Справа № 754/13773/16-а
Суддя: Клочко І. В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/706/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

06 грудня 2016 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - ЛОУПФУ в м. Києві) про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Позивач перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві з 10.07.2014 року та отримує пенсію за вислугу років, відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

19.12.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення зарахування у подвійному розмірі періоду роботи на посаді медсестри-анестезистки підстанції №13 Київської станції швидкої та невідкладної допомоги, згідно довідок №№ 1404 та 1703.

05.02.2015 року відповідач повідомив позивача про необхідність надання від Київської станції швидкої та невідкладної допомоги документів, що підтверджували б наявність бригади інтенсивної реанімації в структурі організації, а також факт роботи позивача саме у цій бригаді.

На підтвердження можливості зарахування стажу роботи на посаді медсестри-анестезистки позивачем було надано відповідачу довідку №287 від 23.02.2015 року, проте, відповідачем було надано відповідь, в якій зазначено, що дані документи враховані не були, стаж на вищевказаній посаді в дитячій реанімаційній бригаді підстанції №13 в подвійному розмірі не зараховано.

21.06.2016 року позивач знов звернулась із заявою до відповідача про перерахунок страхового стажу в подвійному розмірі, в підтвердження чого долучила довідку №1062 від 14.06.2016 року.

Однак, відповідач у своєму листі відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих право позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі.

Позивач вважає відмову відповідача протиправною, а тому вимушена була звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

05.12.2016 року до суду надійшли заперечення сторони відповідача щодо позовних вимог ОСОБА_1, відповідно до яких ЛОУПФУ в м. Києві через представника просить відмовити в задоволенні адміністратвиного позову, посилаючись на наступне.

Відповідач через представника вважає, що позивачем було пропущено строки звернення до суду, які встановлені КАС України, оскільки обчислення процесуального строку починається з дня, коли особа дізналася про порушення своїх прав, а саме, з 05.02.2015 року, коли ЛОУПФУ в м. Києві надало ОСОБА_1 первинну відповідь.

Крім того, відповідач, посилаючись на ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», зазначає, що довідка про періоди роботи в Центрі екстреної медичної допомоги та медицини катастроф №1062 від 14.06.2016 року, надана позивачем, підтверджує факт роботи на посаді медсестри-анестезистки дитячої реанімаційної бригади, а не у реанімаційному відділенні закладу охорони здоров'я, а тому ЛОУПФУ в м. Києві через представника вважає свою відмову ОСОБА_1 у проведенні перерахунку пенсії в подвійному розмірі обґрунтованою та правомірною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, скорочене провадження застосовується у адміністративних справах про оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат.

Згідно з п. 4. ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі. За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини, за наявності достатніх підстав приймає законне та обґрунтоване судове рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 за наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 10.07.2014 року перебуває на обліку в ЛОУПФУ в м. Києві та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

19.12.2014 року позивач звернулась до відповідача із заявою про здійснення зарахування у подвійному розмірі періоду роботи на посаді медсестри-анестезистки підстанції №13 Київської станції швидкої та невідкладної допомоги, згідно довідок №№ 1404 та 1703.

05.02.2015 року відповідач повідомив позивача про необхідність надання від Київської станції швидкої та невідкладної допомоги документів, що підтверджували б наявність бригади інтенсивної реанімації в структурі організації, а також факт роботи позивача саме у цій бригаді (а.с. 21). На підтвердження можливості зарахування стажу роботи на посаді медсестри-анестезистки позивачем було надано відповідачу довідку №287 від 23.02.2015 року (а.с. 22).

23.04.2015 року відповідачем було надано відповідь позивачу, в якій зазначено, що дані документи враховані не були, стаж на вищевказаній посаді в дитячій реанімаційній бригаді підстанції №13 в подвійному розмірі не зараховано (а.с. 23).

21.06.2016 року позивач знов звернулась із заявою до відповідача про перерахунок страхового стажу в подвійному розмірі (а.с. 24), в підтвердження чого долучила довідку №1062 від 14.06.2016 року (а.с. 25).

Однак, відповідач у своєму листі від 05.07.2016 року відмовив позивачу у проведенні перерахунку пенсії за вислугу років, у зв'язку з відсутністю документів, підтверджуючих право позивача на зарахування стажу в подвійному розмірі (а.с. 26).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок по доказуванню правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Аналізуючи положення наведеної процесуальної норми, виходячи із суті позовних вимог, під час розгляду даної категорії справ відповідачу належить довести правомірність своїх дій та бездіяльності.

Згідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зоюбов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 22 Загальної декларації прав людини проголошує, що кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров'я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених

вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров'я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров'я, а також у психіатричних закладах охорони здоров'я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до ст. 87 ЗУ «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, не одержані своєчасно з вини органу, що призначає або виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Суд вважає помилковим твердження сторони відповідача про відсутність у складі медичної установи, в якій позивач працювала медсестрою-анестезисткою, наявності бригади інтенсивної терапії і реанімації в структурі організації та штатного розпису, а також факт роботи безпосередньо в цій бригаді ОСОБА_1, оскільки з копії трудової книжки позивача та вищезазначених довідок вбачається, що в період з 01.01.1986 року по 08.01.1998 року працювала на посаді медсестри-анестезистки в дитячій реанімаційній бригаді підстанції №13 Київської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги (станом на сьогоднішній день - Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф міста Києва).

В структурі станції не існувало реанімаційних відділень, замість того, існували спеціалізовані анестезіолого-реанімаційні бригади, які надавали анестезіолого-реанімаційну допомогу та інтенсивну терапію пацієнтам та потерпілим як дорослим, так і дітям на до госпітальному рівні. Посада медсестри-анестезистки відноситься до роботи зі шкідливими умовами праці, а тому позивач має право на зарахування стажу роботи на цій посаді у подвійному розмірі, згідно вимог ст. 60 ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, доводи відповідача щодо пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, встановлених ч. 2 ст. 99 КАС України, суд не приймає до уваги, оскільки позивачем оскаржується відмова ЛОУПФУ в м. Києві у зарахуванні стажу роботи в подвійному розмірі від 05.07.2016 року. Згідно відмітки канцелярії суду, адміністративний позов було подано до суду 08.11.2016 року, отже строк у шість місяців, передбачений ч. 2 ст. 99 КАС України, не є пропущеним.

В той же час, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача, починаючи з моменту звернення до відповідача із заявою від 21.06.2016 року, на яку саме ЛОУПФУ в м. Києві було надано відмову від 05.07.2016 року, яка оскаржується позивачем в рамках даного адміністративного позову.

Отже, вимоги позивача щодо зарахування стажу роботи медсестрою-анестезисткою в дитячій реанімаційній бригаді підстанції №13 Київської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги з 01.01.1986 року по 08.01.1998 року в подвійному розмірі підлягають задоволенню, починаючи з 21.06.2016 року, а не з 19.12.2014 року, як зазначено позивачем в прохальній частині адміністративно позову.

Враховуючи викладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини в адміністративній справі, які підтверджуються дослідженими письмовими доказами, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 11, 18, 71, 99, 104, 160-163, 183-2, 254 КАС України, Конституцією України, Загальною декларацією прав людини, ст.ст. 60, 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи медичною сестрою-анестезисткою в дитячій реанімаційній бригаді №13 Київської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги з 01.01.1986 року по 08.01.1998 року в подвійному розмірі - неправомірними.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП:НОМЕР_1, пенсії за вислугу років, обчисливши періоди роботи медичною сестрою-анестезисткою в дитячій реанімаційній бригаді №13 Київської станції швидкої та невідкладної медичної допомоги з 01.01.1986 року по 08.01.1998 року в подвійному розмірі, з 21.06.2016 року та провести доплату за весь період.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: