Справа № 805/3434/16-а
Суддя: Кірієнко В.О.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 р. Справа №805/3434/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови:

Донецький окружний адміністративний суд

у складі судді Кірієнко В.О.,

при секретарі Шерстюк Н.А.,

за участю представників сторін

представника позивача не з'явився

представників відповідача не з'явився

представника третьої особи не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міського управління юстиції, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в місті Красноармійськ та Красноармійського району про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 49939796 від 28.01.2016 та № 49939913 від 28.01.2016 року

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 заявлено позов до Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міського управління юстиції, третя особа - Управління Пенсійного фонду України в місті Красноармійськ та Красноармійського району про визнання дій відповідача, які виявилися у прийнятті постанов про відкриття виконавчого провадження з пропущеним строком для виконання, неправомірними, скасування постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2016 року ВП № 49939796 вимоги про сплату недоїмки УПФУ у м. Красноармійську та Красноармійському районі від 7 квітня 2012 року № Ф-477 на суму 3959 грн., від 28 січня 2016 року ВП № 49939913 вимоги від 14 березня 2012 року № Ф-2739 на суму 794 грн. 94 коп.

Позивач зазначає про незаконність та необґрунтованість прийнятих постанов про відкриття виконавчих проваджень від 28 січня 2016 року ВП № 49939796 з примусового виконання вимоги УПФУ у м. Красноармійську та Красноармійському районі від 7 квітня 2012 року № Ф-477 та від 28 січня 2016 року ВП № 49939913 з примусового виконання вимоги від 14 березня 2012 року № Ф-2739. Зазначає на грубе порушення статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», тобто на порушенням строків пред'явлення виконавчих документів до виконання. Також зазначає, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року в адміністративній справі № 805/3315/15-а були скасовані постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо тих самих виконавчих документів, тому відповідачем неправомірно були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2016 року. 06 грудня 2016 року позивач до суду надав заяву про розгляд справи без її участі.

Представник відповідача у судове засідання 12 грудня 2016 року не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, жодних заяв, клопотань, заперечень до суду не надав.

Представник третьої особи по справі були надані письмові заперечення на адміністративний позов. Зазначає, що у третьої особи як сторони виконавчого провадження, є право повторного пред'явлення виконавчого до документу до виконання в установлений державним виконавцем строк. Вважає, що позивач своїми діями лише ухиляється від сплати недоїмки та єдиного соціального внеску за здійснення підприємницькою діяльністю до припинення ФОП.

Дослідивши та оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 28 січня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49939796 з примусового виконання вимоги УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійського району від 1 квітня 2012 року № Ф-477 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску, фінансових санкцій (штрафів) на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 3959 грн.

28 січня 2016 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 49939913 з примусового виконання вимоги УПФУ в м. Красноармійську та Красноармійського району від 14 березня 2011 року № Ф-2739 про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки зі сплати єдиного внеску, фінансових санкцій (штрафів) на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в сумі 794 грн. 94 коп.

Судом також встановлено, що 5 листопада 2016 року Донецьким окружним адміністративним судом була винесена постанова в адміністративній справі № 805/3315/16-а, якою позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій протиправними та скасування постанов задоволені та визнано дії Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області щодо прийняття постанов про відкриття виконавчого провадження з пропущеним строком для звернення виконавчих документів до виконання протиправними, скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про відкриття виконавчого провадження № 46251074 від 30 січня 2015 року з виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України у м. Красноармійську та Красноармійському районі № Ф-477 на суму 3959 грн., скасовано постанову Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про відкриття виконавчого провадження № 47054586 від 01 квітня 2015 року з виконання вимоги Управління Пенсійного фонду України у м. Красноармійську та Красноармійському районі № Ф-2739д на суму 794 грн. 94 коп. Дана постанова в апеляційному порядку оскаржена не була та набрала законної сили 17 листопада 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, постановою від 5 листопада 2015 року було встановлено, що вимога № Ф-2739 від 14 березня 2011 року, яка видана третьою особою по справі, про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу на суму - 794 грн. 94 коп. (ВП № 47054580) вперше до відповідача надійшла 06 квітня 2011 року. 13 грудня 2011 року відповідачем на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» згадана вимога повернута стягувачу. Вдруге вимога пред'явлена 17 січня 2012 року та 21 червня 2012 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернута стягувачу. Втрете вимога пред'явлена 20 липня 2012 року та 27 липня 2012 року виконавче провадження закінчене на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». 24 жовтня 2012 року, 18 березня 2013 року та 07 серпня 2014 року зазначена вище вимога пред'явлена до відповідача в четвертий, в п'ятий та шостий рази, відповідно. 09 квітня 2013 року, 19 червня 2014 року та 02 грудня 2014 року відповідачем на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» вимога повернута стягувачу.

Також, судом встановлено, що вимога третьої особи по справі № Ф-477 від 07 квітня 2012року про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу на суму - 3959 грн. (ВП № 46251074) надійшла до відділу ДВС 01 серпня 2012 року. 08 квітня 2013 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» згадана вимога повернута стягувачу. Вдруге вимога пред'явлена 17 березня 2014 року та 19 червня 2014 року повернута стягувачу. Втрете вимога пред'явлена 04 серпня 2014 року та 17 жовтня 2014 року виконавче провадження закінчене на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що в даних правовідносинах слід застосовувати норми Закону України «Про виконавче провадження», який був чинний на момент вчинення оскаржуваних дій, тобто до 5 жовтня 2016 року.

Отже, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Судом встановлено, що 13 січня 2016 року третя особа по справі звернулась до відповідача з заявами № 732/05/25 та № 726/05/25 про примусове стягнення боргу, які були прийняті відповідачем 20 січня 2016 року, про що свідчить відбиток штампу відповідача на відповідних заявах.

Згідно з нормами статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки - 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про

адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців, 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до норм статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються у зв'язку з пред'явленням виконавчого документа до виконання, частковим виконанням рішення боржником, наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред'явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання

після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до частини 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Отже, проаналізувавши вищенаведені норми, суд дійшов до висновку, що відповідачем не було порушено норми статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на наступне.

По-перше, слід зазначити, що для даних виконавчих документів, як вимоги третьої особи, слід застосовувати такий строк пред'явлення до примусового виконання як один рік, відповідно до норм статті 22 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вже було встановлено судом вище, вимога № Ф-2739 від 14 березня 2011 року, яка видана третьою особою по справі, про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу на суму - 794 грн. 94 коп. вперше до відповідача надійшла 06 квітня 2011 року. 13 грудня 2011 року відповідачем на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» згадана вимога повернута стягувачу. Вдруге вимога пред'явлена 17 січня 2012 року та 21 червня 2012 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» повернута стягувачу. Втрете вимога пред'явлена 20 липня 2012 року та 27 липня 2012 року виконавче провадження закінчене на підставі пункту 10 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». 24 жовтня 2012 року, 18 березня 2013 року та 07 серпня 2014 року зазначена вище вимога пред'явлена до відповідача в четвертий, в п'ятий та шостий рази, відповідно. 09 квітня 2013 року, 19 червня 2014 року та 02 грудня 2014 року відповідачем на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» вимога повернута стягувачу. Крім того, судом встановлено, що сьомий раз дана вимога до відповідача надійшла 1 квітня 2015 року та яка 15 листопада 2015 року була також повернута на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувачу.

Стосовно другої вимоги, також судом вже було встановлено, що вимога третьої особи по справі № Ф-477 від 07 квітня 2012 про стягнення з боржника ОСОБА_1 боргу на суму - 3959 грн. (ВП № 46251074) надійшла до відділу ДВС 01 серпня 2012 року. 08 квітня 2013 року на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» згадана вимога повернута стягувачу. Вдруге вимога пред'явлена 17 березня 2014 року та 19 червня 2014 року повернута стягувачу. Втрете вимога пред'явлена 04 серпня 2014 року та 17 жовтня 2014 року виконавче провадження закінчене на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, суд становив, що в четверте дана вимога була пред'явлена третьою особою по справі до відповідача 30 січня 2015 року та яка 15 листопада 2015 року була також повернута на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» стягувану.

Отже суд зазначає, що строк між поверненням виконавчого документу до стягувача та повторним пред'явленням його до виконання у всіх випадках не перевищував одного року - строку, який передбачений статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження». Суд не приймає посилання позивача на те, що вимоги були прийняті 14 березня 2011 року та 7 квітня 2012 року, а державний виконавець відкриває провадження 30 січня 2015 року та 1 квітня 2015 року, тобто через 3 та 4 роки, оскілки, як вже зазначалось вище, нормою частини 5 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документу стягувачеві на підставі частини 2 статті 47 зазначеного закону не позбавляє стягувача права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону. Тобто, при повернені виконавчого документу стягувачеві на підставі частини 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», строки давності пред'явлення до виконання виконавчого документу перериваються та відраховуються наново після винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу.

Щодо посилання позивача на те, що постановою Донецького окружного адміністративного суду від 5 листопада 2015 року в адміністративній справі № 805/3315/15-а були скасовані постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження щодо тих самих виконавчих документів, тому відповідачем неправомірно були винесені постанови про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2016 року суд зазначає, що даною постановою були скасовані постанови про відкриття виконавчого провадження від 30 січня 2015 року ВП № 46251074 та від 1 квітня 2015 року ВП № 47054586, що не є предметом даного спору. Крім того, на момент набрання законної сили даної постанови, вимоги третьої особи по справі були повернуті стягувачу на підставі постанов про повернення виконавчого документу стягувачеві від 15 листопада 2015 року.

Суд зазначає, що судом встановлено правомірність відповідача щодо винесення оскаржуваних постанов про відкриття виконавчого провадження від 28 січня 2016 року, тому позовні вимоги щодо визнання дій відповідача, які виявилися у прийнятті постанов про відкриття виконавчого провадження з пропущеним строком для виконання, неправомірними, не підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, щодо відмови позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110, 122-143, 151-154, 158, 160, 162, 163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Красноармійського міського управління юстиції про скасування постанов про відкриття виконавчого провадження № 49939796 від 28.01.2016 та № 49939913 від 28.01.2016року - відмовити.

Постанова прийнята у нарадчій кімнаті та проголошено її встуну та резолютивну частину у судовому засіданні 12.12.2016 року.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14.12.2016 року.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд з одночасним надісланням апеляційної скарги особою, яка її подає, до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складання постанови в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кірієнко В.О.