Справа № 212/5389/16-а
Суддя: Колочко О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/5389/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Колочко О.В.

секретаря судового засідання Деменко А.С.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Краснова К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Турівного Андрія Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до інспектора 1 роти 1 батальйону УПП в м. Кривому Розі рядового поліції Турівного Андрія Миколайовича, про визнання протиправними дії щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 08.09.2016 відповідачем винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої, він на регульованому перехресті вул. М. Зінчевського та вул. Симбірцева в м. Кривий Ріг при зеленому світлі світлофора, на якому контурна стрілка дозволяє рух прямо, здійснив рух ліворуч. За був притягнутий до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 122 КУпАП з накладенням стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Вважає вказану постанову незаконною та просить її скасувати, посилаючись на те, що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки автомобілю, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, відповідач позбавив позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, відповідач порушив вимоги щодо процедури розгляду справи, а саме проігнорував порядок, встановлений ст.ст. 278, 279 КУпАП, а також ст. 33 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, суду пояснив, що він дійсно 08 вересня 2016 року проїхав перехрестя вулиць Симбірцева та Зінчевського, повернувши наліво, оскільки не побачив стрілку на світлофорі, і раніше він на цьому перехресті повертав наліво, як і інші автомобілі. Після того, як він був зупинений поліцейським, який пояснив йому причину зупинки, а саме вчинення ним правопорушення, він заперечив вчинення правопорушення, надав свої пояснення з цього приводу, вони разом з поліцейським пішли до світлофору і десь за 20 метрів до нього він побачив на світлофорі стрілку, яка дозволяє рух тільки прямо. Також, пояснив, що йому були роз'яснені його права, про що він розписався в постанові, копію якої отримав, він скористався своїм правом і зателефонував юристу, яка порадила йому не давати письмові пояснення з приводу правопорушення. Зазначив, що клопотання про перенесення розгляду справи він не заявляв, і після винесення постанови, поїхав далі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, суду пояснила, що поліцейський не мав права розглядати справу на місці зупинки автомобіля, оскільки це не дозволило позивачу скористатися своїми правам на надання доказів, на отримання правової допомоги, а також вважала, що позивачем не було вчинено правопорушення, оскільки доказів про це відповідач не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Крім того надав до суду письмові заперечення та пояснив, що 08.09.2016 під час патрулювання у м. Кривому Розі на перехресті вул. Зінчевського та вул. Симбірцева був помічений транспортний засіб позивача, який виїхав на перехрестя на зелений сигнал світлофору, який має стрілку напрямку руху лише прямо та при цьому повернув ліворуч та був зупинений згідно ПДР України. При винесенні постанови в ній чітко описане правопорушення, яке було скоєно, постанова винесена у відповідності до вимог Кодексу України про адміністративні правопорушення, є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню. Вказав, що на перехресті відсутня дорожня розмітка або дорожні знаки, які забороняють на перехресті поворот ліворуч.

Допитаний в якості свідка інспектор УПП в м. Криому Розі Турівний А.М. суду показав, що дійсно за обставин, викладених ним у постанові, позивач вчинив правопорушення, а саме проїхав перехрестя, повернувши наліво, при цьому на світлофорі горіла стрілка, яка дозволяє рух лише прямо. Після зупинки транспортного засобу, він представився позивачу і повідомив причину зупинки, а саме порушення позивачем ПДР. На що позивач заперечив факт вчинення правопорушення, пояснив, що він не бачив цієї стрілки на світлофорі, вони разом з правопорушником пішли і оглянути світлофор, на якому присутня стрілка. Після чого позивачу були роз'яснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України. Позивач ніяких клопотань не заявляв. Після чого було винесено постанову стосовно позивача про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, свідка, дослідивши письмові докази, надані відповідачем відеоматеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до такого висновку.

В силу п. 2 ч. 1 ст. 18 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

В п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що строк на оскарження постанови не пропущено.

Під час розгляду справи судом встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 066154 від 08 вересня 2016 року, прийнятою інспектором 1 роти 1 батальйону УПП в м. Кривому Розі рядового поліції Турівним А.М., визнано винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Згідно зазначеної постанови ОСОБА_1, 08 вересня 2016 року о 10 годині 51 хвилин на регульованому перехресті вул. М.Зінчевського вул. Симбірцева м. Кривий Ріг при зеленому сигналі світлофора, на якому контурна стрілка дозволяє рух прямо, здійснив рух ліворуч, чим порушив п.8.7.3 г) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП. (а.с. 8).

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора патрульної поліції підстави для прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Суд зазначає, що згідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Реалізовуючи свої повноваження, суб'єкти владних повноважень повинні діяти добросовісно та на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України. Суд при вирішенні справи, відповідно до ст. 9 КАС України, перевіряє законність дій чи прийнятого рішення суб'єкта владних повноважень.

Так, ч. 2 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до п.8.7 постанови Кабінетів Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху» (далі - Правила), світлофори призначені для регулювання руху транспортних засобів і пішоходів, мають світлові сигнали зеленого, жовтого, червоного і біло-місячного кольорів, які розташовані вертикально чи горизонтально. Сигнали світлофора можуть бути з нанесеною суцільною чи контурною стрілкою (стрілками), із силуетом пішохода, X-подібні. На рівні червоного сигналу світлофора із вертикальним розташуванням сигналів може встановлюватися табличка білого кольору із нанесеною на ній стрілкою зеленого кольору.

Згідно п.8.7.3 Правил, сигнали світлофора мають такі значення: б) зелений у вигляді стрілки (стрілок) на чорному фоні дозволяє рух у зазначеному напрямку (напрямках). Таке саме значення має сигнал у вигляді зеленої стрілки (стрілок) у додатковій секції світлофора; г) чорна контурна стрілка (стрілки), нанесена на основний зелений сигнал, інформує водіїв про наявність додаткової секції світлофора і вказує інші дозволені напрямки руху ніж сигнал додаткової секції.

Із дослідженого в залі судового засідання відеозапису, а також враховуючи пояснення самого позивача, який підтвердив наявності стрілки на світлофорі, яка дозволяє рух прямо, достовірності яких сумнівів у суду не викликає, а тому відеозапис та пояснення позивача враховується судом як належні та допустимі докази при прийнятті рішення по справі.

За таких обставин доводи представника позивача в тій частині, що позивач не порушував правил дорожнього руху спростовуються даними відеозапису, наданого суду відповідачем, а також поясненнями самого позивача та свідка, наданими під час розгляду справи, а тому рух транспортних засобів дозволений у інших напрямках.

Доводи позивача про неврахування вимог ст. 33 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд не приймає, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Що стосується доводів представника позивача щодо незаконності розгляду справи на місці зупинки автомобіля, суд не приймає їх з огляду на таке.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Відповідно до частин 2-4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Відповідно до частини 4 статті 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (далі - Інструкція № 1395).

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Відповідно до п. 1 розділу ІІІ зазначеної Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ зазначеної Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення, що відповідає положенням ст. 276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395 розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

Таким чином, дослідивши докази, суд на підставі ст.10 КАС України, відповідно до якої усі учасники адміністративного процесу є рівними, та ст.11 КАС України, у відповідності до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, враховуючи вимоги статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вважає, що при винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відповідач діяв відповідно до вказаних вимог КУпАП, та винесена ним постанова є законною, а отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, враховуючи ст. 9, 33, 122, 258, 279, 280, 285 КУпАП, керуючись ст. ст. 3, 9-11, 71, 86, 99, 100, 158-163, 171-2 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в м. Кривому Розі Турівного Андрія Миколайовича про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга може бути подана до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: О. В. Колочко