Справа № 813/3593/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року №813/3593/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2016 року №, -

В С Т А Н О В И В :

19 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області, в якій просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 19.04.2016 року №.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач зазначив, що анульована банком сума у розмірі 87 249,02 грн. не вважається додатковим благом платника податку, оскільки повністю складається з відсотків, нарахованих за користування кредитом, а тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.

Ухвалами судді від 20 жовтня 2016 року було відкрито провадження в адміністративній справі, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

На заперечення позовних вимог представником відповідача було подано до суду письмове заперечення на адміністративний позов, в якому обгрунтовується законність оспорюваного податкового повідомлення-рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві та просив суд позов задовольнити повністю.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у письмових запереченнях та просив суд у задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Окрім того, представник відповідача наголосив, що прощення (анулювання) заборгованості за кредитним договором здійснювалось з повідомленням боржника про таке анулювання та з розясненням про необхідність відображення такої суми в річній податковій декларації. У звязку з цим, представник вважає, що позивачем безпідставно не подано декларацію про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларовано дохід, отриманий як додаткове благо, внаслідок чого податковим органом донараховано податок на доходи фізичних осіб за 2014 рік, а тому спірне податкове-повідомлення рішення є законним та обґрунтованим.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши і дослідивши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 23.03.2016 року посадовою особою відповідача було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_3 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати до бюджету податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року, за наслідками проведення якої складено акт №268/13-05-13-03/НОМЕР_1.

Загалом, актом перевірки констатовано, що позивачем в порушення п.п.49.18.4 п.49.18 ст.49, п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.179.1 ст.179 Податкового кодексу України, не було подано податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік та не задекларовано отриманий дохід як додаткове благо від анулювання боргу в розмірі 87 249,02 грн., у результаті чого занижено суму податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб за 2014 рік на суму 14 588,73 грн.

На вказаний акт позивачем подавались письмові заперечення.

У подальшому, на підставі акта перевірки від 23.03.2016 року №268/13-05-13-03/НОМЕР_1 контролюючим органом було прийнято податкове повідомлення-рішення № від 19.04.2016 року, яким збільшено суму грошового зобовязання ОСОБА_3 на загальну суму 18 915,91 грн., в т.ч. 14 588,73 грн. основного платежу та 4 327,18 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

У той же час, не погодившись з висновками податкового органу та прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з означеним позовом.

Надаючи правову оцінку спірному податковому повідомленню-рішенню, суд зазначає таке.

Як свідчать матеріали справи, 11.06.2008 року між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено кредитний договір №600/02.1-07-548.

ПАТ «Укрсоцбанк» було повідомлено позивача, що його кредитну заборгованість у сумі 87 249,02 грн. (що включає заборгованість по нарахованих відсотках) анульовано і що йому слід відобразити цю суму в річній податковій декларації, що підтверджується повідомленням банку про анулювання боргу.

Згідно з п.162.1 ст.162 ПК України, платником податку на доходи фізичних осіб є фізична особа-резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, фізична особа-нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Відповідно до п.п.14.1.54 п.14.1 ст.14 ПК України, дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні, у тому числі, але не виключно, доходи у вигляді:

а)процентів, дивідендів, роялті та будь-яких інших пасивних (інвестиційних) доходів, сплачених резидентами України;

б)доходів від надання резидентам або нерезидентам в оренду (користування) майна, розташованого в Україні, включаючи рухомий склад транспорту, приписаного до розташованих в Україні портів;

в)доходів від продажу рухомого та нерухомого майна, доходів від відчуження корпоративних прав, цінних паперів, у тому числі акцій українських емітентів;

г)доходів, отриманих у вигляді внесків та премій на страхування і перестрахування ризиків на території України;

ґ)доходів страховиків-резидентів від страхування ризиків страхувальників-резидентів за межами України;

д)інших доходів від діяльності, у тому числі повязаних з повною або частковою переуступкою прав та обовязків за угодами про розподіл продукції на митній території України або на територіях, що перебувають під контролем контролюючих органів (у зонах митного контролю, на спеціалізованих ліцензійних митних складах тощо);

е)спадщини, подарунків, виграшів, призів;

є)заробітної плати, інших виплат та винагород, виплачених відповідно до умов трудового та цивільно-правового договору;

ж)доходів від зайняття підприємницькою та незалежною професійною діяльністю.

Відповідно до п.163.1 ст.163 ПК України, обєктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи, тобто доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Згідно з п.164.1 ст.164 ПК України, базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

В силу положень п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу) у вигляді суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності. Якщо кредитор повідомляє платника податку-боржника рекомендованим листом з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або шляхом надання повідомлення боржнику під підпис особисто про анулювання (прощеного) боргу та включає суму анульованого (прощеного) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було анульовано (прощеного), такий боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації.

Змістовний правовий аналіз наведених норм податкового закону дає підстави для висновку про те, що обовязок із самостійної сплати податку з доходу у вигляді суми боргу, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, отриманого як додаткове благо, виникає у платника податку за наявності таких умов: а)отримання платником податку доходу, у вигляді суми боргу такого платника податку, анульованого кредитором за його самостійним рішенням; б)надіслання платнику податку повідомлення про анулювання боргу; в)включення кредитором суми анульованого боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого на користь платника податку, за підсумками звітного періоду; г)відображення платником податків отриманого доходу у річній податковій декларації.

Зясовуючи наявність вищезазначених умов в разі анулювання (прощення) банком кредитної заборгованості, суд зважає на таке.

Відповідно до п.п.14.1.47 п.14.1 ст.14 ПК України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не повязаний з виконанням обовязків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу ІV цього Кодексу).

Водночас, згідно з п.3.3 Розділу ІІІ Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №49 від 21.01.2014 року, у графі 3 «Сума виплаченого доходу» відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом.

Отже, визначальною ознакою доходу платника податку, в тому числі у вигляді додаткового блага, є фактичне отримання такого доходу платником податку в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формі.

З цього слідує висновок, що прощена (анульована) сума заборгованості може вважатися доходом боржника лише у випадку фактичного отримання боржником такої суми.

Крім того, суд звертає увагу, що статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно з ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України, виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Статтею 605 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обовязків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

За таких обставин, відносини, що виникли між банком та його клієнтом з питань надання кредиту є цивільно-правовими відносинами, які регулюються актами цивільного законодавства України, зокрема, нормами Цивільного кодексу України, а нарахування відсотків, пені тощо є лише засобом забезпечення виконання основного зобовязання перед третьою особою - банком.

З долученого до матеріалів справи листа ПАТ «Укрсоцбанк» вбачається, що анульована ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 87 249,02 грн. це нараховані банком відсотки за користування кредитними коштами.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд дійшов висновку, що анульований позивачу банком залишок заборгованості по нарахованих відсотках за користування кредитними коштами не є доходом, отриманим як додаткове благо, оскільки в розумінні ст.164 Податкового кодексу України до поняття додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього кодексу) відноситься сума боргу платника податку, анульованого кредитором. А тому, відповідач помилково відносить до додаткових благ і прощену банком позичальнику суму відсотків, нарахованих за кредитним договором. При цьому, суд звертає увагу, що в даному випадку законодавець має на увазі оподаткування отриманого доходу у вигляді додаткового блага, яке повинно бути реальним, тобто таким, яке можливо використати при реалізації прав, свобод та обовязків.

Також, судом встановлено, що на виконання обовязку по поверненню кредиту позивачем було фактично повернуто на рахунок банку суму коштів, які перевищують розмір отриманих коштів в якості кредиту (тіло кредиту та відсотки за користування ним), що, в свою чергу, не може призвести до збільшення його загального майнового стану, забезпечення приросту його активів у тій чи іншій формі.

З урахуванням викладеного, суд вважає помилковими посилання відповідача на положення п.п.«д» п.п.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України, як на безумовну підставу для донарахування позивачу податкових зобовязань з податку на доходи фізичних осіб, оскільки вказана норма повинна застосовуватись в кореспонденції з положеннями ст.14, п.163.1 ст.163, п.164.1 ст.164 ПК України і не може їм суперечити.

Аналогічні висновки щодо неналежності сум прощеної суми заборгованості, що включає відсотки за користування кредитними коштами до доходу боржника були викладені Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року.

Отже, суд зазначає, що оскільки прощена (анульована) заборгованість за відсотками не вважається додатковим благом платника податку, тому оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Частиною 3 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено).

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Такий підхід узгоджується також з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у п.110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління. При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися й позиції, висловленої у рішенні Європейського суду з прав людини у п.53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом».

Всупереч наведеним вимогам відповідач, як субєкт владних повноважень не надав суду достатніх і беззаперечних доказів, які б спростували доводи позивача й не довів правомірності винесення ним оскаржуваного рішення.

Тож, виходячи з приписів вищевказаних норм процесуального Закону, при розгляді судом спору щодо правомірності рішення податкового органу, яким платнику податків донараховані податкові зобовязання, презюмується добросовісність платника податків, якщо зазначеним органом не доведено іншого.

Окрім того, доказів того, що сума прощеної (анульованої) заборгованості є заборгованістю по тілу кредиту в повному обсязі та відповідно прощення (анулювання) боргу ОСОБА_3 утворило позитивну різницю між отриманими та сплаченими коштами, які можна було б розглядати як імовірний дохід особи у вигляді додаткового блага в ході судового розгляду судом не отримано.

Аналізуючи чинне законодавство та обставини справи, суд вважає, що субєкт владних повноважень, прийнявши оскаржуване податкове повідомлення-рішення не вповні дотримався принципу верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вимог чинного податкового законодавства України та передбачених ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України принципів.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та задоволення їх у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області від 19.04.2016 року №.

Присудити на користь ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судові витрати по сплаті судового збору у сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 21 коп., за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Франківському районі м.Львова Головного управління ДФС у Львівській області.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 21 грудня 2016 року.