Справа № 820/3521/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

14 грудня 2016 р. № 820/3521/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представників відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Комунального підприємства "Ритуал" Харківської міської ради
до Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Комунальне підприємство «Ритуал» Харківської міської ради, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області від 17.06.2016р. № НОМЕР_1 та від 17.06.2016р. № НОМЕР_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що вважає зазначені податкові повідомлення-рішення незаконними, необґрунтованими та такими, що порушують його права. Позивач стверджує, що не вчиняв податкових правопорушень, про які згадується в акті перевірки. Викладені в акті судження інспекції є помилковими, не відповідають положенням закону та не узгоджуються з дійсними фактичними обставинами проведених платником податків господарських операцій. Підприємством виконані всі необхідні вимоги для включення до податкового кредиту сум ПДВ та сплачені податки у вірному обсязі.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов з підстав та мотивів, викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях відповідача, наданих до суду. Вказав, що викладені в акті судження контролюючого органу про вчинення платником податків податкових правопорушень є правильними та вірними. Вказані порушення встановлені цілком об'єктивно. В ході перевірки також була досліджена вся наявна податкова інформація з контрагентами позивача. На думку контролюючого органу, висновків інших податкових органів достатньо для судження про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України. За таких підстав, представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в січні березні 2016 року ГУ ДФС України в Харківській області ДФС України проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012р. по 31.12.2014р.

За наслідками перевірки був складений акт від 14.03.2016р. № 110/20-40-14-02-07/03354394, за висновками якого встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства, зокрема: порушення п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено суми витрат по рядку 05.1 Декларації з податку на прибуток підприємства «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за 2014 рік в частині амортизаційних відрахувань в сумі 487 932 грн., яка була нарахована на вартість придбаних послуг з ремонту кремаційної печі №2 від ТОВ «Будівельна компанія «Ярко», по яким перевіркою встановлено відсутність реального вчинення господарських операцій та, як наслідок, юридична дефектність первинних документів; порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 3 ст.5 та п.1 ст. 7 Господарського кодексу України, п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями, п. 1.2, п. 2.7 Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», п. 3.1, п. 4.1, п. 8 розділу ІІІ, п. 3.1 розділу V Наказу ДПА України від 25.01.2011р. № 41 «Про затвердження форми та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», внаслідок чого сталося завищення сум податкового кредиту по взаємовідносинами з ПП «Ельтан» за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р. в сумі 9 104,0 грн., в тому числі: за лютий 2013 року на суму 1 015,0 грн., березень 2013 року в сумі 913, 0 грн., липень 2013 року на суму 1 706,0 грн., вересень 2013 року в сумі 1 755,0 грн., липень 2014 року в сумі 3 715, 0 грн.; порушення п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем нараховано на обсяг паливно-мастильних матеріалів суми податкового зобовязання з ПДВ всього в сумі 219941,0 грн. в тому числі: за січень 2013 року 9863,0 грн., лютий 2013 року 8015,0 грн., березень 2013 року 9566,0 грн., квітень 2013 року 8093,0 грн., травень 2013 року 8518,0 грн., червень 2013 року 7942,0 грн., липень 2013 року 8264,0 грн., серпень 2013 року 7813,0 грн., вересень 2013 року 8831,0 грн., жовтень 2013 року 9433,0 грн., листопад 2013 року 9343,0 грн., грудень 2013 року 9405,0 грн., січень 2014 року 6625,0 грн., лютий 2014 року 9335,0 грн., березень 2014 року 8612,0 грн., квітень 2014 року 8109,0 грн., травень 2014 року 8075,0 грн., червень 2014 року 10068,0 грн., липень 2014 року 11656,0 грн., серпень 2014 року 8138,0 грн., вересень 2014 року 10970,0 грн., жовтень 2014 року 11188,0 грн., листопад 2014 року 9323,0 грн., грудень 2014 року 12756,0 грн.

На підставі розгляду висновків зазначеного акту перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення рішення від 14.04.2016р. № та від 14.04.2016р. №, які в подальшому, за наслідками їх адміністративного оскарження, вважаються відкликаними, оскільки за результатами розгляду скарги позивача ГУ ДФС у Харківській області прийнято податкові повідомлення-рішення: від 17.06.2016р. № НОМЕР_1 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на прибуток у загальній сумі 416612,50 грн., в тому числі за основним платежем 333 290,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 83322,50 грн.; від 17.06.2016р. № НОМЕР_2 про збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість в загальній сумі 286306,25 грн., в тому числі за основним платежем 229045,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 57261,25 грн.

Судом встановлено, що доходячи висновків про наявність з боку позивача порушень п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України по взаємовідносинами з ТОВ «Будівельна компанія «Ярко», яка на замовлення позивача надавала йому послуги з капітального ремонту кремаційної печі №2, податковий орган виходив з того, що всі будівельні роботи за договором між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» виконувались субпідрядником ТОВ «БК «Гефест Альянс», на підставі договору з ТОВ «Будівельна компанія «Ярко», а основним постачальником ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» в листопаді грудні 2013 року було ТОВ «Маестро-Торг». Податковим органом було взято до уваги, що актом ДПІ у Деснянському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 14.08.2014р. № 387/26-52-22-03-14/37312719 встановлено неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «БК «Гефест Альянс» в звязку з присвоєнням платнику податків стану «9» (направлено повідомлення про відсутність за місцезнаходженням) та не підтверджено реальність здійснення господарських операцій із контрагентами покупцями та продавцями за період з 01.01.2013р. по 31.12.2013р.

Щодо ТОВ «Маестро Торг» податковим органом було взято до уваги акт ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 21.08.2014р. № 1944/26-59-22-06/37931224 про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Маестро Торг» щодо підтвердження господарських відносин з контрагентами за вересень, жовтень 2012 року, січень грудень 2013 року, яким встановлено, що ТОВ «Маестро Торг» присвоєно стан «7» (до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей», внаслідок чого задекларовані податкові зобовязання та податковий кредит за вересень, жовтень 2012 року, січень грудень 2013 року підлягають зменшенню до «0».

Саме з аналізу наведених відомостей податковим органом зроблено висновок щодо нереальності придбання послуг з ремонту кремаційної печі № 2, оскільки, як він зазначив, будівельні роботи та матеріали, які використовувались при проведенні ремонту фактично у ТОВ «БК «Гефест Альянс» та ТОВ «Маестро Торг» не придбавались.

Суд з такими висновками відповідача не погоджується з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» 17.09.2013 р. було укладено договір № 8 про закупівлю робіт за державні кошти (а.с. 107-110 том 13). Згідно умов вказаного договору ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» (учасник) зобовязується протягом 2013 року (жовтень-грудень 2013 року) виконати замовникові роботи з капітального ремонту кремаційної печі № 2 крематорію.

Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.3 договору роботи виконуються відповідно до узгодженого календарного плану виконання робіт з 01 жовтня 2013 року по 31 грудня 2013 року на території крематорію замовника, який розташований за адресою: м. Харків, вул. Надборна, 3. Згідно п.п. 6.3.8, 6.3.15 договору ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» зобовязана виконувати роботи за рахунок власних матеріалів, власними силами і транспортними засобами, а у разі залучення до виконання робіт субпідрядних організацій, повинен підписати з замовником Протокол погодження субпідрядників. Приймання виконаних робіт оформлюється актом приймання-передачі виконаних робіт.

Також до вказаного договору було затверджено дефектний акт від 17.09.2013р., сторонами узгоджено договірну ціну (додаток 1), технічне завдання (додаток № 2), календарний план виконання робіт (додаток 3), залучення субпідрядника на роботи з капітального ремонту (додаток 4) та лист № 17 від 25.09.2013р., яким сторони погодили залучення субпідрядника ТОВ «БК «Гефест Альянс». Для проведення ремонтних робіт позивачем 01.11.2013р. в інспекції ДАБК у Харківській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт.

Наявність вказаного договору, який складено у письмовій формі та підписано обома сторонами, а також додатків до нього податковим органом не заперечується.

Щодо виконання договору №8 від 17.09.2013р. суд зазначає, що воно документально підтверджується актом № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2013 року (Форма № КБ-2в) із додатками: розрахунок № 1-2 загальновиробничих витрат, відомість ресурсів, довідка про вартість виконаних будівельних робіт.

Зазначений акт приймання виконаних будівельних робіт містить детальний опис кожного виду проведених робіт та відповідає ДБН Д.1.1-2000 «Правила визначення вартості будівництва», затвердженим Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 27.08.2000р. № 174.

До вказаного акту та його додатків вносилися коригування від 28.05.2014р. та від 06.08.2014р. згідно з вимогами, викладеними в акті Харківської обєднаної державної фінансової інспекції ДФІ у Харківській області № 810-40/48 від 18.06.2014р. позапланової ревізії фінансово-господарської діяльності КП «Ритуал» за період з 01.01.2013р. по 01.03.2014р. з метою перевірки достовірності кредиторської заборгованості по капітальним видаткам станом на 01.03.2014р.

Надані послуги з капітального ремонту сплачено позивачем у безготівковій формі згідно банківської виписки від 26.08.2014р., після проведеного ремонту кремаційну піч № 2 крематорію зворотно введено в експлуатацію актом приймання здачі відремонтованих, реконструйованих та модернізованих обєктів (Ф № 03-2) від 30.12.2013р. та вона використовується за основним призначенням, що підтверджується Журналом обліку кремацій по кремаційній печі № 1 та № 2 крематорію КП «Ритуал».

Як встановлено судом, зазначені первинні документи стали підставою для збільшення позивачем первинної вартості кремаційної печі № 2 на вартість проведених ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» ремонтних робіт, внаслідок чого відбулося збільшення її залишкової балансової вартості та включення амортизаційних відрахувань в сумі 487 932,0 грн., які були нараховані на вартість придбаних послуг з ремонту кремаційної печі № 2 від ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» до складу витрат в рядок 05.1 Декларації з податку на прибуток підприємства «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» за 2014 рік відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України.

Суд наголошує, що фактична наявність вказаних первинних документів обліку та їх належне документальне оформлення податковим органом не заперечується. Фактично, достовірність вказаних документів ним поставлено під сумнів в звязку з отриманням інформації від інших податкових органів щодо неможливості проведення податкових звірок контрагентів ТОВ «Будівельна компанія «Ярко», з яких зроблено висновки про відсутність реального здійснення поставки товарів, їх переміщення та, відповідно, виконання робіт.

Суд вважає такі висновки необґрунтованими та передчасними, оскільки копії долучених до матеріалів справи первинних і розрахункових документів не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995р. за №168/704; далі за текстом Положення № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

На підставі зазначених вище обставин суд доходить висновку, що подані позивачем документи, підтверджують реальність господарських операцій у спірних правовідносинах, крім того, підтверджено понесення позивачем витрат у спірних правовідносинах шляхом вибуття безготівкових коштів з власності даного субєкта господарювання. Акти про неможливість проведення зустрічної звірки контрагентів ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» самі по собі на висновки щодо дійсності первинних документів, складених за наслідками господарських відносин між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» впливати не можуть.

В звязку із встановленим суд зауважує, що відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно вимог п. 138.8. ст. 138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо повязаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо повязаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Згідно п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, амортизації підлягають, крім іншого, витрати на проведення ремонту, реконструкції, модернізації та інших видів поліпшення основних засобів, що перевищують 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, що підлягають амортизації, на початок звітного року, а також сума переоцінки вартості основних засобів, проведеної відповідно до ст. 146 Податкового кодексу України.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

З огляду на наведені положення Податкового од кексу України та враховуючи належне підтвердження позивачем відповідними первинними документами обліку проведення ремонтних робіт, проведених ТОВ «Будівельна компанія «Ярко», висновки податкового органу про порушення в даному випадку позивачем п. 138.2, п. 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139, п. 144.1 ст. 144 Податкового кодексу України по взаємовідносинами з ТОВ «Будівельна компанія «Ярко» є такими, що не відповідають дійсності.

Також судом встановлено, що доходячи висновків про порушення позивачем п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, п. 3 ст.5 та п.1 ст. 7 Господарського кодексу України, п.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями, п. 1.2, п. 2.7 Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. № 88 «Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», п. 3.1, п. 4.1, п. 8 розділу ІІІ, п. 3.1 розділу V Наказу ДПА України від 25.01.2011р. № 41 «Про затвердження форми та порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», внаслідок чого сталося завищення сум податкового кредиту по взаємовідносинами з ПП «Ельтан», податковий орган виходив з того, що позивач неправомірно відніс до складу витрат в рядок 05.1 Декларації з податку на прибуток «Витрати операційної діяльності, в тому числі «Собівартість придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг)» вартість придбаних та використаних паливо-мастильних матеріалів у ПП «Ельтан» всього в сумі 236701,0 грн., в тому числі за 2013 рік 145584,0, за 2014 рік 81117,0 грн.

При цьому податковим органом враховано, що за результатами опрацювання даних Автоматизованої системи співставлення розшифровок податкових зобовязань та податкового кредиту у розрізі контрагентів, при співставленні даних розділу І додатку 5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка податкових зобовязань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» позивача встановлено розбіжності по контрагентам постачальникам та завищення податкового кредиту.

Зокрема, розбіжності виникли за рахунок наступної податкової інформації: акту Основянської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 25.02.2013р. № 524/20-38-22-05-08/34755322 «Про результати зустрічної звірки ПП «Ельтан» щодо фінансово господарських правовідносин з платниками податків» - ТОВ «Вектра 3000» за лютий, березень 2013 року; ТОВ «ТКП ОСОБА_1» за травень, червень, липень, серпень 2013 року; ТОВ «Ультраматеріали» за травень, квітень, жовтень 2012 року; акту Основянської ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 23.01.2013р. № 287/222/34755322 «Про результати дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства», згідно якого зменшено суму податкового кредиту за період з лютого 2012 року по серпень 2012 року; податкової інформації, складеної Основянською ОДПІ м. Харкова ГУ Міндоходів у Харківській області від 25.11.2014р.№ 7484/7/20-38-22-07-07 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ПП «Ельтан» за серпень 2014 року».

Суд з вищевикладеними доводами податкового органу не погоджується з огляду на таке.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між позивачем та ПП «Ельтан» укладено договір поставки № 2110/1 від 21.10.2009р. (а.с. 83 том 14), відповідно до умов якого ПП «Ельтан» зобовязується поставити позивачу (покупець) дизельне пальне, бензин в асортименті, олії технічні (паливно-мастильні матеріали) за кількістю та в асортименті, вказаних у накладних, які є невідємною складовою договору.

Як зазначалося вище, в силу ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», обовязковою умовою підтвердження реальності здійснення господарських операцій є фактична наявність у платника податків первинних документів, фізичних, технічних та технологічних можливостей для здійснення відповідних операцій та в звязку із фактом придбання товару (послуги) і подальшою господарською діяльністю.

З наявних у матеріалах справи доказів та пояснень представника позивача судом встановлено, що протягом 2009-2014 років позивач придбавав у ПП «Ельтан» паливно-мастильні матеріали відповідно до зазначеного вище договору поставки № 2110/1 від 21.10.2009р., додаткових угод до нього від 01.03.2010р. та від 26.04.2010р. (а.с. 85,86 том 14), видаткових накладних. Доставка придбаних паливно-мастильних матеріалів здійснювалась на адресу АЗС гаражу КП «Ритуал» та відбувалась на підставі товарно-транспортних накладних за рахунок постачальника.

Отримані паливно-мастильні матеріали оприбутковувались належним чином та використовувались при наданні позивачем послуг з поховання, а також на інші власні виробничі та адміністративні потреби, що підтверджується наявними в матеріалах справи видатковими накладними, товарно-транспортними накладними, шляховими листами, прибутковими ордерами, нарядами, тощо. Крім того, постачальник ПП «Ельтан» видавав позивачу податкові накладні на придбаний товар, оформлені згідно вимог чинного законодавства.

Щодо доводів відповідача про наявні деякі недоліки у первинній документації позивача щодо спірних правовідносин, суд зауважує, що наявність окремих недоліків не може бути єдиною підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобовязаннях платника податку у звязку з його господарською діяльністю мали місце. При проведенні перевірки, згідно акту перевірки, відповідач на такі недоліки не вказував.

Також в матеріалах справи наявні копії паспортів якості на бензин та сертифікати відповідності, що спростовує твердження відповідача про відсутність будь-яких документів, які б підтверджували якість придбаного у ПП «Ельтан» товару.

Згідно приписів п.п. 198.1 ст. 198 ПК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.п. 198.3. зазначеної статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Оскільки судовим розглядом підтверджено наявність необхідних документів первинного обліку по взаємовідносинам позивача з ПП «Ельтан», суд вважає наявним у позивача право для включення ним до складу витрат вартості отриманих паливно-мастильних матеріалів та, відповідно, до складу податкового кредиту сум податку на додану вартість в ціні паливно-мастильних матеріалів відповідно до п. 138.2 ст. 138, п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України.

Щодо доводів податкового органу про наявність податкової інформації щодо інших юридичних осіб контрагентів ПП «Ельтан», яка свідчить про відсутність реального характеру їх господарської діяльності, порушення порядку ведення податкового обліку, тощо, суд зауважує, що згідно ст. 36 Податкового кодексу України ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку та не має обовязку або права контролювати правильність ведення податкового обліку іншим платником податків. Враховуючи, що надані до суду позивачем документи первинного обліку по спірним господарським операціям є належним чином складеними, розповсюдження щодо них висновків про їх недійсність виключно з посиланням на податкову інформацію, складену щодо інших субєктів господарювання є помилковим.

Щодо висновків податкового органу про порушення позивачем приписів п. 198.5 ст. 198, п. 189.1 ст. 189 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем нараховано на обсяг паливно-мастильних матеріалів суми податкового зобовязання з ПДВ всього в сумі 219 941,0 грн., суд зазначає наступне.

Вказані висновки ґрунтуються на тому, що проведеною перевіркою встановлено використання позивачем бензину та дизельного пального в загальновиробничих витратах підприємства, по яким воно не отримувало доходу та списання паливно-мастильних матеріалів не підтверджується належним чином оформленими первинними документами. Згідно висновків акту перевірки вказано, що надані до перевірки шляхові листи на списання використаних паливно-мастильних матеріалів в графі «Послідовність виконання завдання» не підтверджують внутрішньогосподарське переміщення готової продукції та відсутні накладні на переміщення товарно-матеріальних цінностей по зазначеному маршруту в шляховому листі. Тобто списані паливно-мастильні матеріали на підставі наданих до перевірки шляхових листів не підтверджуються їх використанням в господарській діяльності підприємства.

В звязку із наведеним відповідачем зроблено висновок, що дані витрати (списані паливно-мастильні матеріали) не були враховані при формуванні доходу від реалізації товарів (робіт, послуг), в результаті чого виникли встановлені актом перевірки порушення за рахунок неправомірно списання до складу валових витрат паливно-мастильних матеріалів.

Суд з такими висновками податкового органу не погоджується та зазначає, що згідно вимог п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, для цілей оподаткування платники податків зобовязані вести облік доходів, витрат та інших показників, повязаних з визначенням обєктів оподаткування та/або податкових зобовязань на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, повязаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

В даній справі встановлено, що позивач здійснює бухгалтерський облік витрат у відповідності до Положень (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999р. № 318. Згідно п. 6 вказаного Положення витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобовязань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

При цьому, п. 7 Положення передбачає, що витрати визнаються витрати певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Аналогічна норма міститься у п. 138.4 ст. 138 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин. Вона передбачає, що витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в період їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Судом було встановлено, що в бухгалтерському обліку позивача наявність та рух паливно-мастильних матеріалів відображалася на рахунку 203 «Паливо», з якого паливно-мастильні матеріали списувались на виробництво готової продукції (робіт, послуг), на загальновиробничі витрати та на загальногосподарські витрати.

Витрати на списання паливно-мастильних матеріалів, які відображались позивачем у складі загальновиробничих витрат, згідно з п.15 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16, розподілялися на об'єкти витрат (виробничі ділянки позивача) та щомісячно в повному розмірі включалися до складу виробничої собівартості готової продукції (робіт, послуг), у відповідності з п. 11 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16.

При подальшій реалізації готової продукції (робіт, послуг) в момент отримання доходу, згідно з п.5 та п. 8 Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, витрати (в тому числі паливно-мастильні матеріали), які сформували собівартість реалізованої готової продукції (робіт, послуг), визнаються витратами в тому звітному періоді, в якому було отримано дохід.

Враховуючи, що основний вид діяльності позивача, як відзначалося вище, - ритуальні послуги, він не передбачає залишків незавершеного виробництва у бухгалтерському обліку, а всі витрати (виробнича собівартість послуг) відносяться на реалізацію в тому ж періоді, коли вони понесені.

Щодо виробничої собівартості готової продукції, то вона відображалася у залишках на рахунку бухгалтерського обліку 26 «Готова продукція», та списувалась на витрати періоду в місяці її реалізації (залишки готової продукції станом на 31.12.2013р. складали 754053,04грн., станом на 31.12.2014 р. - 851245,85грн.)

Таким чином, відображення у податковому обліку виробничої собівартості готової продукції, до складу якої входять загальновиробничі витрати здійснювалось тільки в момент реалізації.

Оскільки, як пояснив представник позивача, доходи від реалізації готової продукції (робіт, послуг) у позивача в 2013- 2014 роках перевищували собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг), вартість паливно-мастильних матеріалів у повному обсязі була компенсована покупцями.

З огляду на наведене, твердження відповідача, що вартість витрат до списанню паливно-мастильних матеріалів не компенсована покупцями є необґрунтованим, оскільки при перевірці було встановлено, що ці витрати були зараховані у собівартість реалізованої готової продукції, тобто при її реалізації фактично відбувалася компенсація в тому числі і витрат на вищевказані паливно-мастильні матеріали.

Щодо твердження відповідача про непідтвердження шляховими листами внутрішньогосподарського переміщення готової продукції та відсутності накладних на переміщення товарно-матеріальних цінностей по зазначеному в шляховому листі маршруті, суд зауважує наступне.

Згідно вимог п.11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997р. № 363 (в редакції що діяла на час виникнення спірних правовідносин) основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. В редакції вказаних правил, що діяла починаючи з 14.01.2014р. основним документом на перевезення вантажів визначено товарно-транспортну накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Типова форма подорожнього листа вантажного автомобіля затверджена Наказом Мінтрансу, Мінстату України від 29.12.1995р. № 488/436, та втратила чинність згідно із наказом Міністерства інфраструктури України та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10.12.2013р. № 1005/1454.

Інструкції по заповненню подорожніх листів вантажного автомобіля станом на 01.01.2013р. законодавством України затверджено не було.

Тобто, при заповненні подорожник листів вантажного автомобіля позивач мав користуватися ст.9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» в частині вимог до обов'язкових реквізитів первинних документів.

За таких обставин, оскільки у подорожник листах позивача, наданих до матеріалів справи, наявні всі обов'язкові реквізити первинного документа, можна вважати їх саме первинними документами, які підтверджують здійснення господарської операції по переміщенню автомобільного транспорту.

Також наявні в матеріалах справи подорожні листі підтверджують переміщення готової продукції, на що вказують накладні на переміщення готової продукції; надання послуг автокатафалку (поховання), що підтверджується відповідними нарядами; перевезення відходів та інших матеріалів позивача, на що вказують відповідні наряди; перевезення відповідальних робітників позивача з метою об'їздів кладовищ, на що вказують відповідні накази керівництва, тому використання списаних паливно-мастильних матеріалів можна вважати таким, що відбувалося виключно у господарській діяльності позивача.

Підсумовуючи наведене, суд зауважує, що відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду не надано доказів законності та обґрунтованості оскаржуваних рішень, у той час як позивачем подано переконливі докази в обґрунтування своєї позиції, з аналізу яких судом зроблено вичерпні висновки.

Отже, оскільки в ході судового розгляду відповідачем не доведено правомірності мотивів для винесення спірних податкових повідомлень-рішень, що зумовлює висновок про необґрунтованість визначення платнику податків додаткових податкових зобов'язань і, як наслідок, наявність факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, позов слід задовольнити.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 52, 55, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Комунального підприємства "Ритуал" Харківської міської ради до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 17.06.2016 року № та № НОМЕР_2.

Стягнути на користь Комунального підприємства "Ритуал" Харківської міської ради (61022, м.Харків, вул.Червоножовтнева, буд.3, код ЄДРПОУ - 03354394) судовий збір у розмірі 10543 (десять тисяч п'ятсот сорок три) грн. 79 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Харківській області (61057, м.Харків, вул. Пушкінська, буд.46, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 19 грудня 2016 року.

Суддя Панченко О.В.