Справа № 592/9499/16-а
Суддя: Косолап М. М.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/9499/16-а
Провадження №2-а/592/353/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі: головуючого судді - Косолап М.М., за участю секретаря - Павлович Ю.С., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах про визнання дій протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом і свої вимоги мотивує тим, що їй як учаснику бойових дій, на підставі ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон) щорічно до 5 травня повинна виплачуватися разова грошова допомога в розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Їй необхідно було виплатити разову грошову допомогу у розмірі 5650 грн. (1130 грн.х5), але фактично відповідач виплатив у розмірі 920 грн. Недоплата разової грошової допомоги до 5 травня 2016 р. становить 4730 грн. Обмеження та призупинення дії ст. 12 Закону у частині, яка визначила розмір виплат щорічної разової допомоги учаснику бойових дій є неправомірними, суперечать вимогам ст.ст. 3, 8, 22, 58 Конституції України. Звернувшись до відповідача з заявою про проведення перерахунку разової допомоги як учаснику бойових дій на підставі Закону отримала відмову. Уточнивши позовні вимоги (а.с. 13) просила суд визнати неправомірними дії щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому, ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнути з відповідача щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 920 грн.

У судове засідання сторони та представник третьої особи не прибули, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи.

Позивач ОСОБА_1 надала заяву згідно якої просила розглядати справу за її відсутністю. Надала письмові пояснення у яких вказувала, що відповідач відмовляючи у перерахуванні грошової допомоги посилається на постанову КМУ, яка є підзаконним актом, а базовим законом передбачено виплату грошової допомоги у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком. Відповідач свідомо не виконує рішення Конституційного Суду України та Верховного Суду України.

У судове засідання представник відповідача - Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради не прибув. Згідно наданих заперечень у задоволенні позову просили відмовити. Зазначили, що щорічну разову грошову допомогу позивачу до 5 травня 2016 року було виплачено платіжним дорученням від 14.04.2016 № 4248 відповідно до постанови КМУ від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» у розмірі 920 грн. Вказана постанова є чинною, прийнята відповідно до норм Бюджетного кодексу України, не визнана неконституційною і протиправною. Допомога позивачу виплачена у розмірі установленому діючим законодавством, а тому позовні вимоги є необґрунтованими.

У судове засідання представник третьої особи - Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах не прибув, заперечень на адміністративний позов не надав.

Судом визнано можливим розглянути справу у відсутності сторін у письмовому провадженні за наявними матеріалами.

Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 18.01.1999 р. (а.с. 6), користується пільгами, встановленим для ветеранів війни - учасників бойових дій.

У 2016 році до 5 травня позивачу виплачено щорічну разову грошову допомогу в розмірі 920 грн.

На скаргу позивача щодо доплати їй грошової суми в розмірі 4680 грн. щорічної допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, листом від 30.09.2016 № Г-576/12.02-38 Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради відмовив, мотивуючи це тим, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 р. №141 у 2016 р. виплата разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» проведена до 5 травня 2016 року у розмірі 920,00 грн. (платіжне доручення від 14.04.2016 № 4248) відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 5).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 р.) щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Згідно ч.1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Законом України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Вищенаведені положення Закону від 28.12.2014 р. № 79-VIII не були визнані неконституційними та є чинними.

У межах реалізації наданих повноважень Кабінетом Міністрів України 02.03.2016 р. було прийнято Постанову № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» (далі - Постанова КМУ). Вказаною Постановою КМУ з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій - 920 гривень.

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у Рішенні від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 1-11/2012 від 25.01.2012 р. у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв'язку з окремими положеннями Конституції України, суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Відповідно до ст. 8 КАС України принцип верховенства права суд застосовує з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права в Україні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено у рішенні цього суду від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії».

Крім того, у рішенні від 03.06.2014 р. по справі за заявою «Великода Вантина Ніканорівна проти України» (заява № 43331/12) Європейський суд з прав людини констатував, що положення Протоколу № 1 до Конвенції не встановлюють жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення, або обирати тип чи розмір пільг для забезпечення у рамках будь-якої такої системи. Стаття 1 Першого протоколу не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі. «Вимога» може становити «майно» у розумінні статті 1 Першого протоколу, лише якщо достатньою мірою встановлено, що вона підлягає виконанню. З огляду на те, що до відповідного законодавства було внесено зміни та доповнення, не можна вважати, що надання заявниці права на пільгу у певному розмірі було встановлено достатньою мірою. Більше того, навіть припускаючи, що зміни та доповнення до Закону становили втручання у право заявниці на мирне володіння майном у розумінні статті 1 Першого протоколу, Суд нагадує, що перша та найважливіша вимога цього положення полягає у тому, що будь-яке втручання з боку державних органів влади у мирне володіння майном має бути законним та має переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання має також бути обґрунтовано пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде накладений особистий та надмірний тягар. Європейський суд з прав людини вказав, що Суд не може дійти висновку, що передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв у порушення якихось положень Конвенції.

З огляду на встановлені факти, беручи до уваги наведені норми права та практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку, що у 2016 році виплата позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій, правомірно здійснена в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України. Суб'єкт владних повноважень - Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради здійснюючи виплату позивачу допомоги до 5 травня у розмірі 920 грн. діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з дотриманням вимог, передбачених ч. 3 ст. 2 КАС України.

За наведених обставин адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 2, 6 - 9, 11, 69 - 72, 160 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Сумської міської ради, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у м. Сумах про визнання неправомірними дій щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому ніж передбачено ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; стягнення з відповідача щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням проведеної виплати в розмірі 920 грн. - залишити без задоволення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.М. Косолап