Справа № 802/1265/16-а
Суддя: Сало Павло Ігорович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 грудня 2016 р. Справа № 802/1265/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Сала П.І.,

суддів Віятик Н.В., Слободонюка М.В.,

за участю

секретаря судового засідання Макарової К.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів 1, 2 Сосни О.М., Кривіцького М.О.,

представника відповідача 3

та третьої особи 1 Нагнибіди І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України (відповідач 1), Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 2) та Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 3),

треті особа, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні відповідачів начальник Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України Гудзь Андрій Миколайович (третя особа 1) та начальник відділу міжнародних договорів у сфері контролю над звичайним озброєнням-заступник начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України Туранський Ігор Дмитрович (третя особа 2),

про скасування наказів, зобов`язання вчинити дії та стягнення грошового забезпечення,

ВСТАНОВИВ:

22.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся у суд з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (відповідач 1), Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 2) та Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України (відповідач 3), в якому після уточнення позовних вимог (том 1, а.с. 30-35) просив:

- визнати неправомірними та скасувати вимоги спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск та зміни до штату № 02/211 щодо виведення зі штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України;

- визнати неправомірним та скасувати наказ Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року про звільнення позивача у запас за п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів);

- поновити позивача на посаді начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України;

- скасувати наказ начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 20 від 22.07.2016 року про виключення позивача зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення;

- зобов`язати Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України призначити службове розслідування по факту доповіді Міністру оборони України та начальнику Генерального штабу-Головнокомандувачу Збройних Сил України завідомо неправдивої інформації, що призвело до знищення значущої для України системи контролю за зброєю масового знищення через ослаблення її обороноздатності;

- зобов`язати Міністерство оборони України виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення за 15 місяців вимушеного, непотрібного, принизливого знаходження у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України;

- визнати неправомірними та скасувати накази Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України про призначення начальником Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та інших посадових осіб, які відбулись без конкурсу та участі позивача;

- зобов`язати Міністерство оборони України та Генеральний штаб Збройних Сил України виконати нові призначення на підставі ділових, професійних якостей та з урахуванням особистого внеску в укріплення обороноздатності держави.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року, після усунення позивачем виявлених судом недоліків позовної заяви, відкрито провадження у справі. Крім того, ухвалою суду від 14.09.2016 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року частково задоволено клопотання представників відповідачів 1, 2 та з підстав пропущення позивачем без поважних причин встановленого законом строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 в частині позовних вимог про:

- визнання неправомірною та скасування вимоги спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск та зміни до штату № 02/211 щодо виведення зі штату відділу нерозповсюдження зброї Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України та посади начальника відділу-заступника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України;

- поновлення позивача на посаді начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України.

Водночас у задоволенні клопотання представників відповідачів 1, 2 про залишення позовної заяви в решті позовних вимог судом відмовлено (том 2, а.с. 36-40).

Копію вищезазначеної ухвали під розписку вручено позивачу та представникам відповідачів 08.11.2016 року (том 2, а.с. 60-64).

В апеляційному порядку ухвала сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не оскаржувалась, а відтак в силу положень ст.ст. 185, 186, 254 КАС України вважається такою, що набрала законної сили.

Отже, з урахуванням ухвали від 31.10.2016 року суд розглядає та вирішує позовні вимоги ОСОБА_1 про:

- визнання неправомірним та скасування наказу Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року про звільнення позивача у запас за п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів) (позовна вимога 1);

- скасування наказу начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 20 від 22.07.2016 року про виключення позивача зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення (позовна вимога 2);

- зобов`язання Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України призначити службове розслідування по факту доповіді Міністру оборони України та начальнику Генерального штабу-Головнокомандувачу Збройних Сил України завідомо неправдивої інформації, що призвело до знищення значущої для України системи контролю за зброєю масового знищення через ослаблення її обороноздатності (позовна вимога 3);

- зобов`язання Міністерства оборони України виплатити позивачу недоотримане грошове забезпечення за 15 місяців знаходження у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України (позовна вимога 4);

- визнання неправомірними та скасування наказів Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України про призначення начальником Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та інших посадових осіб, які відбулись без конкурсу та участі позивача (позовна вимога 5);

- зобов`язання Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України виконати нові призначення на підставі ділових, професійних якостей та з урахуванням особистого внеску в укріплення обороноздатності держави (позовна вимога 6).

При цьому суд зазначає, що у ході розгляду справи було встановлено, що призначення полковника ОСОБА_2 на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України відбулось на підставі наказу Міністра оборони України № 349 від 26.04.2016 року (том 1, а.с. 141).

Крім того, наказом т.в.о. начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 186 від 06.05.2016 року на посаду начальника відділу міжнародних договорів у сфері контролю над звичайним озброєнням-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України призначено полковника ОСОБА_3 (том 2, а.с. 66).

Водночас позивач ОСОБА_1 пояснив, що не згідний із законністю призначення на посади саме цих посадових осіб. Тому просить суд позовну вимогу 6 розглядати як вимогу про скасування наказу Міністра оборони України № 349 від 26.04.2016 року щодо призначення на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та наказу т.в.о. начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 186 від 06.05.2016 року щодо призначення на посаду заступника начальника цього Управління полковника ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав та пояснив, що в той час, коли він знаходився в зоні проведення АТО на окупованій частині території України в м. Донецьку та керував координаційною групою з припинення вогню та розведення військ, поспішно була проведена процедура ліквідації очолюваного ним відділу нерозповсюдження зброї Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Зокрема, згідно із спільною директивою Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/1/4дск від 01.02.2015 року та змінами до штату № 02/211 вказаний відділ виведено зі штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, а натомість введено відділ взаємодії з ОБСЄ. Таке рішення було прийняте на підставі пропозицій Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 16.01.2015 року № 322/1/304, в яких зазначалось, що відділ нерозповсюдження зброї вже не функціонує у зв`язку із закриттям єдиної функції Договору по стратегічним наступальним озброєнням. Проте така інформація була недостовірною і неправдивою, оскільки відділ здійснював практичну реалізацію і контроль за виконанням Україною та іншими державами не тільки Договору по стратегічним озброєнням, а ще шести договорів та угод щодо зброї масового знищення, що не було враховано при незаконному знищенні відділу. Також позивач пояснив, що хоча про наявність спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск та змін до штату № 02/211 йому стало відомо в лютому-березні 2015 року, він очікував, що до його заперечень з приводу недоцільності ліквідації відділу нерозповсюдження зброї керівництво дослухається. Крім того, йому було обіцяно призначення на посаду начальника або заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Відтак він не вчиняв активних дій щодо оскарження правомірності виведення зі штату Управління цього відділу та його звільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України. Разом з тим, позивач зазначає, що згідно з п. 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року, призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади. Однак, на думку позивача, його протиправно протримали у розпорядження 15 місяців та незаконно звільнили з військової служби у запас, не запропонувавши жодної керівної посади в Управлінні верифікації Генерального штабу Збройних Сил України чи в Міністерстві оборони України. І це незважаючи на статус позивача як учасника бойових дій у зв`язку з виконанням завдань в зоні АТО, наявність у нього кількох державних нагород, значний досвід роботи у сфері нерозповсюдження зброї, а також отриманий позитивний висновок атестаційної комісії Збройних Сил України, яким його рекомендовано для призначення на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Натомість на цю посаду без проведення конкурсу та врахування реальних заслуг перед державою було призначено полковника ОСОБА_2 , який порівняно з позивачем не мав жодних зазначених вище преференцій та був замішаний у скандалах, пов`язаних із вживанням спиртних напоїв під час виконання обов`язків військової служби. Так само неправомірно було призначено на посаду полковника ОСОБА_3 , оскільки позивач вважає, що саме він мав бути призначений на посаду, якщо не начальника, то хоча б заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Відтак позивач вважає, що вказані особи мають бути звільнені із займаних посад, а нові призначення повинні відбутись об`єктивно, з його участю, на підставі професійних якостей кандидатів та з урахуванням їх особистого внеску в укріплення обороноздатності держави. Водночас по факту доповіді Міністру оборони України завідомо неправдивої інформації щодо необхідності ліквідації відділу нерозповсюдження зброї слід провести службове розслідування, оскільки це призвело до знищення значущої для України системи контролю за зброєю масового знищення. Крім того, на думку позивача, він недоотримав належного грошового забезпечення за 15 місяців вимушеного перебування у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, оскільки у випадку його призначення на посаду, яка б відповідала його кваліфікації, він б отримував значно більшу грошову винагороду. Також позивач зазначає, що його безпідставно та до проведення з ним повного розрахунку було виключено зі списків особового складу Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. При цьому не враховано, що він не давав згоду на це та просив залишити у списках до отримання грошової компенсації взамін належного під час військової служби речового майна. Підсумовуючи, позивач просить заявлений адміністративний позов задовольнити повністю.

Представники відповідачів 1, 2, а також представник відповідача 3, який одночасно є представником третьої особи ОСОБА_2 , в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 заперечили та пояснили, що спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск та змін до штату № 02/211 прийнятті в межах повноважень, в порядку та спосіб, що передбачені Законами України. Крім того, вказані рішення є обґрунтованими, стосуються питань реформування та розвитку Збройних Сил України і належать до виключної компетенції Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України. Просять врахувати, що під час військової служби позивач не оспорював факту ліквідації відділу нерозповсюдження зброї Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, який мав місце ще на початку 2015 року, а до суду звернувся тільки у серпні 2016 року, тобто тоді, коли був звільнений у запас. Також представники відповідачів зазначають, що передбачена чинним законодавством процедура звільнення позивача з військової служби була повністю дотримана, а його звільнення здійснено на підставі п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме у зв`язку із проведенням організаційних заходів та неможливістю використання офіцера на військовій службі у Збройних Силах України за основною або спорідненою військовими спеціальностями. При звільненні позивача було розраховано вислугу років, яка склала більше 40 років, проведено бесіду та взято до уваги його стан здоров`я, в тому числі лікування за час перебування в розпорядженні протягом 240 днів. Відтак оскаржуваний наказ Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року є правомірним, а підстав для його скасування немає. На виконання цього наказу начальником Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України винесено наказ № 20 від 22.07.2016 року про виключення позивача зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення. При цьому з позивачем проведено повний розрахунок та в день виключення виплачено 251 752,85 грн., в тому числі грошове забезпечення за червень 2016 року в сумі 10 660,90 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в сумі 10 660,90 грн. та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби 230 431,05 грн. Крім того, під час перебування у розпорядженні після звільнення із займаної посади, враховуючи тривалий період перебування на лікуванні та знаходженні у відпустці, позивачу грошове забезпечення з травня 2015 року по липень 2016 року виплачувалось в повному обсязі, виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород). Тому посилання позивача на недоотримання певних коштів за час знаходження у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України представники відповідачів вважають безпідставними. Також безпідставними на їх думку є вимоги позивача про зобов`язання Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України призначити службове розслідування, оскільки в силу положень ст.ст. 83-86 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, питання про призначення службового розслідування є правом командира за наявності для цього визначених підстав. Щодо призначення на посади полковників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , представники відповідачів зазначили, що такі призначення відбулись правомірно та на підставі оформленого належним чином подання, в якому відображені відомості про військовослужбовця, його послужний список, підстави внесення подання, висновки прямих начальників. Водночас рішення про призначення чи не призначення особи на запропоновану посаду є виключною прерогативою самого керівника і, враховуючи принцип єдиноначальності, не може ставитись під сумнів. Натомість незгода позивача з такими призначеннями ґрунтується на суб`єктивних факторах, які однак не впливають на законність оскаржуваних наказів. Просять суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Ухвалами Вінницького окружного адміністративного суду від 14.09.2016 року та від 31.10.2016 року на підставі положень ч. 2 ст. 53 КАС України до участі у справі третіми особами без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів залучено начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_2 та начальника відділу міжнародних договорів у сфері контролю над звичайним озброєнням-заступник начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України Туранського І.Д.

Третя особа ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні адміністративний позов заперечили, оскільки вважають правомірним призначення полковника ОСОБА_2 на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Зазначають, що відповідно до затвердженого начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України протоколу засідання атестаційної комісії Збройних Сил України від 17.04.2015 року № 3 саме ОСОБА_2 рекомендовано на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, тоді як матеріали інших претендентів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були повернуті на адресу Управління. На підставі наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 194 від 13.05.2015 року полковник ОСОБА_2 з 30.04.2015 року тимчасово виконував обов`язки начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. В подальшому наказом Міністра оборони України № 349 від 26.04.2016 року його призначено начальником цього самого Управління. При цьому враховувалось те, що протягом року він сумлінно виконував свої обов`язки за даною посадою, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, а також інші підстави, вказані у подані. Водночас намагання позивача поставити під сумнів призначення на вказану посаду третя особа пов`язує з неприязними відносинами, які склались між ними.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні від 08.11.2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 заперечив та пояснив, що тривалий час (з 2004 року) працює в Управлінні верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Починаючи з 2013 року він перебував у резерві кандидатів для просування по службі на посади номенклатури призначення начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України. Наказом т.в.о. начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 186 від 06.05.2016 року його увільнено з посади начальника відділу обмінної інформації Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України та призначено на посаду начальника відділу міжнародних договорів у сфері контролю над звичайним озброєнням-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України. Хоча це рішення командира, своє призначення на вказану посаду вважає правомірним та просить врахувати, що з часу призначення він сумлінно виконує обов`язки за посадою.

В наступні судові засідання третя особа ОСОБА_3 на виклик суду не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Тому суд, керуючись ст.ст. 122, 128 КАС України, здійснює розгляд та вирішує справу за відсутності цієї третьої особи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, оцінивши в сукупності інші докази, зібрані та досліджені у судовому засіданні, суд приходить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 за контрактом проходив військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, військове звання полковник (том 2, а.с. 121-124).

Відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/1/4дск від 01.02.2015 року з метою удосконалення організаційно-штатних структур військових частин Збройних Сил України затверджено План проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2015 році (том 1, а.с. 142-143).

09.02.2015 року Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України розроблено Перелік змін до штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 02/211 (том 1, а.с. 144), яким виведено зі штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України посаду начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України.

На виконання спільної директиви листом від 09.02.2015 року за № 322/1/1004 Генеральним штабом Збройних Сил України до відома керівників структурних підрозділів Центрального апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України доведено перелік змін до штату № 02/211 (том 1, а.с. 232-233).

Наказом начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 30 від 19.02.2015 року (том 1, а.с. 234-235) вирішено провести у строк до 30.04.2015 року організаційні заходи згідно з переліком змін до штату Управління, який опрацьований Головним управлінням оборонного та мобілізаційного планування Генерального штабу Збройних Сил України від 09.02.2015 року № 322/1/1004, ввести в дію для керівництва перелік змін до штату № 02/211 з 01.05.2015 року та зобов`язано начальника відділу планування та підготовки не пізніше ніж за два місяці до 30.04.2015 року попередити особовий склад відділу про виведення зі штату Управління відповідних посад.

Зі змістом змін до штату № 02/211 щодо виведення зі штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України позивач ОСОБА_1 ознайомився під розписку 23.02.2015 року (том 1, а.с. 233).

Крім того, 02.03.2015 року позивач був ознайомлений під розписку із наказом начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 30 від 19.02.2015 року (том 1, а.с. 235).

16.03.2015 року начальником Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України з позивачем проведено бесіду з питань виведення зі штату Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України у зв`язку з проведенням організаційних заходів відповідно до спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України № Д-322/1/4дск від 01.02.2015 року (том 1, а.с. 13).

Наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 225 від 30.04.2015 року полковника ОСОБА_1 , начальника відділу нерозповсюдження зброй-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України з 30.04.2015 року (том 1, а.с. 14).

Згідно з наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 82 від 30.04.2015 року позивача зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України з 30.04.2015 року (том 1, а.с. 114).

Зі змістом вищевказаних наказів позивач був ознайомлений особисто, про що свідчить його рапорт від 30.04.2016 року (том 1, а.с. 236).

Враховуючи ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 31.10.2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в частині заявлених позовних вимог, питання щодо правомірності прийняття спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск, змін до штату № 02/211 та звільнення позивача від займаної посади начальника відділу нерозповсюдження зброй-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України з наступним зарахуванням у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України не є предметом спору у цій адміністративній справі. Відтак правова оцінка рішенням та діям відповідачів, що стосуються цих питань, судом під час вирішення публічно-правового спору не надається.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2015 року наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 79 на термін перебування у списках Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковнику ОСОБА_1 визначені обов`язки військової служби та розпорядок дня, з яким він ознайомився під підпис 02.06.2016 року (том 1, а.с. 237-241).

11.05.2016 року з позивачем проведено бесіду з питань звільнення з військової служби, про що складено аркуш бесіди (том 1, а.с. 116).

Наказом Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року (том 1, а.с. 137) полковника ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів).

З вказаним наказом позивач фактично був ознайомлений 19.07.2016 року, що підтверджується його рапортами від 19 та 21 липня 2016 року (том 1, а.с. 102-103).

На підставі наказу начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 20 від 22.07.2016 року полковника ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Вінницького ОМВК (том 1, а.с. 138-140).

Не погоджуючись із законністю звільнення з військової служби, позивач 22.08.2016 року звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Як раніше зазначалось, наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 82 від 30.04.2015 року у зв`язку із скороченням штатних посад відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск позивача увільнено від займаної посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України та зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України з 30.04.2015 року.

Згідно з п. 118 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 (далі Положення), під час проведення організаційно-штатних заходів, унаслідок яких передбачається скорочення посад військовослужбовців, до кадрового органу номенклатури призначення не пізніше ніж за два місяці до встановлених строків проведення таких заходів подається список військовослужбовців, які вивільняються, з пропозиціями щодо їх дальшого службового використання.

У разі неможливості призначення військовослужбовців, які вивільняються, на рівнозначні посади вони: призначаються на нижчі посади (не більш як на один ступінь чи за їх згодою більше ніж на один ступінь); зараховуються у розпорядження відповідного командира (начальника) згідно з підпунктом 1 пункту 116 цього Положення; звільняються з військової служби у встановленому порядку (у разі відсутності згоди призначення на нижчі посади більше ніж на один ступінь або відсутності згоди переміщення на посади у випадках, визначених абзацами третім-п`ятим пункту 112 цього Положення).

Як вбачається з аркушу бесіди від 16.03.2015 року, проведеної з полковником ОСОБА_1 у зв`язку із скороченням займаної ним посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, позивачу було запропоновано призначення на нижчу посаду начальника відділу взаємодії з ОБСЄ у зв`язку з відсутністю інших вакантних посад в Управлінні та у підпорядкованих військових частинах. Водночас позивач від запропонованої посади відмовився, зазначивши, що бажає бути призначеним на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, яка звільняється з 01.05.2015 року, або інші вищі посади у структурах Генерального штабу та Міністерства оборони України (том 1, а.с. 13, зворот).

Пунктом 116 Положення визначено, що зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі розформування (реформування) військової частини або скорочення штатних посад, якщо до кінця встановленого строку проведення цих заходів не вирішено питання щодо дальшого службового використання вивільнених військовослужбовців.

Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади.

Військовослужбовці, які зараховані в розпорядження відповідно до підпунктів 1-12 цього пункту, продовжують проходити військову службу згідно з цим Положенням, виконуючи обов`язки військової служби в межах, визначених посадовою особою, у розпорядженні якої вони перебувають.

Судом встановлено, що після здачі справ та посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, яка була скорочена, наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 82 від 30.04.2015 року полковника ОСОБА_1 зараховано у розпорядження начальника Генерального штабу Збройних Сил України з 30.04.2015 року (том 1, а.с. 114, зворот).

Крім того, наказом начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.05.2015 року № 79, тобто наказом посадової особи, в розпорядженні якої перебував позивач, на термін перебування у списках Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковнику ОСОБА_1 визначені обов`язки військової служби, які покладались на позивача включно до дати звільнення з військової служби та виключення з особового складу Управління.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилається на порушення відповідачами приписів пункту 117 Положення, за якими призначення на посади військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), проводиться в якомога коротший строк, але не пізніше ніж через два місяці з дня звільнення з попередньої посади, за винятком випадків, передбачених підпунктами 12-16 пункту 116 цього Положення.

Разом з тим, суд зауважує, що згідно з п. 116 Положення час перебування військовослужбовців на лікуванні, в основній або додатковій відпустці виключається із загального періоду перебування у розпорядженні відповідних командирів (начальників).

Під час розгляду справи судом встановлено, що у періоди з 10 по 12 червня 2015 року, з 27 липня по 02 вересня 2015 року, з 18.09.2015 року по 04.05.2016 року та з 21 червня по 18 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 хворів та перебував на стаціонарному лікуванні або обстеженні, що підтверджується документально (том 1, а.с. 219-231; том 2, а.с. 4-35).

Крім того, судом встановлено, що у періоди з 26 червня по 26 липня 2015 року, з 03 вересня по 17 вересня 2015 року та з 05 травня по 20 червня 2016 року позивач знаходився у щорічній основній відпустці (том 2, а.с. 4-35).

Таким чином, ще до завершення двомісячного строку перебування в розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, зарахування у яке мало місце 30.04.2015 року, позивач безперервно починаючи з 26.06.2015 року перебував або на лікуванні, або у відпустці, включно до дати його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України.

Відтак посилання позивача на недотримання відповідачами вимог пункту 117 Положення у ході розгляду справи не підтвердились.

Також суд зазначає, що згідно з п. 83 Положення військовослужбовці призначаються на посади і переміщуються по службі за основною або спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби. У разі коли є потреба призначення військовослужбовців на посади за новою спеціальністю, їх призначенню на ці посади має передувати відповідна підготовка (перепідготовка). Для доукомплектування Збройних Сил України в умовах особливого періоду військовослужбовці можуть призначатися на посади, передбачені штатами воєнного часу, за новою спеціальністю з урахуванням набутого досвіду.

Отже, приписи пункту 117 Положення про призначення на посади у найкоротший строк військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні відповідних командирів (начальників), на переконання суду, слід розуміти таким чином, що військовослужбовець, який перебуває у розпорядженні, повинен бути призначений на іншу вакантну посаду за основною та спорідненою спеціальністю з урахуванням досвіду служби.

При цьому належить застосовувати вимоги пункту 82 Положення, відповідно до якого у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів призначення військовослужбовців здійснюється на рівнозначні посади.

Судом встановлено, що після звільнення позивача з посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, рівнозначна вакантна посада за основною та спорідненою спеціальністю позивача була відсутня, від запропонованої нижчої посади позивач відмовився, тоді як посада начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, яку бажав зайняти позивач, є вищою посадою, на яку позивач міг бути призначений виключно в порядку просування по службі.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2015 року на адресу атестаційної комісії Збройних Сил України направлялись для розгляду документи щодо призначення полковника ОСОБА_1 на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, так само як і документи інших претендентів на таку посаду, а саме полковника ОСОБА_4 та полковника ОСОБА_2 .

Відповідно до затвердженого начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України протоколу засідання атестаційної комісії Збройних Сил України від 17.04.2015 року № 3 на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України рекомендовано полковника ОСОБА_2 , тоді як матеріали інших претендентів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були повернуті на адресу Управління. В подальшому, на підставі наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 194 від 13.05.2015 року, полковника ОСОБА_2 з 30.04.2015 року тимчасово призначено виконувачем обов`язків начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України (том 1, а.с. 15-16; том 2, а.с. 81-87).

Таким чином, судом встановлено, що незабаром після зарахування позивача в розпорядження начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України перестала бути вакантною і вища посада, яку мав намір зайняти позивач, а саме посада начальника Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Відповідно до п. "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі.

Звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України (ч. 9 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Водночас питання звільнення з військової служби регулюються Розділом XII Положення.

Так, згідно з п. 225 Положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

1) у мирний час на підставах, передбачених пунктом 2 частини третьої, частинами шостою і сьомою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу":

у військових званнях до полковника (капітана 1 рангу) включно за всіма підставами, крім військовослужбовців, які займають посади номенклатури призначення Міністра оборони України, начальником Генерального штабу-Головнокомандувачем Збройних Сил України.

Підпунктом 1 пункту 226 Положення визначено, що військовослужбовці звільняються з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів при скороченні посади, яку військовослужбовець займає, у тому числі при ліквідації (розформовуванні), реорганізації військових частин або державних органів, підприємств, установ, організацій, державних та комунальних навчальних (освітніх) закладів, у разі неможливості використання цього військовослужбовця на військовій службі.

Відповідно до п. 234 Положення перед звільненням військовослужбовців уточнюються дані про проходження ними військової служби, документально підтверджуються періоди служби, що підлягають зарахуванню до вислуги в календарному та пільговому обчисленні, проводиться розрахунок вислуги років військової служби. Вислуга років військової служби військовослужбовців розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення. Інформація про розраховану вислугу років військової служби доводиться військовослужбовцю під підпис перед оформленням документів для його звільнення з військової служби. У разі незгоди з розрахунком вислуги років військової служби військовослужбовець повинен письмово обґрунтувати свої заперечення на аркуші з розрахунком вислуги років і засвідчити їх своїм підписом. У разі відмови військовослужбовця підписати розрахунок вислуги років про це робиться відповідний запис на цьому ж аркуші та засвідчується підписами осіб, які були присутні під час бесіди.

З військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення (п. 236 Положення).

В силу вимог п. 242 Положення після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Крім того, наказом Міністра оборони України № 170 від 10.04.2009 року затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція).

Відповідно до п. 12.1, 12.2 Інструкції звільнення військовослужбовців з військової служби (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється наказами посадових осіб, визначених пунктом 225 Положення.

Звільнення військовослужбовців з військової служби у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, а також у разі неможливості переведення на іншу посаду у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі здійснюється у разі неможливості їх використання на службі.

Неможливість використання військовослужбовців на військовій службі визначається відсутністю вакантних рівнозначних посад за основною або спорідненою військовими спеціальностями, що підтверджується відповідними кадровими органами.

Пунктами 12.7, 12.9 Інструкції визначено, що бесіда з питань звільнення зі служби проводиться з полковниками начальником військового навчального закладу, науково-дослідної установи, органу військового управління Збройних Сил України, командиром повітряного командування, командувачем оперативного командування, начальником роду військ, командувачем спеціальних сил чи виду Збройних Сил України, керівником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України чи Міністерства оборони України або їх заступниками, заступниками начальника Генерального штабу Збройних Сил України та Міністра оборони України.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Документи на звільнення військовослужбовців з військової служби надсилаються безпосередньо до кадрового органу посадової особи, яка має право на звільнення такого військовослужбовця з військової служби.

Отже, порядок звільнення військовослужбовців з військової служби чітко регламентований. Водночас під час розгляду цієї адміністративної справи судом не встановлено фактів порушення відповідачами вимог вказаних вище нормативно-правових актів при звільненні з військової служби позивача.

Так, правовою підставою для звільнення полковника ОСОБА_1 у запас стало скорочення раніше займаної ним посади начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 01.02.2015 року № Д-322/1/4дск, та неможливість використання позивача на військовій службі за основною або спорідненою військовими спеціальностями через відсутність рівнозначних вакантних посад у Збройних Силах України, що підтверджується поданням за підписом т.в.о. начальника Головного управління персоналу Генерального штабу Збройних Сил України Думенка М.П. від 29.05.2016 року та висновком прямих начальників за підписом т.в.о. начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України Воробйова Г.П. (том 1, а.с. 86-88).

При цьому додатково відповідачами враховувався висновок Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України від 08.02.2016 року про визнання полковника ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби за станом здоров`я.

Вислуга років військової служби позивача розрахована Департаментом фінансів Міністерства оборони України і склала 41 рік 09 місяців в календарному обчисленні та 42 роки 02 місяці у пільговому. З відповідним розрахунком позивач був ознайомлений.

Крім того, з питань звільнення з військової служби належними посадовими особами Генерального штабу Збройних Сил України з позивачем проведено бесіду. Зміст такої бесіди відображений в аркуші бесіди від 11.05.2016 року та вказує на те, що позивач не заперечив щодо його звільнення з військової служби у разі неповернення в Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України посади начальника відділу нерозповсюдження зброї чи іншої аналогічної посади (том 1, а.с. 116).

Відтак наказом Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року за результатами розгляду відповідного подання про звільнення та доданих до нього матеріалів, полковника ОСОБА_1 , який перебував у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, колишнього начальника відділу нерозповсюдження зброї-заступника начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, звільнено з військової служби у запас за пунктом "г" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (у зв`язку із проведенням організаційних заходів).

Перевіривши доводи позивача та оцінивши надані відповідачами докази, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування вищезазначеного наказу, оскільки такий наказ є обґрунтованим та прийнятий на підставі, в межах повноважень і у спосіб, що передбачені чинним законодавством України.

Також суд не вбачає підстав для скасування наказу начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України № 20 від 22.07.2016 року про виключення позивача зі списків особового складу Управління та всіх видів забезпечення, який винесений на виконання наказу Міністра оборони України № 502 від 02.06.2016 року та у відповідності до вимог п. 242 Положення.

При цьому судом встановлено, що в день виключення зі списків особового складу з позивачем було проведено повний розрахунок, що підтверджується довідкою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України № 305/649 від 28.102.2016 року та роздавальними відомостями № 533 та № 535, зі змісту яких вбачається, що 22.07.2016 року позивачу ОСОБА_1 під підпис виплачено грошове забезпечення на загальну суму 251 752,85 грн., з яких грошове забезпечення за червень 2016 року в сумі 10 660,90 грн., матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2016 рік в сумі 10 660,90 грн. та одноразова грошова допомога при звільненні з військової служби в сумі 230 431,05 грн. (том 2, а.с. 88-90).

Водночас посилання позивача на те, що він не міг бути виключений зі списків особового складу до отримання грошової компенсації взамін належного під час військової служби речового майна судом до уваги не беруться.

Так, згідно з п. 4 Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 178 від 16.03.2016 року, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Разом з тим, у ході судового розгляду справи не встановлено ані факту подання позивачем заяви (рапорту) про виплату грошової компенсації взамін належного речового майна, ані факту видання командиром (начальником) відповідного наказу станом на дату виключення позивача зі списків особового складу Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України, тобто станом на 22.07.2016 року. Водночас рапорт позивача від 21.07.2016 року (том 1, а.с. 103), поданий на адресу т.в.о. начальника цього Управління, не є рапортом про виплату грошової компенсації за неотримане речове майно в розумінні положень вищезазначеного Порядку. Крім того, доводи позивача про наявність невиплаченої грошової компенсації за речове майно не підтверджені належними доказами.

З огляду на викладене адміністративний позов в частині позовних вимог 1 та 2 задоволенню не підлягає.

Надаючи оцінку вимогам позивача про зобов`язання Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України призначити службове розслідування по факту доповіді Міністру оборони України та начальнику Генерального штабу-Головнокомандувачу Збройних Сил України завідомо неправдивої інформації, що призвело до знищення значущої для України системи контролю за зброєю масового знищення через ослаблення її обороноздатності (позовна вимога 3), суд зазначає, що в силу положень ст.ст. 84, 85 Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Отже, службове розслідування може проводитись виключно за рішенням відповідного командира, прийняття якого є його правом, а не обов`язком, реалізація якого можлива винятково у передбачених законом випадках. Крім того, таке рішення може прийматись лише в порядку накладення дисциплінарного стягнення на військовослужбовця.

Натомість встановлені судом обставини справи та характер спірних правовідносин свідчать про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог щодо покладення на відповідачів обов`язку з проведення службового розслідування. Тому і в цій частині адміністративного позову належить відмовити.

Позивач ОСОБА_1 також просить суд зобов`язати Міністерство оборони України виплатити йому недоотримане грошове забезпечення за весь час знаходження у розпорядженні начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, не конкретизуючи при цьому в якому саме розмірі.

Разом з тим, судом встановлено, що за період перебування позивача у розпорядженні грошове забезпечення військовослужбовця виплачувалось йому у повному обсязі та з дотриманням вимог чинного законодавства.

Так, відповідно до п. 9.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року № 260 (далі Інструкція), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, звільненим від посад, які вони займають (у тому числі у зв`язку з переходом військової частини на новий штат, частковою зміною штату), із дня, наступного за днем звільнення від займаних посад (скорочення штатної посади), протягом двох місяців виплачується грошове забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Грошове забезпечення у цьому випадку обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення). Після закінчення двох місяців грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується тільки за рішенням Міністра оборони України. Після закінчення перших двох місяців (та в разі неприйняття відповідних рішень щодо продовження виплати грошового забезпечення) військовослужбовцям виплачуються тільки оклади за військовими званнями.

Згідно з п. 9.5 Інструкції під час визначення права на грошове забезпечення в передбачені абзацом першим пункту 9.1 цієї Інструкції строки не зараховуються періоди перебування військовослужбовців на лікуванні в лікарняних закладах (пп. 9.5.1) та у щорічній основній відпустці (п. 9.5.7).

Пунктом 10.1 Інструкції передбачено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у тому числі тим, хто перебуває в розпорядженні, та тим, хто на день вибуття на лікування звільнений від посад, за весь період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою, безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою згідно з висновком військово-лікарської комісії, але не більше чотирьох місяців з дня вибуття з військової частини (крім випадків, коли законодавством України передбачені більш тривалі терміни перебування на лікуванні), виплачується грошове забезпечення за останніми штатними посадами, які вони займали. Грошове забезпечення у цьому разі обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Отже, відповідно до вимог зазначених вище норм чинного законодавства період перебування військовослужбовця на лікуванні в лікарняних закладах та у щорічній відпустці не зараховується до двомісячного строку виплати грошового забезпечення, яке військовослужбовець отримував за штатною посадою на день звільнення з посади (скорочення). Відтак цей строк продовжується на відповідну кількість днів перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці. При цьому грошове забезпечення обчислюється виходячи з окладу за військове звання, посадового окладу, надбавки за вислугу років, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).

Під час розгляду справи судом встановлено, що вказані вимоги чинного законодавства відповідачами були дотримані, а грошове забезпечення позивачу ОСОБА_1 , враховуючи його тривале та безперервне (починаючи з 26.06.2015 року) перебування на лікуванні і у відпустці, виплачувалось в повному обсязі за останньою штатною посадою, яку він займав. Підтвердженням цього є довідка Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України за № 305/545 від 23.09.2016 року (том 1, а.с. 113). Відтак у задоволенні позовної вимоги 4 належить відмовити.

Вирішуючи у сукупності позовні вимоги 5 та 6, які стосуються скасування наказу Міністра оборони України № 349 від 26.04.2016 року про призначення на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України полковника ОСОБА_2 та наказу т.в.о. начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 186 від 06.05.2016 року про призначення на посаду заступника начальника цього Управління полковника ОСОБА_3 , а також зобов`язання Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України виконати нові призначення на ці посади з урахуванням ділових, професійних якостей та особистого внеску в укріплення обороноздатності держави, суд керується наступними мотивами.

Відповідно до пп. 1 п. 81 Положення призначення на посади військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) здійснюється Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.

Пунктом 82 Положення визначено, що призначення військовослужбовців на вищі посади здійснюється у порядку просування по службі. Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.

Згідно з п. 85-89 Положення просування по службі військовослужбовців здійснюється на альтернативній основі за умови перебування військовослужбовців у резерві або на конкурсній основі на посади науково-педагогічних (наукових) працівників.

Порядок формування та використання резерву, а також порядок призначення осіб офіцерського складу на посади науково-педагогічних (наукових) працівників визначаються Міністерством оборони України.

Для осіб офіцерського складу при просуванні по службі обов`язково враховуються черговість проходження ними військової служби на командних, штабних та інших посадах в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, а також проходження курсів підвищення кваліфікації (перепідготовки) у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, у тому числі у військових навчальних закладах інших держав, перелік яких визначається Міністерством оборони України.

Особи офіцерського складу, сержантського та старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, у порядку просування по службі можуть бути переміщені на вищу посаду, якщо вони вислужили встановлені Міністерством оборони України строки перебування на попередній посаді.

Військовослужбовцям, які вільно володіють відповідною іноземною мовою, надається перевага при призначенні на посади національного персоналу або у багатонаціональних органах військового управління, а також при відрядженні до закордонних дипломатичних установ України та міжнародних організацій.

Судом встановлено, що полковника ОСОБА_2 на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України призначено наказом Міністра оборони України № 349 від 26.04.2016 року в порядку просування по службі та на підставі подання начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.04.2016 року, в якому детально обґрунтовані підстави подання (том 2, а.с. 78-80).

Також судом встановлено, що на підставі подання начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України від 29.04.2016 року в порядку просування по службі полковника ОСОБА_3 наказом т.в.о. начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 186 від 06.05.2016 року призначено на посаду начальника відділу міжнародних договорів у сфері контролю над звичайним озброєнням-заступник начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України (том 2, а.с. 66-68).

При цьому суд зауважує, що до призначення на вказану вище посаду з 30.04.2015 року третя особа ОСОБА_2 тимчасово виконував обов`язки начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України відповідно до наказу начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України № 194 від 13.05.2015 року, як такий, що отримав рекомендацію для призначення на цю посаду атестаційної комісії Збройних Сил України (протокол № 3 від 17.04.2015 року).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, третя особа ОСОБА_3 починаючи з 2013 року перебував в резерві кандидатів для просування по службі на посади номенклатури призначення начальника Генерального штабу-Головнокомандувача Збройних Сил України, в тому числі як кандидат на посаду начальника Управління верифікації Генерального штабу Збройних Сил України.

Отже, у ході розгляду справи відповідачами з наданням суду належних та допустимих доказів доведено правомірність призначення на посади третіх осіб та дотримання при цьому визначеного законодавством порядку призначення на посади.

Водночас прийняття рішення про призначення військовослужбовця на посаду належить до виключної компетенції відповідного начальника (командира) і суд не може втручатись у здійснення таких повноважень та надавати оцінку правильності цього рішення.

Більше того, судом встановлено, що позовні вимоги про скасування наказів Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних Сил України про призначення на посади третіх осіб ґрунтуються винятково на незгоді позивача з такими рішеннями, суб`єктивному ставленні до третіх осіб та переконанні у тому, що позивач може краще виконувати обов`язки на відповідних посадах, що однак не може бути підставою для висновку про неправомірність оскаржуваних наказів.

Відтак у задоволенні адміністративного позову в частині позовних вимог 5, 6 теж належить відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС України), а суд відповідно до ст. 86 КАС України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Повно, всебічно і об`єктивно дослідивши усі обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного здобутого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 158, 160, 162, 163, 167, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.
Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Сало Павло Ігорович

Судді Віятик Наталія Володимирівна

Слободонюк Михайло Васильович