Справа № 826/10879/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 №2.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою на вказану постанову суду, просить її скасувати та ухвалити нову, якою позов задовольнити в повному обсязі. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року - скасувати, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове якщо встановить, що судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку, що у розумінні положень підпункту 14.1.72., підпункту 14.1.73. пункту 14.1 статті 14, пунктів 269.1-269.2 статті 269, пунктів 270.1.1.-270.1.2. пункту 270.1 статті 270, пункту 291.2 статті 291, підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов'язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

При цьому суд відхилив твердження позивача щодо відсутності доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні від 13.05.2016 №2, оскільки контролюючий орган надав розрахунок податкового зобов'язання із сплати земельного податку.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_2 має статус платника єдиного податку та займається видом господарської діяльності - діяльність по забезпеченню фізичного комфорту, надання інших індивідуальних послуг, роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах, ремонт та перероблення одягу. Місце здійснення діяльності - АДРЕСА_1.

Свідоцтво про право власності на нежиле приміщення від 31.05.2000 засвідчує факт належності в рівних частинах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві приватної власності нежитлового приміщення площею 170,0 кв.м., яке розташоване по АДРЕСА_1.

20.08.2004 між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_2 (обдарований) був укладений договір дарування нежитлового приміщення, відповідно до дарувальник передав, а обдарований прийняв безоплатно у власність ? (одну другу) частину нежитлового приміщення (в літ. А), що знаходиться у будинку під АДРЕСА_1.

13.05.2016 Державна податкова інспекція у Дарницькому районі Головного управління ДФС у місті Києві прийняла податкове повідомлення-рішення №2936330-130, яким позивачу нараховано земельний податок у розмірі 7 389,69 грн.

Вважаючи вказане податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Обговорюючи правомірність вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У частинах першій та другій статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

За статтями 125 і 126 цього Кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Аналогічним чином перехід права власності на земельну ділянку до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, унормовують положення статті 377 Цивільного кодексу України. За статтею 378 цього Кодексу право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

В розумінні зазначених норм обов'язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правоможностей, як-от набуття нею статусу суб'єкта господарювання, діяльність якого пов'язана з використанням земельної ділянки або без такого.

Відповідно до пункту 291.3 статті 291 Податкового кодексу України юридична особа чи фізична особа-підприємець можуть самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим главою 1 розділу XIV ПК та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

За пунктом 291.2 статті 291 Податкового кодексу України спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У пункті 269.2 статті 269 Податкового кодексу України також передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

У своїй постанові від 24.11.2015 у справі №826/1403/13 Верховний Суд України дійшов висновку, що у значенні наведених норм права спрощена система оподаткування не звільняє суб'єкта господарювання від виконання податкових зобов'язань зі сплати податків, встановлених у пункті 297.1 частини 297 Податкового кодексу України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов'язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб'єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб'єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов'язку сплати земельного податку.

За таких умов, враховуючи правовий висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 24.11.2015 по справі № 826/14703/13-а, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що позивач є платником земельного податку, як фізична особа.

Водночас, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції помилково відхилив твердження позивача щодо відсутності доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні від 13.05.2016 №2.

Статтею 271 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 цього Кодексу підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 286.5 названої статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 287.1, 287.8 статті 287 Податкового кодексу України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

З наведених приписів Податкового кодексу України вбачається, що обов'язок по нарахуванню сум земельного податку фізичним особам покладено саме на контролюючі органи, зокрема, органи державної податкової служби, яким для визначення розміру вказаного податку необхідно встановити базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Так, в матеріалах справи наявна копія розрахунку податкового зобов'язання, з якого убачається, що позивач сплачує податок на землю за площу землі 82,4 кв.м. Також наведено формулу:

з 01.01.2016 по 31.03.2016 = 82,4кв.м * 892,4 * 1,249 * 1,433 * 2,5 * 1,5 * 0,03 = 14806,35/12 * 3 = 3701,58 грн.;

з 01.04.2016 по 31.12.2016 = 82,4 * 892,4 * 1,249 * 1,433 * 2,5 * 1,5 * 0,01 = 4935,45/12 *9 = 3701,58 грн.

всього: 7403,16 грн.

Однак, апеляційним судом не приймається до уваги вказаний розрахунок в якості доказу правомірності нарахування позивачу податку на землю, з огляду на те, що він не містить в собі всіх складових необхідних для визначення позивачу земельного податку. З аналізу розрахунку не можливо встановити дійсний об'єкт оподаткування податком на землю, а саме дійсну площу землі пропорційно до належного позивачу нерухомого майна та його нормативно грошову оцінку. Крім того, вказаний розрахунок не містить в собі розшифровок про застосовані в ньому складові.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року відповідача було зобов'язано надати суду детальний розрахунок нарахованого відповідно до податкового повідомлення-рішення 13.05.2016 №2 ОСОБА_2 земельного податку в сумі 3 701,58 грн., із зазначенням всіх складових, що увійшли до такого розрахунку та належні доказів щодо визначення площі землі на яку нараховано податок.

На виконання вимог зазначеної ухвали відповідачем було надано розрахунок із розшифровкою його складових. Проте, відповідачем не було надано на вимогу суду належні доказів щодо визначення площі землі на яку нараховано земельний податок ОСОБА_2.

За таких умов відповідачем в порушення приписів статті 72 КАС України не надано доказів правомірності винесеного відносно позивача податкового повідомлення-рішення, що не дає можливості перевірити дотримання відповідачем вимог пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України, та унеможливлює перевірку правильності визначення позивачу суми грошового зобов'язання, зазначеної у податковому повідомленні-рішенні.

Також відповідачем не надано документального підтвердження, що інформація, яка використана під час розрахунку, відповідає даним, які містяться в державному земельному кадастрі.

Крім того, під час апеляційного розгляду справи було встановлено, що позивачу було нараховано земельний податок за 2016 рік ЖБК «Осокорки-1», відповідно до рахунку на оплату послуг №908 від 01.09.2016.

Водночас, вимоги ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, в частині надання пояснень щодо наведеного факту, відповідачем виконано також не було.

Враховуючи, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правильності розрахунку суми грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 13.05.2016 №2 та як наслідок його скасування.

Судом першої інстанції встановлені вище обставини враховано не було, у зв'язку із чим прийнято помилкове рішення про правомірність оскаржуваного повідомлення-рішення відповідача.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було не повно встановлено фактичні обставини справи, не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення неправомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити, постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов задовольнити.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 вересня 2016 року - скасувати та ухвалити нову, якою адміністративний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 13.05.2016 №2.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: О.Є. Пилипенко

Суддя: Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.