Справа № 607/8120/16-а
Суддя: Ромазан В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2016 Справа №607/8120/16-а

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі:

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, в якому просить: визнати протиправною відмову відповідача в поновленні їй, призначеної 13.06.2012 року та перерахованої в лютому 2015 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком при повному стажі; зобов'язати Тернопільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області поновити їй з 08 червня 2016 року виплату призначеної 13.06.2012 року та перерахованої в лютому 2015 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсії за віком при повному стажі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що з 13 червня 2012 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». У лютому 2015 року позивачу було здійснено перерахунок раніше призначеної пенсії, яку вона отримувала до березня 2015 року включно. Відповідно до абзацу першого, другого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VШ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911-VІІІ, з квітня 2015 року позивачу припинено виплату призначеної пенсії. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп-2016 у справі за №1-8-2016, яке було оприлюднене 10 червня 2016 року, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VШ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII. Таким чином, окремі положення законів, які передбачали припинення виплат пенсій особам, які працюють на посадах і на умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів» втратили чинність з 08.06.2016 року, дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою про відновлення виплати перерахованої пенсії за віком при повному стажі. Однак, їй було відмовлено та роз'яснено, що оскільки позивач працює на посаді, яка передбачена Законом України «Про судоустрій та статус суддів», призначені пенсії не виплачуються та поновити їй пенсійну виплату не має можливості. Вважає, що такі дії відповідача є неправомірними та просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити.

Представник Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області в судовому засіданні позовних вимог не визнала та просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування зазначила, що статтею 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р. передбачено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ) на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу». «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи, виплата пенсії, відповідно до цього Закону поновлюється. Згідно із матеріалами пенсійної справи, позивачка працює на посаді, передбаченій Законом України «Про судоустрій та статус суддів», тому виплата пенсії ОСОБА_1 припинена із 01.04.2015 року. При прийнятті рішення про відмову у поновленні виплати пенсії з 08.06.2016 року Управління діяло відповідно, у спосіб та на підставі чинного законодавства.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 р. №1055 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України», постановлено реорганізувати деякі територіальні органи ПФУ шляхом злиття окремих органів ПФУ за переліком згідно з додатком 1. Перейменувати деякі територіальні органи ПФУ за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатком 1 до постанови КМУ від 16 грудня 2015р. №1055 Управління Пенсійного фонду України в м. Тернополі та в Тернопільському районі реорганізовано в Тернопільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України.

Позивачу ОСОБА_1 із 13 червня 2012 року призначено пенсію за віком згідно із Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У лютому 2015 року позивачу було здійснено перерахунок раніше призначеної пенсії, яку вона отримувала до березня 2015 року включно.

При цьому, ОСОБА_1 працює на посаді судді апеляційного суду Тернопільської області.

Управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі (на даний час - Тернопільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області) з 1 квітня 2015 року, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, призупинило виплату пенсії позивачу.

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області із заявою про відновлення виплати їй перерахованої пенсії за віком при повному стажі.

Як вбачається із листа Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області від 29.06.2016 року №246/Ж-11, ОСОБА_1 у поновленні виплати пенсії за віком відповідачем було відмовлено, покликаючись на статтю 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015 р. згідно якої, тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, та з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу». «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

У рішенні Конституційного Суду України від 18 червня 2007 року №4-рп/2007,у справі про гарантії незалежності суддів, а також у низці інших попередніх рішень, зокрема від 24 червня 1999 року №6-рп/99 (справа про фінансування судів), від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01 грудня 2004 року №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 1 грудня 2004 року №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій),від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання), наголошується, що ч.3 ст.22 Конституції України установлено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Так, Конституційний Суд України в п. 7 Рішення від 01 грудня 2004 року №20-рп/2004 акцентує увагу на тому, що норми про матеріальне і побутове забезпечення суддів, їх соціальний захист, встановлені Законом України «Про судоустрій та статус суддів», не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації. Надання суддям передбачених законом пільг, компенсацій і гарантій не може ставитися у залежність від грошових доходів суддів та від бюджетного фінансування, у зв'язку з чим при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 статті 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і Законами України. Складовою цих гарантій відповідно до ч.1 ст.130 Конституції України є обов'язок держави забезпечувати фінансування та належні умови функціонування судів і діяльності суддів.

Гарантії незалежності суддів встановлено у статтях 48, 52 розділу III, статті 117 розділу VII, розділах IX, X Закону України «Про судоустрій та статус суддів» № 2453 в редакції Закону № 192, зі змісту яких вбачається, що однією з гарантій незалежності суддів є їх належне матеріальне та соціальне забезпечення, зокрема надання суддям за рахунок держави суддівської винагороди, а суддям у відставці - щомісячного довічного грошового утримання або пенсії за вибором. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Таким чином, особливий порядок фінансування судів і діяльності суддів є однією з конституційних гарантій їх незалежності і спрямований на забезпечення належних умов для здійснення незалежного правосуддя.

02.03.2015 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 -VIII від 02.03.2015 року,який набрав чинності з 01.04.2015 року. Зазначеним Законом (п.п.2 п.12 розділу 1) внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

Разом з тим, пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Оскільки, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема відповідно до Закону №2453-VІ.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що правові підстави для припинення позивачеві виплат призначеної їй пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» перестали існувати, а тому з 01.06.2015 року пенсія повинна виплачуватися позивачеві відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналогічну правову позицію було висловлено Верховним Судом України у постанові від 24 травня 2016 у справі №333/6710/15а.

Крім того, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ; пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ в частині скасування з 01 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Належних доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачем суду надано не було.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що виплата пенсії, призначеної позивачеві відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її припинення її виплати, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі шляхом визнання протиправними дій відповідача відносно відмови у виплаті позивачеві пенсії з 08.06.2016 року із зобов'язанням поновити виплату вказаної пенсії, призначеної ОСОБА_1 13.06.2012 року та перерахованої в лютому 2015 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 08.06.2015 року.

Згідно ч. 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Оскільки, рішення ухвалено на користь позивача, тому слід відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Відповідно до вимог п.1.ч.1 ст. 256 КАС України, суд допускає негайне виконання постанови про присудження виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.

Керуючись ст.ст.6, 18, 71, 86, 158, 162, 163, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про судоустрій і статус суддів», , суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті пенсії з 08.06.2016 року.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане Управління Пенсійного фонду України Тернопільської області відновити ОСОБА_1, із 08.06.2016 року, виплату пенсії, призначеної 13.06.2012 року та перерахованої в лютому 2015 року, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Допустити негайне виконання постанови суду в межах суми платежу за один місяць.

Відшкодувати ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області 551,20 грн. судового збору, сплаченого нею при зверненні із позовом в суд.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан