Справа № 2а-12717/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-12-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2011 р. № 2а-12717/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Денькович Л.І.,

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело праці»до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерело праці»(надалі ТзОВ «Джерело праці») звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Галицькому районі м. Львова (далі ДПІ у Галицькому районі м.Львова), в якому просить суд визнати протиправним податкове повідомлення-рішення від 15.08.2011р. №/1334.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем порядку надіслання акту від 01.08.2011р. №2391/1426/151/36659751 та податкового повідомлення рішення від 15.08.2011р. №/1334, які полягають у тому, що акт перевірки був надісланий звичайним листом без повідомлення про вручення та отриманий особою, яка ніколи не працювала в штаті позивача. Крім того, зазначає, що камеральна перевірка проводиться виключно на підстав даних, зазначених у податкових декларацій. Відповідні податкові декларації направлялись до податкового органу, що підтверджується відповідними доказами. Натомість, в акті перевірки вказується на те, що позивачем не надано документів, які витребовувались відповідачем. На думку позивача, відповідач не мав права витребовувати будь які додаткові документи. Позивач вказує також на те, що відповідачем при проведенні перевірки був порушений 30 - денний строк її проведення.

Відповідач подав до суду заперечення на позов, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Свої заперечення обґрунтовує тим, що позивачем під час проведення перевірки не були надані всі первинні документи складені належним чином, а понесені витрати на послуги повинні оформлятись відповідними документами, які б підтверджували фактичне виконання послуг. Позивачем також не надано документів, які б підтверджували зв'язок понесених витрат з господарською діяльністю позивача.

В судовому засіданні представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених у позовній заяві. Додатково пояснили, що хоча витребування будь яких документів при проведенні камеральної перевірки не передбачено чинним законодавством, відповідачу надавались всі первинні документи, які підтверджували правомірність формування валових витрат, проте такі документи до уваги перевіряючими не брались. У звязку з цим просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи. Клопотань про розгляд справи без участі представника відповідача не надходило, причини неявки в судове засідання відповідачем не повідомлено, а тому суд ухвалив розглядати справу без участі представника відповідача. В судових засіданнях, в яких брав участь представник відповідача, проти позову заперечив, з підстав, зазначених у запереченнях. Додатково пояснив, що позивачем не доведено правомірність формування валових витрат при здійсненні операцій з ПП ОСОБА_3 У звязку з цим просив в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

На підставі п.п. 20.1.4 п.20.1 ст. 20, п.54.3 ст. 54 та ст. 76 Податкового кодексу України (надалі ПК України) ДПІ у Галицькому районі м.Львова проведено камеральну перевірку декларації з податку на прибуток за 1-й квартал 2011р. ТзОВ «Джерело праці».

Вказаною перевіркою встановлено порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону України від 28.12.94р. N 334/94- ВР «Про оподаткування прибутку підприємств»в редакції від 22.05.97р. № 283/97-ВР із змінами та доповненнями (надалі Закон № 334), в результаті чого позивачем завищено валові витрати на суму 322,9 тис. грн., відповідно позивачем занижено податкове зобовязання на суму 80 725 грн.

За результатами перевірки складено акт від 01.08.2011р. №2391/1426/151/36659751 про результати камеральної перевірки податкової звітності щодо виявлених помилок (порушень) (надалі акт перевірки).

На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення рішення від 15.08.2011р. №/1334, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 80 726 грн., в тому числі за основним зобовязанням 80725 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 грн.

Спір між сторонами виник стосовно правомірності податкового повідомлення-рішення ДПІ у Галицькому районі м. Львова від 15.08.2011р. №/1334.

При вирішенні спору суд виходив з наступного.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідачем надсилалось запрошення від 20.07.2011р. №19779/15-110 для участі в проведенні невиїзної документальної перевірки, що відбудеться 27.07.2011р. Як вбачається із акту перевірки відповідач 01.08.2011р. проводив камеральну перевірку податкової звітності позивача, а саме податкової декларації за 1-й квартал 2011р. Перевірка проводилась в приміщенні ДПІ у Галицькому районі м. Львова. В ході проведення перевірки встановлено, що позивач за період січень березень 2011р. проводив взаєморозрахунки з ПП ОСОБА_3 на суму 322,9 тис. грн. Для перевірки взаєморозрахунків з ПП ОСОБА_3 надано договір № 5/01 від 05.01.2011р. та акт приймання передачі №01/0 від 31.01.2011р. на суму 59,1 тис. грн. На суму 263,8 тис. грн. позивачем не надано підтверджуючих документів. Згідно з наданим актом прийому передачі в ньому відображено лише вартість наданих послуг, без зазначення одиниць виміру та характеру виконаних робіт.

У звязку з цим, відповідач робить висновок про порушення позивачем п.5.1, п.п.5.2.1 п.5.2., пп. 5.3.9 п.5.3 ст.5 Закону № 334.

Проте, на думку суду, такі висновки є необґрунтованими, виходячи з наступного.

Згідно з пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (надалі ПК України) органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного Банку України) в порядку, встановленому вказаним Кодексом.

Відповідно до п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

- платник податків не подає у встановлені строки податкову (митну) декларацію;

- дані перевірок результатів діяльності платника податків свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

- згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

- рішенням суду, що набрало законної сили, особу визнано винною в ухиленні від сплати податків;

- дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених вказаним Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

- результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків митних деклараціях.

Як передбачено пп. 75.1.1 п.75.1 ст. 75 ПК України камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.

Порядок проведення камеральної перевірки врегульований ст. 76 ПК України, згідно з якою така перевірка проводиться посадовими особами органу державної податкової служби без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком.

Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов'язкова. Порядок оформлення результатів камеральної перевірки здійснюється відповідно до вимог статті 86 ПК України.

Таким чином, із аналізу вказаних норм ПК України, випливає, що під час проведення камеральної перевірки з'ясовується питання порушення терміну подання звітності, правильність визначення об'єкта оподаткування та нарахованого грошового зобов'язання з податку на прибуток, а також несвоєчасної сплати визначеного платником податку грошового зобов'язання. Вказане підтверджується також листом ДПА України від 27.04.2011 р. N 11920/7/15-0217 «Щодо оформлення акта проведення камеральних перевірок з податку на прибуток підприємств».

Проте, відповідачем при проведенні вказаної вище перевірки відповідні норми ПК України до уваги взяті не були. Більше того, відповідачем на адресу позивача направлено запит про отримання документів від 03.08.2011р. №6923/26-51, згідно з яким позивачу необхідно надати договори, податкові накладні, акти приймання здачі виконаних робіт, сертифікати відповідності на товари, довіреності на отримання товарів, банківські виписки тощо. На вказаний запит відповідачем отримано копію договору та акти прийому передачі (3 одиниці), що підтверджується підписом відповідного працівника відповідача.

При дослідженні вказаної обставини, суд вважає, що відповідач вийшов за межі своїх повноважень. Це випливає із аналізу наведених вище норм ПК України, оскільки при проведенні камеральної перевірки не передбачено право органу державної податкової служби витребовувати будь які первинні документи, повязані із здійсненням господарських операцій, що відображені у податковій звітності платника податку.

Виходячи із дій відповідача та викладених висновків у акті перевірки, суд дійшов висновку, що відповідач фактично провів документальну перевірку, для якої встановлено інший порядок проведення.

Встановлені вище обставини, дають підстави суду вважати, що у відповідача не було підстав для складення акту перевірки і відповідно для винесення податкового повідомлення рішення.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем порядку надсилання акту перевірки та податкового повідомлення рішення, суд зазначає наступне.

Порядок оформлення результатів камеральних перевірок регулюється ст. 86 ПК України . згідно з п.86.2 ст. 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації в органі державної податкової служби вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному ст. 42 ПК України.

Згідно з ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному представникові чи уповноваженому представникові.

Позивач на момент проведення перевірки і по цей час знаходиться за адресою: 79000 м.Львів, вул. Листопадового Чину, 26/19, що не оспорюється сторонами. Акт перевірки був відправлений рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу позивача 02.08.2011р. через поштове відділення ЛД УАППЗ Укрпошта ВПЗ 3. вказаний акт був отриманий позивачем 04.08.2011р. гр. ОСОБА_1, що підтверджується відміткою на повідомленні про вручення поштового відправлення. Таким чином, відповідач обовязок по надсиланню акта перевірки виконав належним чином.

Твердження позивача про те, що вказаний акт був отриманий особою, яка не має ніякого відношення до позивача не беруться судом до уваги, так як позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував наведені ним обставини. Так само позивачем не надано жодних доказів порушення відповідачем порядку надсилання податкового повідомлення рішення.

З приводу цього, суд додатково зазначає, що навіть у випадку підтвердження наведених позивачем обставин, такі, самі по собі, не можуть впливати на правомірність викладених висновків в акті перевірки та на правомірність податкового повідомлення рішення. Вказані обставини мають значення для визначення строків оскарження податкового повідомлення рішення в судовому чи адміністративному порядку.

З врахуванням наведеного вище, судом не встановлено порушень норм податкового законодавства в цій частині, а тому позов з цих підстав задоволенню не підлягає.

Стосовно доводів позивача про порушення відповідачем строків проведення перевірки, суд зазначає наступне.

Позивач вважає, що відповідачем пропущено строки проведення камеральної перевірки, обґрунтовуючи це тим, що згідно з п.200.10. ст. 200 ПК України податковий орган протягом 30 днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних. Проте, вказана норма стосується порядку визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строків проведення розрахунків. Тобто, вказана стаття регулює відносини, що стосуються податку на додану вартість, який не був предметом камеральної перевірки 01.08.2011р. з огляду на це, вказана норма не може застосовуватись в межах цього спору.

Крім цього, не можуть застосовуватись в межах цього спору наказ ДПА України від 17.07.2006р. №416 «Про затвердження Акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних і місцевих податків і зборів»та ОСОБА_1 ДПА України від 21.06.2011р. №17197/7/15-0617 «Щодо оформлення Акта про результати камеральної перевірки податкової декларації (розрахунку) щодо окремих загальнодержавних і місцевих податків і зборів», на які посилається позивач, оскільки ці нормативні акти, як випливає із аналізу сфери їх дії, не регулюють питання проведення камеральних перевірок податкової звітності з податку на прибуток.

Суд зазначає, що чинним законодавством України не визначені строки проведення камеральних перевірок податкової звітності з податку на прибуток. У звязку з цим, доводи позивача в цій частині є безпідставними та необґрунтованими.

Зважаючи на те, що позивачем не порушено вимоги податкового законодавства в межах цього спору, застосування до нього штрафних санкцій є неправомірним.

З урахуванням встановлених вище судом обставин, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення прийняте ДПІ у Галицькому районі м.Львова прийнято податкове повідомлення рішення від 15.08.2011р. №/1334, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 80 726 грн., в тому числі за основним зобовязанням 80725 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 1 грн. є протиправним.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись наведеним вище та ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Галицькому районі м.Львова від 15.08.2011р. №/1334.

3. Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерело праці» судові витрати у розмірі 28, 23 грн. з Державного бюджету України.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 30 грудня 2011 року.

Суддя Гулик А.Г.