Справа № 753/15806/16-а
Суддя: Набудович І. О.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/705/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2016 р. суддя Дарницького районного суду міста Києва Набудович І.О. розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним справи позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років; зобов'язати відповідача здійснити призначення позивачу пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» з 10.07.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи; зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років половину строку навчання на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка та стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 21 коп. Позов обгрунтовано тим, що позивач з 08.07.1996 року працює в органах прокуратури України, має безперервний стаж роботи, який станом на день звернення становив 17 років 7 місяців 20 днів. Крім того, згідно положень ст. 56 Закону України «Про прокуратуру» до стажу роботи позивача має бути зараховано половину строку його навчання у період з 01.09.1991 року по 21.06.1996 року на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка, тобто 2 роки 4 місяці 25 днів. Таким чином, маючи достатній стаж роботи в органах прокуратури, позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, однак рішенням від 12.07.2016 року № 484/14 йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років згідно із вимогами Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з тим, що скасовані норми пенсійного забезпечення з 01.06.2015р. Позивач вважає таку відмову відповідача протиправною та такою, що не відповідає вимогам діючого законодавства в сфері пенсійного забезпечення, що є підставою для його звернення з даним позовом до суду.

Позивач в судовому засіданні вимоги адміністративного позову підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в письмових запереченнях на адміністративний позов. Також зазначала, що питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури регулюється Законом України «Про прокуратуру» (№1789-ХІІ). Згідно вищевказаного Закону починаючи із 01.06.2015 року згідно з пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року №213-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Законів України в тому числі «Про прокуратуру». Тобто з 01.06.2015 року, пенсії, що визначені в порядку та на умовах, згідно із Законом України «Про прокуратуру», не призначаються, а раніше призначені пенсії - не перераховуються.

За відсутності заперечень позивача та представника відповідача розгляд справи здійснюється судом у передбаченому ст. 122-2 Кодексу адміністративного судочинства України порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що за даними трудової книжки ОСОБА_2, останній з 01.09.1991 року по 21.06.1996 року навчався на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка та отримав диплом про вищу освіту серія НОМЕР_1.

07 липня 2016 року позивач звернувся до Лівобережного Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

На момент звернення до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_2 працював в органах прокуратури України та мав безперервний стаж роботи 17 років 7 місяців 20 днів. Зазначений стаж роботи підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_2.

Таким чином, відповідно до підтверджених відомостей стаж роботи позивача на момент його звернення з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» становить 20 років 15 днів.

Листом заступника начальника Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві № 484/14 від 12.07.2016 позивачу повідомлено, що йому відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно ст. 86 ЗУ «Про прокуратуру», посилаючись на п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України, серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Крім того, в листі зазначено, що за документами стаж становить 20 років 5 днів, при умові, якщо запис в трудовій книжці за період з 08.07.1996 року по 21.09.1998 року буде піждтверджена печаткою, та підписом керівника.

Даючи оцінку правомірності відмови відповідача у призначенні позивачу пенсії за вислугою років, суд виходить з положень ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі в 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми щомісячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Проте, відповідно до положення 5 прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «про прокуратуру».

Статтею 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Вирішуючи питання про застосування Закону України «Про прокуратуру» в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, питання щодо дії нормативно-правових актів у часі розглядалось Конституційним Судом України в Рішеннях № 1-зп від 13 травня 1997 року, № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року та № 3-рп/2001 від 5 квітня 2001 року, в яких встановлено, що нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Необхідно також зазначити, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо. Це зазначено в рішеннях Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002.

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей.

Порядок проходження служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях врегульовано спеціальними нормативно-правовими актами, які покладають на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов'язки і відповідальність. Зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державою права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини по їхньому пенсійному забезпеченню виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом № 3668VI, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668VI, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213VIII змінами, на які посилається відповідач, на порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що період навчання позивача у Київському державному університеті ім. Т.Г.Шевченка з 01.09.1993 по 20.06.1998 підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає йому право на пенсію за вислугою років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», а відтак відмова Лівобережного об'єднання УПФУ в м. Києві у зарахуванні повного періоду навчання до відповідного стажу роботи є безпідставною.

Таким чином, суд вважає обгрунтованими вимоги позивача щодо неправомірності дій Лівобережного об'єднання УПФУ в м. Києві щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за вислугою років, а відтак порушені права позивача підлягають поновленню шляхом визнання недійсним зазначеного рішення та зобов'язання відповідача зарахувати до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років половину строку навчання на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка у період з 01.09.1991 по 21.06.1996 роки (2 роки 4 місяці 25 днів) та призначити йому пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 10 липня 2016 року.

У відповідності до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

З матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з адміністративним позовом ОСОБА_2 сплатив судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп., які підлягають стягненню з держави.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 94, 160, 161, 162, 163, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного Об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_2 у призначенні пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до стажу роботи ОСОБА_2, що дає право на пенсію за вислугою років, половину строку навчання на юридичному факультеті Київського університету ім. Т. Шевченка у період з 01.09.1991 по 21.06.1996 роки.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити призначення ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарні місяці роботи, починаючи з 10.07.2016 року.

Відшкодувати ОСОБА_2 понесені ним у справі судові витрати в розмірі 551 грн. 21 коп. за рахунок коштів з Державного бюджету України.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя І.О. Набудович