чернігівській області, відповідно до пункту 2.16 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України на IІ квартал 2016 року та на підставі направлень на проведення ревізії від 24.06.2016 №№ 287, 289, від 30.06.2016 № 301-302, від 05.08.2016 № 369, від 08.08.2016 № 370 та від 26.08.2016 № 395, проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності Академії за період з 01.01.2014 по 31.08.2016, результати якої відображено у акті ревізії від 09.09.2016 № 25-08-21/6 (а.с.166-193).

Зокрема, вищевказаним актом ревізії зафіксовано ряд фінансових порушень та недоліків у роботі Академії.

13.10.2016 ДФІ в Чернігівській області винесено вимогу «Щодо усунення порушень законодавства» № 25-08-18-14/6281, в якій зазначено, що під час ревізії встановлено наступні порушення Академією чинного законодавства України, які не усунені у період ревізії, а саме:

- пункт 1 - У порушення вимог пунктів 8,14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, пункту 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 № 77/96, статей 526, 629 Цивільного кодексу України та пункту 5 умов Угод про підготовку фахівців з вищою освітою, що навчаються за державним замовленням, не відшкодовано до Державного бюджету України 29 випускниками кошти у сумі 582,36 тис. грн., що призвело до ненарахування і неперерахування інших надходжень до загального фонду Державного бюджету України на вищевказану суму;

- пункт 2 - Академією платіжними дорученнями від 19.08.2014 № 1240 та від 26.09.2014 № 1537 сплачено кошти за захист дисертації ОСОБА_3 за рахунок спеціального фонду Державного бюджету України за КПКВ 3606020 «Виконання покарань установами і органами пенітенціарної служби», КЕКВ 2282 «Окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм, не віднесені до заходів розвитку» на загальну суму 20,6 тис. грн., який, не відпрацювавши трьох років, згідно наказу від 08.08.2016 № 119, звільнився з Академії за власним бажанням згідно пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до порушення пункту 3 Договору про надання освітніх послуг від 30.07.2014 № 566/Г-86 та зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 20,6 тис. грн.;

- пункт 3 - У порушення вимог пункту 1 статті 3 Бюджетного кодексу України у січні 2014-2016 років працівникам Академії, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, виплачувались премії за грудень місяць минулих бюджетних років, виплата яких проводилась за рахунок асигнувань, передбачених на заробітну плату 2014, 2015 та 2016 років, чим порушено вимоги пункту 22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторису бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.20002 № 228. Вказане порушення призвело до зайвого витрачання коштів на оплату праці з нарахуваннями за рахунок загального фонду кошторису Академії по КПКВ 3606020 «Виконання покарань установами і органами пенітенціарної служби» у 2014-2016 роках на суму 420,83 тис. грн.;

- пункт 4 - Ревізією з питання дотримання штатної дисципліни, оплати праці працівників та нарахування на заробітну плату педагогічним працівникам встановлено порушень на загальну суму - 99,9 тис. грн., з яких порушень, що призвели до збитків - 16,6 тис. грн. (у тому числі безпідставно нараховано та виплачено заробітної плати за години педагогічної роботи за заниженим навантаженням - 3,7 тис. грн., безпідставно нараховано та виплачено заробітної плати за години педагогічної роботи за завищеними тарифними розрядами - 12,9 тис. грн., що є порушенням додатку 6 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ»).

У свою чергу, Академію зобов'язано усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку та надати вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень, разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів до 28.12.2016 (а.с. 22-24).

Вважаючи оскаржувану вимогу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Так, нормативно-правовим актом, який визначає правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні, є Закон України від 26.01.1993 № 2939-ХІІ «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-ХІІ).

У свою чергу, частиною 1 статті 1 Закону № 2939-ХІІ встановлено, що здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю (далі - орган державного фінансового контролю).

Відповідно до Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 23.04.2011 № 499/2011 (далі - Положення № 499/2011), таким органом є Держфінінспекція України.

Підпунктом 1 пункту 4 Положення № 499/2011 передбачено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний фінансовий контроль, у тому числі, за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням законодавства на всіх стадіях бюджетного процесу щодо державного і місцевих бюджетів.

Відповідно до підпункту 5 пункту 6 Положення № 499/2011 Держфінінспекція України для виконання покладених на неї завдань має право в установленому порядку здійснювати державний фінансовий контроль, зокрема, шляхом проведення інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у підпункті 1 пункту 4 цього Положення.

Держфінінспекція України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об'єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення № 499/2011).

Приписами пунктів 1, 7 та 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ визначено, що органу державного фінансового контролю надається право перевіряти в ході державного фінансового контролю грошові та бухгалтерські документи, звіти, кошториси й інші документи, що підтверджують надходження і витрачання коштів та матеріальних цінностей, документи щодо проведення процедур державних закупівель, проводити перевірки фактичної наявності цінностей (коштів, цінних паперів, сировини, матеріалів, готової продукції, устаткування тощо); пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

У свою чергу, частиною 3 статті 2 Закону № 2939-ХІІ передбачено, що порядок проведення органом державного фінансового контролю державного фінансового аудиту, інспектування та перевірок державних закупівель установлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 № 550 (далі - Порядок № 550), визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів та державних фондів або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Згідно з пунктом 35 Порядку № 550 результати ревізії оформляються актом, який складається на паперовому носії державною мовою і повинен мати наскрізну нумерацію сторінок. Виявлені допущені об'єктом контролю порушення законодавства, контроль за дотриманням якого віднесено до компетенції контролюючого органу, фіксуються в констатуючій частині акта ревізії з обов'язковим посиланням на норми законів чи інших нормативно-правових актів, які порушено, та зазначенням винних у їх допущенні осіб.

Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування. Про усунення виявлених ревізією фактів порушення законодавства цей об'єкт контролю у строк, визначений вимогою про їх усунення, повинен інформувати відповідний контролюючий орган з поданням завірених копій первинних, розпорядчих та інших документів, що підтверджують усунення порушень (пункт 46 Порядку № 550).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та, у разі виявлення порушень законодавства, надано право пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При цьому, вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині є обов'язковою до виконання.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 (Справа № 21-40а14), 13.05.2014 (Справа № 21-89а14) та від 18.09.2014 (Справа № 21-332а14), які на підставі статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для врахування судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У свою чергу, як вбачається з адміністративного позову, позивачем оскаржується обов'язкова до виконання вимога ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281, якою Академію зобов'язано усунути виявлені порушення в установленому законодавством порядку та надати вичерпну інформацію про вжиті заходи з усунення порушень, разом із завіреними копіями підтверджуючих первинних, розпорядчих та інших документів до 28.12.2016.

Разом з тим, детально проаналізувавши оскаржувану позивачем вимогу та матеріали адміністративного позову, суд дійшов висновку, що останній підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у пункті 1 вимоги ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 зазначено, що у порушення вимог пунктів 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, пункту 2 Указу Президента України «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» від 23.01.1996 № 77/96, статей 526, 629 Цивільного кодексу України та пункту 5 умов Угод про підготовку фахівців з вищою освітою, що навчаються за державним замовленням, не відшкодовано до Державного бюджету України 29 випускниками кошти у сумі 582,36 тис. грн., що призвело до ненарахування і неперерахування інших надходжень до загального фонду Державного бюджету України на вищевказану суму.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем від імені Державного департаменту України з питань виконання покарань (та у подальшому від імені правонаступника Департаменту - Державної пенітенціарної служби України) і 29 курсантами укладено угоди про підготовку фахівців з вищою освітою за державним замовленням для Державної кримінально-виконавчої служби України від 01.11.2010 №№ 07, 12, 19, 27, 31, від 30.09.2011 №№ 140, 148, 151, 152, 153, від 19.02.2013 №№ 02, 11, 15, 27, 29, 40, 58, 70, 71, 81, 82, 84, 94, 97, 108, 121, 128, 140, 141 (а.с. 38-72).

У свою чергу, вищевказані курсанти (29 осіб) закінчили навчання у Академії, були працевлаштовані у відповідні органи Державної пенітенціарної служби України у Вінницькій, Одеській, Житомирській, Чернівецькій, Херсонській, Сумській, Черкаській, Дніпропетровській, Хмельницькій, Рівненській, Полтавській, Івано-Франківській, Львівській та Чернігівській областях і звільненні з вищевказаних органів (28 - «за власним бажанням», 1 - «не з'явився»), що підтверджується відповідними наказами, листами та реєстром випускників Академії, які не відпрацювали три роки, наявними у матеріалах справи (а.с.76,77,79,80,118,120-124,126-129,130,132,133).

При цьому, твердження відповідача про те, що Академією через відсутність контролю за виконанням умов договорів та не зверненням з позовами до суду щодо відшкодування вартості навчання не відшкодовано до Державного бюджету України коштів у сумі 582,36 тис. грн. є помилковими з огляду на наступне.

Так, у відповідності до статей 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з пунктом 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 №992 затверджений Порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням (далі - Порядок № 992).

У відповідності до пункту 8 Порядку № 992 (у редакції чинній на момент укладення угод із Академією) встановлено, що випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років.

У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, звільнення із служби за контрактом військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, із служби в Національній поліції у зв'язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду або рішенням суду про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного корупційного правопорушення, через службову невідповідність, у зв'язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку, набуттям громадянства або підданства іншої держави, за порушення дисципліни, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, особою рядового і начальницького складу протягом трьох років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати (пункт 14 Положення №992).

При цьому, формування державного замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою здійснюється згідно з Порядком підготовки фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах Державної кримінально-виконавчої служби України із числа осіб цивільної молоді і персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України та їх працевлаштування, затвердженим наказом Державного департаменту України з питань виконання покарань від 20.09.2007 № 255 (далі - Порядок №255).

У відповідності до пункту 1.2. Порядку №255 ректором навчального закладу від імені Державного департаменту України з питань виконання покарань з кожним повнолітнім курсантом, студентом навчального закладу Державної кримінально-виконавчої служби України укладається Угода про підготовку фахівців з вищою освітою за державним замовленням за формою згідно з додатком 1.

Згідно з пунктом 1.5. Порядку №255 формування державного замовлення на підготовку фахівців з вищою освітою здійснюється за пропозиціями територіальних органів управління Державного департаменту України з питань виконання покарань (далі - Замовники) на підставі плану рознарядки.

За рік до закінчення навчання Замовники подають до управління кадрів Державного департаменту України з питань виконання покарань пропозиції щодо потреби у фахівцях із зазначенням потрібної їх кількості, місць працевлаштування та умов, які вони зобов'язуються створити (можливість забезпечення житлом, розмір заробітної плати, інші соціальні гарантії). Відповідну інформацію управління кадрів Державного департаменту України з питань виконання покарань направляє до вищих навчальних закладів (пункт 1.6. Порядку № 255).

У свою чергу, пунктами 2.1., 2.2., 2.3. Порядку №255 передбачено, що згідно з угодою випускник зобов'язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою.

Замовники можуть за рахунок своїх коштів надавати студентам матеріальну допомогу, а також встановлювати доплати до сум, призначених на утримання відповідної спеціальності, курсу, навчального закладу.

Курсанти, студенти, які уклали угоду з вищим навчальним закладом, після закінчення навчання, на підставі укладеної Угоди, зобов'язані відпрацювати за місцем розподілу не менше трьох років.

При цьому, згідно з пунктом 5 Угоди про підготовку фахівців з вищою освітою за державним замовленням для Державної кримінально-виконавчої служби України випускники, звільнені з кримінально-виконавчої служби на підставі пункту 3 цієї Угоди (відшкодування Державному департаменту України з питань виконання покарань (та у подальшому правонаступнику Департаменту - Державній пенітенціарній службі України) вартості навчання, зокрема, у разі звільнення з кримінально-виконавчої служби до закінчення трьохрічного терміну перебування на службі), відшкодовують фактичні витрати за навчання у повному обсязі.

З системного аналізу вищевикладених норм вбачається, що позивач не є державним замовником та, відповідно, у останнього відсутні повноваження для звернення до суду із відповідними позовними заявами щодо відшкодування вартості навчання 29 курсантів, на загальну суму 582,36 тис. грн., до Державного бюджету України.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що ні Порядком № 255, ні Угодами про підготовку фахівців з вищою освітою за державним замовленням для Державної кримінально-виконавчої служби України не встановлено повноважень позивача на звернення до суду з позовом про стягнення вартості навчання за державним замовленням з курсантів.

У свою чергу, правом на пред'явлення позову про відшкодування витрат за період навчання, відповідно до укладених Угод, мав Державний департамент України з питань виконання покарань, а у подальшому його правонаступник - Державна пенітенціарна служба України.

Аналогічна правова позиція була висловлена і Деснянським районним судом міста Чернігова у рішенні від 11.07.2013 у справі № 750/4536/13-ц за позовом Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України до ОСОБА_4 про стягнення коштів, яке набрало законної сили 23.07.2013 (а.с.268-270).

При цьому, у відповідності до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 1 вимоги Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 та задоволення позовних вимог Академії у цій частині.

Щодо визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281, суд зазначає наступне.

Так, у пункті 2 вищевказаної вимоги зазначено, що Академією платіжними дорученнями від 19.08.2014 № 1240 та від 26.09.2014 № 1537 сплачено кошти за захист дисертації ОСОБА_3 за рахунок спеціального фонду Державного бюджету України за КПКВ 3606020 «Виконання покарань установами і органами пенітенціарної служби», КЕКВ 2282 «Окремі заходи по реалізації державних (регіональних) програм, не віднесені до заходів розвитку» на загальну суму 20,6 тис. грн., який, не відпрацювавши трьох років, згідно наказу від 08.08.2016 № 119, звільнився з Академії за власним бажанням згідно пункту 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», що призвело до порушення пункту 3 Договору про надання освітніх послуг від 30.07.2014 № 566/Г-86 та зайвого витрачання бюджетних коштів на суму 20,6 тис. грн.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів справи, 30.07.2014 між Національною академією Служби безпеки України в особі тимчасово виконуючого обов'язки ректора, полковника Мамченка С.М., який діє на підставі Статуту (далі - Виконавець), з однієї сторони, ОСОБА_6 (далі - Здобувач), з другої сторони, та Чернігівський юридичний коледж Державної пенітенціарної служби України (далі - Замовник), в особі начальника - Олійника О.І., який діє на підставі Статуту навчального закладу, з третьої сторони, укладено договір про надання освітніх послуг № 566/Г-86 (а.с.13-14).

Відповідно до пункту 1.1. вищевказаного Договору Виконавець бере на себе зобов'язання за рахунок коштів Замовника організувати підготовку до захисту та проведення захисту дисертації Здобувача на здобуття наукового ступеня доктора наук зі спеціальності 12.00.09 - кримінальний процес та криміналістика; судова експертиза; оперативно-розшукова діяльність, під час попереднього розгляду та засідання спеціалізованої вченої ради Д 26.706.01 для захисту дисертації у вересні 2014 року.

При цьому, згідно з пунктом 3.1. Договору у разі успішного захисту дисертаційного дослідження Здобувач зобов'язаний відпрацювати не менше трьох років в одному із структурних підрозділів Замовника.

При цьому, за невиконання або виконання неналежним чином умов цього договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством (пункт 6.1. Договору).

У свою чергу, як зазначалось судом раніше, у відповідності до статей 526, 629 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Разом з тим, як вбачається з акту ревізії (а.с.14), ОСОБА_3, не відпрацювавши трьох років, згідно наказу від 08.08.2016 № 119, звільнився з Академії з 11.08.2016 за власним бажанням згідно з пунктом 7 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

За таких обставин та з урахуванням порушення Академією пункту 3 договору про надання освітніх послуг від 30.07.2014 № 566/Г-86, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування пункту 2 вимоги ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 та задоволення позовних вимог у цій частині.

Стосовно вимоги Академії про визнання протиправним та скасування пункту 3 вимоги ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281, то остання підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Так, у пункті 3 вищевказаної вимог зазначено, що у порушення вимог пункту 1 статті 3 Бюджетного кодексу України у січні 2014-2016 років працівникам Академії, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу, виплачувались премії за грудень місяць минулих бюджетних років, виплата яких проводилась за рахунок асигнувань, передбачених на заробітну плату 2014, 2015 та 2016 років, чим порушено вимоги пункту 22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторису бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228. Вказане порушення призвело до зайвого витрачання коштів на оплату праці з нарахуваннями за рахунок загального фонду кошторису Академії по КПКВ 3606020 «Виконання покарань установами і органами пенітенціарної служби» у 2014-2016 роках на суму 420,83 тис. грн.

Як вбачається з матеріалів справи, виконуючим обов'язки начальника та начальником Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України видано накази від 23.01.2014 № 9 о/с, від 26.01.2015 № 13 о/с та від 20.01.2016 № 3 о/с «Про преміювання працівників Чернігівського юридичного коледжу, які не мають спеціальних звань рядового і начальницького складу», якими вищевказаним працівникам, в межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів та видатків, виплачено премії за грудень 2013, 2014 та 2015 років у відповідних розмірах (а.с.73-75, 82-84, 92-94).

Так, у відповідності до частини 1 статті 3 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 № 2456-VI бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

У свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2001 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників, установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» та наказом Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», керівникам бюджетних установ у межах фонду заробітної плати, затвердженого в кошторисах доходів і видатків, надано право затверджувати порядок і розміри преміювання працівників відповідно до їх особистого внеску у загальні результати роботи у межах коштів на оплату праці.

У відповідності до пункту 3.4. Положення про преміювання персоналу Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України, затвердженого наказом Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби України від 19.04.2012 №95 (а.с.196-201), преміювання працівників здійснюється щомісяця (за наявності фонду преміювання та економії фонду заробітної плати) у день виплати заробітної плати, зокрема, осіб, які не мають спеціальних звань рядового та начальницького складу - за фактично відпрацьований час в попередньо відпрацьованому місяці.

На виконання вищевказаної норми Положення, позивачем, у відповідності до наказів, і було проведено преміювання працівників, які не мають спеціальних звань рядового та начальницького складу, у поточних місяцях 2014, 2015 та 2016 років за результатами роботи у минулих місяцях.

Згідно із пунктами 1, 5 статті 9 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.

Таким чином, видатки на преміювання у січні поточного року за результатами роботи у грудні минулого року є бюджетними зобов'язаннями поточного бюджетного періоду, у якому керівником видається наказ про преміювання.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що вищевказані видатки проводились позивачем відповідно до затверджених в установленому порядку кошторисів (у межах затверджених видатків на оплату праці з урахуванням планування премій із розрахунку дванадцяти щомісячних виплат на бюджетний період) у відповідності до статті 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, згідно з листом Міністерства фінансів України від 13.07.2016 № 31-08010-05-5/20-47 перерахунок заробітної плати працівників за грудень 2015 року має бути здійснений у поточному бюджетному періоді і є бюджетними зобов'язаннями 2016 року (а.с.21).

За таких обставин, суд дійшов висновку,що виплата премій позивачем у січні 2014-2016 років не призвела до зайвого витрачання коштів на оплату з нарахуваннями за рахунок загального фонду кошторису на загальну суму 420,83 тис. грн., як про це зазначено відповідачем у пункті 3 оскаржуваної вимоги, оскільки вищевказана сума була запланована розрахунками та виплачена відповідно до Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторису бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.20002 № 228, а саме у межах бюджетних асигнувань, затверджених кошторисами.

Щодо пункту 4 вимоги ДФІ в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281, суд зазначає наступне.

Так, у пункті 4 вищевказаної вимоги зазначено, що ревізією з питання дотримання штатної дисципліни, оплати праці працівників та нарахування на заробітну плату педагогічним працівникам встановлено порушень на загальну суму - 99,9 тис. грн., з яких порушень, що призвели до збитків - 16,6 тис. грн. (у тому числі безпідставно нараховано та виплачено заробітної плати за години педагогічної роботи за заниженим навантаженням - 3,7 тис. грн., безпідставно нараховано та виплачено заробітної плати за години педагогічної роботи за завищеними тарифними розрядами - 12,9 тис. грн., що є порушенням додатку 6 наказу Міністерства освіти і науки України від 26.09.2005 № 557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ».

У свою чергу, у відповідності до пункту 3 частини 1 статті 28 Закону України від 1 липня 2014 року №1556-VII «Про вищу освіту» коледж - галузевий вищий навчальний заклад або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов'язану із здобуттям ступенів молодшого бакалавра та/або бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження. Коледж також має право здійснювати підготовку фахівців освітньо-кваліфікаційного рівня молодшого спеціаліста.

Пунктом 12 частини 2 Розділ XV. Прикінцеві та Перехідні положення цього закону встановлено, що до приведення нормативно-правових актів з питань оплати праці, пенсійного та стипендіального забезпечення у відповідність із вимогами цього Закону умови оплати праці, пенсійного забезпечення педагогічних, науково-педагогічних і наукових працівників, стипендіального забезпечення осіб, які навчаються, зберігаються: для університетів, академій, інститутів - на рівні вищих навчальних закладів III - IV рівнів акредитації; для коледжів (включаючи коледжі як структурні підрозділи університетів, академій, інститутів) - на рівні вищих навчальних закладів I - II рівнів акредитації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963 затверджено Перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, згідно якої посада старшого викладача вищого навчального закладу I і II рівня акредитації віднесена до посад педагогічних працівників.

Згідно з підпунктом «б» пункту 64 Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України №102 від 15 квітня 1993 року, ставки заробітної плати (посадові оклади) вчителів, викладачів, вихователів та інших педагогічних працівників виплачуються, зокрема за 3 години викладацької роботи в середньому в день (720 годин на рік): викладачам та старшим викладачам вищих навчальних закладів I - II рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних постійно діючих курсів, курсів по підготовці до вступу в вищі навчальні заклади I - II рівнів акредитації.

Суд не приймає до уваги, рішення Педагогічної ради коледжу від 26.03.2015 про зменшення навчального навантаження на педагогічних працівників з розрахунку 690 годин на рік, оскільки воно суперечить пункту 64 вказаної Інструкції.

Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставного нарахування та виплати педагогічним працівникам коледжу заробітної плати за години педагогічної роботи за заниженим навантаженням, які фактично не вичитано, за період з 01.09.2015 по 31.01.2016 на загальну суму 3761,68 грн., а відтак позовна вимога в цій частині є не обґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Також суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставного нарахування та виплати заробітної плати педагогічним працівникам за години педагогічної роботи за завищеними тарифними розрядами та відповідно ставками заробітної плати, за період з 01.03.2016 по 31.06.2016, на загальну суму 12956,55 грн., з наступних підстав.

Наказом Міністерства освіти і науки України від 26 вересня 2005 року №557 «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ» затверджені схеми тарифних розрядів посад (професій) керівних, науково-педагогічних, педагогічних, наукових працівників, професіоналів, фахівців та інших працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ згідно з додатками 2 - 20 до наказу.

Додатком 6 до цього наказу затверджена схема тарифних розрядів посад педагогічних працівників, зокрема, вищих навчальних закладів I - II рівнів акредитації.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до навчальних планів на 2015-2016 роки розрахункова кількість ставок педагогічних працівників по Коледжу повинна становити 2,1 ставки (1511 навчальних годин : 720 год (навантаження = 2,1).

Разом з тим, у другому семестрі 2015-2016 року нарахування заробітної плати за години викладацької роботи проводилось із розрахунку ставок науково-педагогічних працівників відповідно до штатного розпису, що підтверджується матеріалами справи.

Позивачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів залучення до викладацької роботи у Коледжі саме науково-педагогічних працівників.

Суд не приймає до уваги лист Міністерства освіти та науки від 13.03.2015 № 1/9-126 та додатки до нього, оскільки він носить рекомендаційний характер.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставного нарахування та виплати педагогічним працівникам коледжу заробітної плати за години педагогічної роботи за завищеними тарифними розрядами та відповідно ставками заробітної плати, за період з 01.03.2016 по 31.06.2016, на загальну суму 12956,55 грн., а відтак позовна вимога в цій частині є не обґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачає частина 2 статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) «Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру...».

Вирішуючи питання стосовно застосування частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Бендерський проти України» (Заява № 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 3 статті 2, частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частини 1 статті 87 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Так, згідно з частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, позовні вимоги Академії Державної пенітенціарної служби підлягають задоволенню частково, то суд вважає за необхідне присудити Академії Державної пенітенціарної служби за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області судовий збір у розмірі 689,00 грн.

Керуючись статтями 122, 158 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Академії Державної пенітенціарної служби задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 1 вимог Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 щодо не відшкодуванню до Державного бюджету України 29 випускниками коштів за навчання в сумі 582,36 тис. грн., що призвело до не нарахування і неперерахування інших надходжень до загального фонду державного бюджету на вищевказану суму.

Визнати протиправним та скасувати пункт 3 вимог Державної фінансової інспекції в Чернігівській області від 13.10.2016 № 25-08-18-14/6281 щодо зайвого витрачання коштів на оплату праці з нарахуванням за рахунок загального фонду кошторису Академії Державної пенітенціарної служби в 2014-2016 роках на суму 420,83 тис. грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Управління Північного офісу Держаудитслужби в Чернігівській області на користь Академії Державної пенітенціарної служби () понесені судові витрати у розмірі 689 (шістсот вісімдесят дев'ять) грн. 00 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167, 186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя В.В. Падій