Справа № 815/4499/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р. Справа № 815/4499/16

Категорія: 8.3.13 Головуючий в 1 інстанції: Стеценко О. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 р. по справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги № 1156-17 від 02.08.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Публічне акціонерне товариство "РОДОВІД БАНК" звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 1156-17 від 02.08.2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги №1156-17 від 02.08.2016 року - відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ "РОДОВІД БАНК" ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.02.2016 року позивач шляхом електронного зв'язку подав до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звітну декларацію за 2016 рік зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

19.02.2016 року подану декларацію отриману ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

19.02.2016 року Позивач шляхом електронного зв'язку подав до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області звітну декларацію за 2016 рік з плати за землю, в якому самостійно визначив податковий розрахунок земельного податку.

22.02.2016 року подану декларацію отриману ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України № 107 від 25.02.2016 року АТ "Родовід Банк" визнано неплатоспроможним. На підставі вказаної постанови, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 261 від 25.02.2016 року "Про запровадження тимчасової адміністрації в AT "РОДОВІД БАНК" та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку".

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб "Про продовження строків тимчасової адміністрації в AT "РОДОВІД БАНК" № 419 від 25.03.2016 року строк тимчасової адміністрації було продовжено на один місяць.

15.04.2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 610, відповідно до якого продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у AT "РОДОВІД БАНК" ОСОБА_2 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ "РОДОВІД БАНК".

02.08.2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області сформовано податкову вимогу № 1156-17, відповідно до якої АТ "Родовід Банк" було повідомлено, що станом на 01.08.2016 року сума податкового боргу АТ "Родовід Банк" за узгодженими грошовими зобов'язаннями становить 1098,09 грн.

Заборгованість АТ "Родовід Банк" в розмірі 1098,09 грн. виникла в результаті нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на основі податкової декларації з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2016 рік на суму 793,04 грн., та нарахування земельному податку з юридичних осіб на основі податкової декларації з плати за землю за 2016 рік на суму 305,05 грн.

17.08.2016 року Позивачем отримано вимогу ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області № 1156-17 від 02.08.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що направлення позивачу спірної податкової вимоги відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність», а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Апелянт у своїй скарзі зазначає, що відносно позивача розпочато процедуру виведення з ринку шляхом запровадження тимчасової адміністрації, під час якої згідно ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не здійснюється, зокрема, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку, а тому спірна податкова вимога є необґрунтованою.

Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 № 107 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 25.02.2016 № 261 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Родовід Банк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 26.02.2016 до 25.03.2016 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Родовід Банк», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2 строком на один місяць з 26.02.2016 до 25.03.2016 включно.

В подальшому, строк тимчасової адміністрації було продовжено на один місяць з 26.03.2016 по 25.04.2016 на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 25.03.2016 № 419 «Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ «Родовід Банк».

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 25.04.2016 № 610, відповідно до якого продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» ОСОБА_2 до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «Родовід Банк».

Порядок здійснення процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку, а також наслідки запровадження тимчасової адміністрації передбачено Законом України від 23.02.2012 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»початок тимчасової адміністрації не є підставою для припинення, розірвання або невиконання договорів про надання послуг (виконання робіт), які забезпечують господарську діяльність банку, зокрема договорів про оренду нерухомого майна, надання комунальних послуг, послуг зв'язку, охорони. У разі припинення, розірвання або порушення умов таких договорів з боку контрагентів банку Фонд має право вимагати відшкодування збитків у порядку, встановленому законодавством України.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»під час тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2) примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Пункт 2 частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»визначає, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: витрат, пов'язаних із забезпеченням його господарської діяльності відповідно до частини четвертої цієї статті.

За визначенням підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 31.1 статті 31 Податкового кодексу України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Згідно пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Згідно п. 59.3 ст. 59 Податкового кодексу України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Пункт 59.4 ст. 59 Податкового кодексу України передбачає, що податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Форма бланку податкової вимоги встановлена наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 № 576 «Про затвердження Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків».

Отже, за своїм змістом податкова вимога є документом, яким контролюючий орган повідомляє платника податків про невиконання ним свого податкового обов'язку та виникнення у нього податкового боргу.

При цьому, якщо платник податків самостійно узгодив суму податкового зобов'язання шляхом подання податкової декларації, але не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлений строк, контролюючий орган одразу направляє йому податкову вимогу, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що направлення позивачу податкової вимоги № 1156-17 від 02.08.2016 не пов'язано з жодною обставиною, яка передбачена частиною 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Як вбачається з матеріалів справи, у спірній податковій вимозі загальна сума боргу зі сплати земельного податку з юридичних осіб та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 1 098, 09 грн. позивачем самостійно визначена у податкових деклараціях, але не сплачена у встановлені законодавством терміни. При цьому дана сума не включає в себе жодних штрафних (фінансових) санкцій чи пені.

Отже, колегія суддів зазначає, що направлення спірної податкової вимоги не є примусовим стягненням коштів та майна банку та не є зверненням стягнення на майно банку, оскільки відповідно до п.95.2 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

При цьому, згідно п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу.

Таким чином, примусове стягнення коштів та майна банку, або звернення стягнення на майно банку можливо не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) позивачу спірної податкової вимоги та тільки за судовим рішенням.

Зі змісту ст.ст. 88, 89 Податкового кодексу України вбачається, що майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу. Право податкової застави виникає, зокрема, у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку. При цьому право податкової застави не потребує письмового оформлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що викладене у спірній податковій вимозі попередження про виникнення права податкової застави на майно позивача не можна вважати накладенням арешту на кошти та майно банку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що направлення позивачу податкової вимоги від 02.08.2016 №1156-17 про сплату податкового боргу із земельного податку з юридичних осіб та податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки в розмірі 1 098,09 грн. відповідає положенням Податкового кодексу України та не порушує приписів Законів України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Закону України «Про банки і банківську діяльність», тому податкова вимога від 02.08.2016 № 1156-17 про сплату податкового боргу є обґрунтованою.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції, а відповідач, як суб'єкт владних повноважень - довів правомірність своїх дій.

Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А: :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "РОДОВІД БАНК" - залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко