Справа № 813/1901/16
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року № 876/7319/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії :

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Коваля Р.Й., Судової-Хомюк Н.М.

за участі секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У червні 2016 року позивач ФОП ОСОБА_2 звернулась в суд із адміністративним позовом до відповідача ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області, в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 01.06.2016 р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність на суму 30942,07 грн. (28129,15 грн. за основним платежем та 2812,92 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 01.06.2016 р. № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на суму 23193,15 грн. (18554,52 грн. за основним платежем та 4638,63 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями); 3) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 01.06.2016 р. № НОМЕР_3 про збільшення суми грошового зобовязання за платежем військовий збір на суму 1519,95 грн. (1215,96 грн. за основним платежем та 303,99 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями).

Відповідач позову не визнав, у суді першої інстанції подав заперечення, просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 12.09.2016 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення ОСОБА_1 ОСОБА_3 у Львівській області від 01.06.16 р. № НОМЕР_1, № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3.

З цією постановою суду першої інстанції від 12.09.2016 року не погодився відповідач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновки викладені в оскарженій постанові суду не відповідають фактичним обставинам справи, суперечать нормам матеріального та процесуального права, а тому оскаржена постанова суду підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що проведеною податковою перевіркою встановлено заниження субєктом підприємницької діяльності суми податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2015 р.. Висновок суду про правильність нарахування позивачем єдиного внеску, ПДФО, військового збору є помилковим та суперечить нормам чинного законодавства. В ході перевірки встановлено, що транспортування та вантажні роботи за перевіряємий період у позивача виконувалися транспортними засобами покупців та постачальників відповідно до укладених договорів поставки, а отже витрати на шини та паливо понесені неправомірно, оскільки автомобіль орендований позивачем не використовувався в господарській діяльності. Документи представлені позивачем до перевірки не підтверджують понесені валові витрати в 2015 р. та відносяться до фінансування особистих потреб фізичних осіб. Апелянт також зазначає про не взяття до уваги судом доводів відповідача.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржену постанову суду від 12.09.2016 року та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Позивач апеляційної скарги не визнав, у суді апеляційної інстанції подав заперечення, просить відмовити в задоволенні вимог скаржника, а оскаржену постанову суду залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави та межі апеляційної скарги, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідачем ОСОБА_1 ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку дотримання вимог податкового законодавства субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_2 за період з 01.01.2013 р. по 31.12.2015 р.. Результати перевірки оформлено актом від 18.05.2016 р. № 93/17-20/НОМЕР_4 (а.с. 12-29 Т.1).

Згідно з висновками вказаного акту перевірки позивачем безпідставно включено у 2015 році до складу витрат вартість придбаного пального та автошин на загальну суму 81063,82 грн., оскільки у власності ОСОБА_2 транспортні засоби відсутні. Представлені ФОП ОСОБА_2 до перевірки документи, не підтверджують понесені нею валові витрати в 2015 році, відносяться до фінансування особистих потреб фізичних осіб та не підтверджують показників в поданій декларації про одержані доходи за 2015 рік.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: - пп.139.1.1 п.139.1 ст.139 ПК України, донараховано податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування за 2015 рік в сумі 12337,46 грн.; - п.11 ст.8, п.2 ч.1 ст.7, аб.4 п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», п.3.3 розділ 3, п.4.1 розділу 4, пп.1 п.4.5 розділу 4 Наказу Міністерства України від 09.09.2013 р. №455 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в результаті чого платнику дораховано за 2015 рік єдиний соціальний внесок в сумі 28129,15 грн. (81063,82 * 34,7%); - пп.162.1 ст.162 (п.п.1.1.1 п.16-1 підрозділу 10), ст.168, п.177.2 ст.177 ПК України (зі змінами та доповненнями), донараховано військовий збір за 2015 рік в сумі 1215, 96 грн..

На підставі висновків вказаного Акта перевірки контролюючим органом винесено податкові-повідомлення рішення: - від 01.06.2016 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем для фізичних осіб-підприємців, у тому числі які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, на загальну суму 30942,07 грн. (в тому числі за податковим зобов'язанням 28129,15 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 2812,92 грн.); - від 01.06.2016 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особам за результатами річного декларування на загальну суму 23193,15 грн. (в тому числі за податковими зобов'язаннями 18554,52 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 4638, 63 грн.); - від 01.06.2016 р. №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем військовий збір на загальну суму 1519,95 грн. (в тому числі за податковим зобов'язанням 1215,96 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 303,99 грн.) (а.с. 9-11 Т.1).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі - ПК), він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу (п. 177.1 ст. 177 ПК України).

Ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2-167.5 цієї статті), у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами (п. 167.1 ст. 167 ПК України в редакції станом на час спірних правовідносин).

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця (п. 177.2 ст. 177 ПК України).

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що пов'язані з веденням господарської діяльності, до яких, зокрема, відносяться витрати на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності (п.п. 177.4.4 п.177.4 ст. 177 ПК України).

Так, з матеріалів справи видно, що 12.01.2015 р. між ФОП ОСОБА_4 (наймодавець) та позивачем ФОП ОСОБА_2 (наймач) укладено договір № 2-Р найму транспортного засобу з екіпажем (водієм), відповідно до якого, наймодавець зобов'язується передати наймачу в тимчасове платне володіння та користування вантажний автомобіль та забезпечити своїми силами керування ним, а наймач зобов'язується прийняти цей автомобіль та сплачувати орендну плату (а.с. 30-31 Т.1).

Автомобіль марки МАЗ 642205-220, державний номер НОМЕР_5 передано наймачу згідно з Актом приймання-передачі від 12.01.2015 р.. Автомобіль передано для перевезення сипучих матеріалів в межах України (а.с. 32 Т.1).

Згідно пунктів 6.2.2, 6.2.3 цього Договору, наймач за цим договором зобов'язується протягом усього строку дії цього Договору підтримувати автомобіль у належному стані, включаючи проведення поточного та капітального ремонту і надання відповідного приладдя, а також нести витрати, що виникають у зв'язку з комерційною експлуатацією автомобіля, у тому числі витрати на оплату пального.

Згідно з додатком № 1 до Договору № 2-Р від 12.01.2015 р., сторони узгодили розмір плати за користування транспортним засобом, що становить 12 грн. за пройдений кілометр. Кількість пройдених кілометрів визначається за роздруківкою показників GPS-навігації, якою обладнаний автомобіль. Показники роздруковуються за кожен звітний місяць (а.с. 191 Т.1).

Підтвердженням виконання умов договору найму транспортного засобу виступають наявні в матеріалах справи копії щомісячних актів виконаних робіт з роздруківками показників GPS-навігатора та копії платіжних доручень про оплату орендної плати (а.с. 179-190, 192-197 Т.1). Такі витрати відображені позивачем в Книзі обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність (надалі - Книга обліку) у складі інших витрат, що пов'язані з одержанням доходу.

Підтвердженням витрат щодо придбання пального та автомобільних шин виступають відповідні фіскальні чеки (а.с. 59-64 Т.1), видаткові накладні (а.с. 65, 66 Т.1) та таблиці фактичного списання палива та обліку затрат паливно-мастильних матеріалів на реалізацію (а.с. 97-98 Т.1). Ці витрати позивачем також відображено у складі інших витрат, пов'язаних з одержанням доходу в Книзі обліку (а.с. 43-58 Т.).

Як видно з апеляційної скарги, апелянт вважає витрати позивача на оплату пального та вартості автомобільних шин такими, що безпосередньо не пов'язані з отриманням доходу, а свідчать про фінансування особистих потреб позивача. Як наслідок, цей висновок відповідача став підставою для тверджень про заниження позивачем податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та військового збору, які мають спільну базу оподаткування.

Проте, судом першої інстанції цілком вірно встановлено з наявних у справі документів, що орендований позивачем транспортний засіб використовувався нею для доставки щебеню відповідно до договору поставки № 1 від 12.01.2015 р., укладеного між ФОП ОСОБА_2 (постачальник) та ПАТ «Холдингова компанія «Еко Дім» (покупець). Факт перевезення такого щебеню за рахунок позивача підтверджується долученими до матеріалів справи копіями товарно-транспортних накладних та податкових накладних. При цьому, ціна щебеню з доставкою за рахунок ФОП ОСОБА_2, була вищою від ціни придбання такого зі складу позивача та транспортування силами покупця (а.с. 33-42, 99-178, 207-228 Т.1).

Доходи, отримані від такої реалізації щебеню були відображені позивачем у Книзі обліку у складі доходів, отриманих від здійснення господарської діяльності.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що витрати позивача на придбання пального та автомобільних шин безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача, а тому позивачем ФОП ОСОБА_2 правомірно включено такі витрати до складу інших витрат, пов'язаних з одержанням доходу, відповідно до ст.177 ПК України.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та Податкового кодексу України, що визначають ставки та порядок сплати військового збору, об'єктом оподаткування такими зборами є, зокрема, чистий оподатковуваний дохід фізичної особи-підприємця.

Виходячи з вищенаведеного, висновки викладені в акті перевірки від 18.05.2016 р. № 93/17-20/НОМЕР_4 про заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу, відображеного в податковій декларації про майновий стан і доходи за 2015 рік на суму 81063,82 грн. є безпідставними, а висновок суду першої інстанції про необхідність визнання протиправними та скасування прийнятих на підставі такого висновку податкових повідомлень-рішень від 01.06.2016 р., суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим.

Відповідно до ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об'єктивно встановлено обставини справи, оскаржена відповідачем постанова суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому немає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: В.В. Гуляк

Судді: Р.Й. Коваль

ОСОБА_5

Повний текст ухвали виготовлено 19.12.2016 року.