Справа № 802/1698/16-а
Суддя: Заброцька Людмила Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 р. м. Вінниця

Справа № 802/1698/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Заброцької Людмили Олександрівни,

за участю:

секретаря судового засідання: Кулика Віталія Віталійовича,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: Кухаря А.В.,

представника третьої особи: Кухаря А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Калинівської районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Служба у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и в :

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області, в якому просила:

- визнати бездіяльність Калинівської РДА щодо відмови в розгляді заяви ОСОБА_3 від 04.08.2016 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 протиправною;

- зобов'язати Калинівську РДА розглянути заяву ОСОБА_3 від 04.08.2016 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 в порядку передбаченому законом.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що Калинівська РДА, під час розгляду поданої ОСОБА_3 заяви від 04.08.2016 про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, порушила вимоги ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки відповідач, відмовляючи позивачу в розгляді зазначеної заяви, не взяв до уваги положення ст. 19 Сімейного кодексу України, а саме, що наявність судового позову одного з батьків щодо встановлення місця проживання малолітньої дитини законодавчо не виключає можливість іншого з батьків звернутись до органу опіки і піклування з відповідною заявою. Крім того, як на підставу для визнання протиправною відмови Калинівської РДА в розгляді заяви ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, позивач додатково посилається на диспозицію ч. 2 ст. 19 СК України, якою передбачено право суб'єкта владних повноважень, в разі наявності відповідних підстав, припинити розгляд поданої заяви, в той час, як відповідач відмовив в її розгляді.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та пояснення надані в судовому засіданні, просив адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача та третьої особи проти задоволення позову заперечив, вказавши, що Калинівська РДА під час розгляду заяви позивача діяла на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

04.08.2016 ОСОБА_3 звернулася до голови Калинівської РДА із заявою про розгляд питання щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, яка є її донькою. Зазначена заява була отримана відповідачем та зареєстрована 04.08.2016 за №02-03-38-Д ( а.с. 5 ).

Листом №02-16-444 від 11 серпня 2016 року за підписом начальника Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації Вінницької області ОСОБА_3 надано відповідь на зазначену заяву, в якій повідомлено, що порушене нею питання не буде розглядатись на Комісії з питань захисту дитини в зв"язку з тим, що справа знаходиться в судових органах та, відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 19 Сімейного кодексу України, у разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

Незгода позивача з отриманою відповіддю зумовила звернення її до суду з даним адміністративним позовом. При цому, позивач наголошує, що вона не зверталась з відповідним позовом до суду, а тому вважає, що має право на звернення до органу опіки та піклування за захистом своїх сімейних прав та інтересів.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, визначаючись щодо заявлених позовних вимог та заперечень відповідача, суд зауважує таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено з пояснень представника позивача, подаючи заяву від 04.08.2016 року щодо визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, позивач зверталась до голови Калинівської РДА, як до керівника органу опіки та піклування.

Нормативну основу механізму правового регулювання здійснення сімейних прав та виконання сімейних обов"язків, захисту сімейних прав та інтересів становлять приписи Сімейного кодексу України.

Статтею 17 Сімейного кодексу України передбачено, що орган опіки та піклування надає допомогу особі у здійсненні нею своїх сімейних прав та виконанні сімейних обов'язків в обсязі та в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 56 Цивільного кодексу України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Одночасно ст. 55 Конституції України гарантує кожному право звернення безпосередньо до суду за захистом свого права та інтересу. Аналогічно право на звернення до суду передбачено ч. 1 ст. 18 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу.

Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 19 Сімейного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частиною 2 ст. 19 Сімейного кодексу України встановлено, що рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Як встановлено судом, позивачка скористалась своїм правом щодо попереднього звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіку та піклування, а саме подала 04.08.2016 року заяву на ім"я голови Калинівської РДА про розгляд питання щодо визначення місця проживання її малолітньої дочки ( а.с. 5 ).

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 19 Сімейного кодексу України, звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

В той же час судом встановлено, що з відповідним позовом до суду ОСОБА_3 не зверталась.

Аналіз наведених правових норм дає підстави дійти висновку, що положення ч. 3 ст.19 Сімейного кодексу України спрямовані на недопущення випадку існування двох рішень, зокрема судового та органу опіки та піклування, яки б могли за своїми висновками суперечити одне одному та створили умови, що ускладнили б їх виконання.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, з посиланням на положення ч. 3 ст. 19 СК України, що наявність позову одного з батьків законодавчо не виключає можливість іншого з батьків звернутися до органу опіки та піклування з відповідною заявою.

В контексті викладеного суд також зауважує, що правовою нормою, закріпленою в абз. 2 ч. 3 ст. 19 Сімейного кодексу України, передбачено припинення органом опіки та піклування розгляду поданої йому заяви, але аж ніяк не відмова у розгляді заяви, що мало місце щодо позивачки.

Доводи представника відповідача щодо того, що з відповідним позовом до суду звернувся батько дитини ( а.с. 7 ), а тому у відповідача не було правових підстав для розгляду заяви позивачки суд оцінює критично, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 4 - 6 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Разом з тим, як встановлено судом, не дивлячись на те, що з позовом до суду батько дитини звернувся в листопаді 2015 року станом на листопад 2016 року органом опіки та піклування відповідний висновок суду не подавався. Вказаний факт не заперечував і представник відповідача в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку, що не розгляд відповідачем заяви ОСОБА_3 по суті порушених в ній питань ( розгляд спору щодо місця проживання малолітньої дитини ) порушує права позивачки, передбачені ст. 17, ч. 1 ст. 19, ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України.

Вищезазначені висновки суду також в повній мірі узгоджуються з позицією висвітленою Міністерством соціальної політики України у листі №2219/0/205-16/57 від 27.10.2016, на положення якого посилався представник відповідача, в якому роз'яснюється, що у випадку розгляду судом питання про визначення місця проживання малолітньої дитини надання органом опіки та піклування відповідного висновку є обов"язковим, проте в такому випадку підставою для розгляду окресленого питання є не звернення особи до нього, а відкриття судом провадження у справі та відповідна ухвала суду (а.с. 133-134).

Таким чином, суд констатує, що законодавством встановлено обов"язок органу опіки та піклування розглядати питання визначення місця проживання дитини та надавати відповідний висновок з одного боку - у випадку звернення особи ( матері / батька ), а з іншого - на вимогу суду на виконання відповідної ухвали.

Як вже зазначалось судом, ОСОБА_3 відповідь на її заяву надано листом №02-16-444 від 11 серпня 2016 року за підписом начальника Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, в якому повідомлено, що порушене нею питання не буде розглядатись на Комісії з питань захисту дитини.

Наведену відповідь суд оцінює критично та звертає увагу на наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини" затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини ( далі - Порядок №866), який визначає механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини.

Пунктом 3 Порядку №866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах рад (далі - служби у справах дітей).

Відповідно до п. 72 Порядку №866 для розв'язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності). Під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Суд зауважує, що функції, завдання, а також права Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації визначені у Положенні "Про службу у справах дітей Калинівської райдержадміністрації", затвердженому розпорядженням Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області від 07 липня 2015 року №177 ( а.с. 113-116 ).

Відповідно до встановлених Положенням №177 завдань на Службу у справах дітей Калинівської райдержадміністрації покладено обов'язок розглядати в установленому порядку звернення громадян ( підпункт 18 пункту 5 Положенням №177 ).

Також, у підпункті 15 пункту 6 Положення №177 визначено право Служби у справах дітей проводити особистий прийом дітей, а також їх батьків, опікунів чи піклувальників, розглядати їх скарги та заяви з питань, що належать до її компетенції.

Отже, аналізуючи встановлені наведеним Положенням функції, завдання, а також права Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, суд приходить до висновку, що розгляд скарги та заяв батьків, опікунів чи піклувальників малолітніх дітей Службою повинен здійснюватись лише у межах її компетенції.

При цьому, суд зауважує, що зазначеним Положенням №177 не встановлено права Служби у справах дітей розглядати питання пов'язані з визначенням місця проживання малолітніх дітей.

Разом з тим, 12 листопада 2008 року, керуючись Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24 вересня 2008 року, головою Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області ухвалено розпорядження №510 "Про створення Комісії з питань захисту прав дитини", яким затверджено склад Комісії, а також положення про Комісію ( а.с. 111-112 ).

Відповідно до пункту 1 Положення №510, Комісія з питань захисту прав дитини є консультативно-дорадчим органом.

Основним завданням Комісії є сприяння забезпеченню реалізації прав дитини на життя, охорону здоров'я, освіту, соціальний захист, сімейне виховання та всебічний розвиток.

Пунктом 4 Положення №510 встановлено, що Комісія відповідно до покладених на неї завдань, крім іншого, розглядає питання, у тому числі спірні, які потребують колегіального вирішення, зокрема: вирішення спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини.

Відповідно до пункту 6 Положення №510 основною організаційною формою діяльності Комісії є її засідання, які проводяться у разі потреби, але не рідше ніж один раз на місяць.

Рішення Комісії приймається відкритим голосування простою більшістю голосів членів комісії, присутніх на засіданні ( п. 8 Положення №510 ).

При цьому, Служба у справах дітей райдержадміністрації здійснює організаційне забезпечення діяльності Комісії ( п. 11 Положення №510 ).

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_3 була розглянута не у встановленому законом порядку та спосіб, оскільки розглянута неналежним органом та не по суті порушеного питання. А тому, відповідь, надана на звернення позивачки листом №02-16-444 від 11 серпня 2016 року за підписом начальника Служби у справах дітей Калинівської райдержадміністрації, в якому повідомлено, що порушене нею питання не буде розглядатись на Комісії з питань захисту дитини, не відповідає критеріям правомірності рішення суб"єкта владних повноважень, зазначеним в ч.3 ст. 2 КАс України.

З урахуванням вище встановлених обставин справи суду приходить до висновку, про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог в частині визнання протиправною відмови Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, викладеної в листі від 11.08.2016 № 02-16-444, та з метою відновлення порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов'язати Калинівську РДА Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 у спосіб та в порядку передбаченому законом.

Поряд з цим, суд зазначає, що представником позивача в судовому засіданні подано клопотання від 17.11.2016, в якому позивач клопоче про стягнення з Державного бюджету України, на підставі ст.ст. 90, 91 КАС України, судових витрат, в тому числі витрат на надання правової допомоги в сумі 4000,00 грн. На підтвердження обґрунтованості заявленого клопотання представником позивача надано акт №1 виконаних робіт з надання правової допомоги до договору від 22.03.2016, квитанцію №0.0.653284050.1 від 17.11.2016 та копії журналів судових засідань у справі 802/1698/16-а за 10.11.2016, 15.11.2016.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів на місці та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.

Позивачем заявлено до відшкодування 4000 грн. сплачених нею згідно квитанції №0.0.653284050.1 від 17.11.2016 в якості оплати правової допомоги адвоката ОСОБА_1

Вирішуючи питання щодо розподілу цих судових витрат, суд виходить із наступного.

За змістом статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах", розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно наявного у матеріалах справи акту №1 виконаних робіт з надання правової допомоги до договору від 22.03.2016, винагорода за надання правової допомоги згідно договору (гонорар) складає в загальній сумі 4000 грн. і включає в себе надання юридичних консультацій, написання позовної заяви, представництво в суді та витрати, що пов'язані з прибуттям до суду.

Відповідно до наданого представником позивача розрахунку, який щодо представництва в суді є обгрунтованим та документально підтвердженим, вартість представництва в суді становить 1403 грн. ( 580 грн. х 2 год. 28 хв.).

Разом з тим, суд вважає, що витрати пов'язані з написанням адвокатом позовної заяви та наданням юридичних консультацій в справі не можуть бути компенсовані в розрізі положень статті 1 Закону № 4191-VI, так як такі дії адвоката не вважаються окремими процесуальними діями поза межами судового засідання.

Підсумовуючи викладене, в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської районної державної адміністрації необхідно стягнути 1403,00 грн. понесених судових витрат на правову допомогу.

Щодо компенсації витрат, що позивач пов'язує з прибуттям його представника в судове засідання, суд зазначає наступне.

За правилами ст. 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами як сам факт понесення вищезазначених витрат, так і не обгрунтовано їх розмір, а лише вказано допустиму граничну суму таких витрат.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 94 КАС України, відсутність належних доказів унеможливлює віднесення таких витрат до судових у розумінні ст. ст. 87, 91 КАС України.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що клопотання позивача про компенсацію понесених судових витрат підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь ОСОБА_3 документально підтверджених понесених судових витрат (судовий збір в сумі 1102,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1403,00 грн. ) за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської районної державної адміністрації.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Калинівської районної державної адміністрації Вінницької області щодо розгляду заяви ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5, викладену в листі від 11.08.2016 № 02-16-444.

Зобов'язати Калинівську районну державну адміністрацію Вінницької області розглянути заяву ОСОБА_3 від 04 серпня 2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_5 в порядку передбаченому законом, з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) понесені судові витрати: судовий збір в сумі 1102,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 1403,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Калинівської районної державної адміністрації.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Заброцька Людмила Олександрівна