Справа № 331/8056/16-а
Суддя: Світлицька В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/331/246/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2016 р. м. Запоріжжя

Суддя Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Світлицька В.М., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою Верховної Ради України від 20.05.2004 р. № 1733-ІV позивача було обрано на посаду судді господарського суду Запорізької області безстроково. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 р. № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку. Наказом голови господарського суду Запорізької області від 13.10.2016 р. № 31-к відповідно до ст. 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ОСОБА_1 відраховано зі складу суду у зв'язку з виходом у відставку. 20.10.2016 року позивачем з дотриманням Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України (затвердженого постановою правління ПФУ від 25.01.2008 р. №3-1) до УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя подано документи, необхідні для призначення і виплати ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання. На підставі поданих документів та враховуючи положення ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя повинно було призначити позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% заробітної плати, вказаної в Довідці господарського суду Запорізької області про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного утримання судді у відставці ОСОБА_1 Разом з тим, розпорядженням УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 80% від вказаної у довідці суми заробітної плати судді. При цьому, в обґрунтування прийнятого рішення УПФУ в Олександрівському районі послалося на рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. у справі № 4-рп/2016, зазначивши наступне: «Розмір грошового утримання складає 80% від заробітної плати для обчислення щомісячного грошового утримання. Для визначення права на грошове утримання ОСОБА_1 зараховано до стажу періоди роботи на посаді прокурора та судді, а для розрахунку розміру грошового утримання - робота тільки на посаді судді», оскільки згідно з ч. 3 ст. 141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.12.2015 р.: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання». З позицією відповідача ОСОБА_1 не погоджується, бо згідно з розрахунком господарського суду Запорізької області, стаж роботи позивача на посаді судді станом на 13.10.2016 р. становить 34 роки 01 місяць 04 дні, при цьому стаж роботи на посаді прокурора відповідно до ЗУ «Про прокуратуру» складає 13 років 06 місяців 12 днів. Посилаючи на зазначені обставини, просить визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо відмови у зарахуванні позивачу до стажу роботи на посаді судді господарського суду Запорізької області для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді часу роботи в органах прокуратури 13 років 06 місяців 12 днів, зобов'язати УПФУ Олександрівському районі м. Запоріжжя зарахувати до стажу роботи на посаді судді 13 років 06 місяців 12 днів стажу роботи в органах прокуратури, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру, зобов'язати УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя призначити довічне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати судді без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання з подальшим перерахуванням у разі зміни заробітної плати працюючого судді та здійснити перерахунок з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80 % до 90%.

Ухвалою суду від 01.12.2016 р. відкрито скорочене провадження по справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Відповідач у строк, передбачений ч. 3 ст. 183-2 КАС України письмові заперечення або заяву про визнання позову не надав.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України, кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.

Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.1 статті 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КАС України, обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ «Про звільнення суддів», у зв'язку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді господарського суду Запорізької області ОСОБА_1

Листом від 16.11.2016 року за № 222/П-9 УПФУ в Олександрівському районі м. Запоріжжя повідомило, що ОСОБА_1 з 14.10.2016 року призначено довічне грошове утримання як судді у відставці згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 80% від заробітної плати.

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції діючий на час правовідносин визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Згідно з частиною п'ятою ст..50-1 Закону № 1789-XII «Про прокуратуру» (в редакції що діяла на час набуття права на відставку 17 вересня 2011 року) до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 №58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 р. за N 110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що вона працювала на посаді судді арбітражного суду Запорізької області, який пізніше перейменовано в господарський суд Запорізької області з 20.02.1999 року по 13.10.2016 року.

Згідно з повідомленням Державної судової адміністрації № 17-1818/09 від 25.03.2009 р. щодо надання дозволу на отримання щомісячного грошового утримання, стаж роботи який може бути врахований для призначення щомісячного грошового утримання, станом на 20 лютого 2009 року становить: на посаді судді - 10 років; половина терміну навчання у вищому навчальному закладі - 1 рік 11 місяців; на посаді прокурора - 13 років 6 місяців 12 днів.

Відповідно до подання про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 13.10.2016 р. №9 (додаток 4), стаж роботи судді ОСОБА_1., який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, становить 34 роки 01 місяць 04 дні.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади;забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, ОСОБА_1 набула таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішення Європейського суду в справі "PineValleyDevelopmentsLtd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87, рішення від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (SukhanovandIlchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

За правовою позицією, викладеною у постанові Верховного суду України у справі № 21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.8 ч.4,ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 року) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014 р. в справі №21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, ОСОБА_1 має стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання 34 роки 01 місяць 04 дні, що дає їй право на 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, тому числі з врахуванням періоду праці в органах прокуратури, що становить 13 років 6 місяців 12 днів, що підлягає врахуванню для визначення стажу роботи на посаді судді.

Стосовно вимог позивача щодо подальшого перерахування довічного щомісячного грошового утримання у разі зміни заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, зі змісту наведеної імперативної норми вбачається, що рішення суду не може прийматись як застереження від будь-яких порушень, та не може бути умовним, а розглядати справи та приймати рішення на майбутнє, приймаючи за наявне неіснуючі порушення, суперечить приписам чинного законодавства України.

Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Таким чином, вимоги позивача відносно прийняття судом рішення щодо захисту її прав та інтересів на майбутнє після прийняття судом постанови, зокрема шляхом зобов'язання відповідача у подальшому здійснювати перерахування довічного щомісячного грошового утримання у разі зміни заробітної плати (суддівської винагороди) працюючого судді, є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 47, 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. ст. 5, 6, 71, 160, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя щодо відмови у зарахуванні ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді господарського суду Запорізької області для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 % заробітної плати судді часу роботи в органах прокуратури 13 років 06 місяців 12 днів.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді 13 років 06 місяців 12 днів стажу роботи в органах прокуратури, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді без обмеження граничного розміру.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Олександрівському районі м. Запоріжжя призначити ОСОБА_1 довічне щомісячне грошове утримання в розмірі 90% заробітної плати судді без обмежень граничного розміру щомісячного грошового утримання та здійснити перерахунок з моменту призначення щомісячного грошового утримання з розміру 80 відсотків до 90 відсотків.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя шляхом подання в 10-денний строк з дня отримання копії постанови апеляційної скарги.

Суддя : В.М. Світлицька