Справа № 814/1023/16
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р. Справа № 814/1023/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі:

головуючого - Лук'янчук О.В.

суддів - Градовського Ю.М.

- Кравченка К.В.,

при секретарі - Діденко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Атестаційної комісії №5 ГУ Національної поліції в Миколаївській області, 3-тя особа Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу № 58 від 28.03.2016 р. поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, Атестаційної комісії №5 ГУ Національної поліції в Миколаївській області, 3-тя особа Національна поліція України про визнання протиправним та скасування наказу № 58 від 28.03.2016 р. поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Миколаївській області №58 від 28.03.2016 року в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 29.03.2016 року по 29.09.2016 року у сумі 14769,22 гривень, без врахування середньої заробітної плати за одним місяць, що підлягає негайному виконанню.

Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Миколаївській області на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 4567,80 гривень.

Постанова в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 4567,80 гривень підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі апелянтом ставиться питання про скасування судового рішення в зв'язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом першої інстанції не було досліджено обставини справи, що мають значення для справи, наслідком чого стало постановлення необґрунтованого та неправомірного рішення суду, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч.4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 12.2013 р. по 06.11.15 р. на посадах: помічника дільничного інспектора міліції СДІМ Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області; міліціонера КСМ Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області; дільничного інспектора міліції СДІМ Жовтневого РВ УМВС України в Миколаївській області

07.11.15 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №1 о/с "По особовому складу" відповідно до пунктів 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліції" ОСОБА_2 призначено на посаду інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції ГУНП в Миколаївській області, з присвоєнням спеціального звання лейтенант поліції.

28.01.16 року голова Національної поліції України дала доручення "Про організацію атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Миколаївській області", відповідно до якого вимагалось від Головного управління Національної поліції України у Миколаївській області вжити заходів щодо створення організаційних заходів по проведенню атестування поліцейських.

01.02.16 року наказом начальника ГУНП в Миколаївській області №52 вирішено провести атестування поліцейських; створити атестаційні комісії №1, №2, №3, №4, №5, №6, №7 та №8; керівників структурних підрозділів, відділів зобов'язано скласти списки поліцейських, які підлягають атестуванню; подати на осіб, які підлягають атестації відповідні документи та ін.

12.02.16 року начальником Корабельного відділу поліції подано атестаційний лист на позивача, відповідно до якого ОСОБА_2 негативне характеризується по службі та не відповідає займаній посаді.

22.02.16 року під час проходження атестації ОСОБА_2 було здано тести на знання законодавчої бази на 24 балів із 60 можливих та тест на загальні здібності та навички на 25 бали з 60 можливих.

09.03.16 року Атестаційною комісією проведено співбесіду з ОСОБА_2, про що складено протокол ОП№15.00004453.0022079. Відповідно до зазначеного протоколу, атестаційна комісії вивчала: декларацію про доходи, послужний список, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п.2 ч.5 ст.5 ЗУ "Про очищення влади", інформацію з відкритих джерел. На підставі зазначених документів, а також проведеної співбесіди, комісія прийшла до висновку: "займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність".

17.03.16 року Апеляційною атестаційною комісією Південного регіону №3 розглянуто апеляційну скаргу ОСОБА_2 та прийнято рішення про її відхилення.

28.03.16 року начальником ГУНП в Миколаївській області видано наказ №58 о/с "По особовому складу", яким лейтенанта поліції ОСОБА_2, інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції, звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.5 Закону України "Про Національну поліцію" - через службову невідповідність. Підстава - протокол ОП№15.00004453.0022079.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з безпідставності проведення атестації позивача, невідповідності застосовного до нього процедури вимогам Закону України "Про Національну поліцію України", у зв'язку з чим звільнення через службову невідповідність за п.5 ч.1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» відбулося незаконно, а тому наказ ГУ Національної поліції в Миколавїській області №58 о/с від 28 березня 2016 року «По особовому складу» в частині звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню. Також, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідно до довідки про грошове утримання, середньоденне грошове утримання позивача складало 152,26 гривень, а середньомісячне - 4567, 80 грн., а тому сума середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 19337, 02 грн. (127 роб. днів Х 152,26 грн.), у зв'язку з чим ця сума підлягає стягненню на користь позивача.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 6 та частини другої статті 19 Конституції України органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію».

Відповідно до статті 3 цього Закону у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пунктів 9, 10 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Таким чином, Законом України «Про Національну поліцію» передбачена альтернатива вибору шляху прийняття на службу в поліції працівника міліції, а саме: шляхом видання наказу про призначення чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

При цьому, вказаним Законом визначені умови прийняття працівників міліції на службу до поліції: 1) бажання проходити службу в поліції; 2) відповідність вимогам до поліцейських, визначених цим Законом.

Реалізація цих умов відбувається у визначений строк - упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону (тобто з 08 липня до 07 листопада 2015 року) і шляхом видання наказу про призначення або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими.

Судом першої інстанції встановлено, що 07 листопада 2015 року позивача було прийнято на службу в поліцію у відповідності до приписів пункту 9 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» вищевказаного Закону шляхом видання наказу про призначення його на посаду посаді інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, з присвоєнням спеціального звання лейтенант поліції в порядку переатестування.

Таким чином, прийнявши позивача на службу в установленому порядку, відповідач визнав його відповідність вимогам, передбаченим Законом до поліцейських.

Колегія суддів зауважує, що Закон України «Про Національну поліцію» не передбачає обов'язкового проведення процедури атестації колишніх працівників міліції на предмет відповідності посаді після їх прийняття на службу до поліції, не встановлює строків її проведення та умов, окрім передбачених статтею 57 цього Закону.

Так, згідно статті 57 Закону України «Про Національну поліцію» атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Відповідно до приписів частини другої приведеної норми атестація проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Аналіз приведених норм свідчить на користь висновку, що прийняття рішення про проведення атестації відносно конкретного поліцейського та її проведення може мати місце у виключних випадках, а саме: при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Колегія суддів наголошує, що кожна з трьох підстав для проведення атестування, які передбачені ч. 2 ст. 57 Закону, повинна бути зв'язана з певними передумовами, зокрема, атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинно бути зумовлене існуванням реальних підстав для звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби, тощо.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ГУНП у Миколаївській області №52 від 01.02.2016р., на підставі якого було проведено атестування позивача, прийнятий з метою оцінки успішності виконання поліцейськими службових обов'язків, визначення їхньої відповідності займаним посадам, оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

При цьому, незважаючи на посилання відповідачів щодо наявності у позивача численних дисциплінарних стягнень та негативних характеристик безпосереднього керівника, в матеріалах справи відсутній наказ про проведення атестування позивача з метою вирішення питання про переміщення на нижчу посаду чи звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Отже, під час розгляду даної справи відповідачем не доведено існування обставин, які, відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про Національну поліцію», можуть бути підставою для призначення та проведення атестації позивача, тобто в даному випадку були відсутні правові підстави для проведення атестації працівника, а тому будь-які її результати не можуть визнаватись законними.

Також, апеляційний суд знаходить безпідставними твердження апелянта на наявність у начальника ГУНП права на призначення атестації працівників поліції, йому підпорядкованих, яке передбачено ч.4 ст.57 Закону України «Про Національну поліцію», як на достатню підставу для проведення атестації. Таке право керівника не є абсолютним і таким, яке може реалізовуватись ним на власний розсуд. Його реалізація можлива лише у системному зв'язку з іншими вимогами ст.57 Закону щодо мети та підстав для проведення атестування і лише за їх наявності у сукупності.

Крім того, колегія суддів вважає, що призначення для проведення атестації позивача протягом першого року проходження служби після призначення на посаду є незаконним, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права та для всіх судів України.

Відповідно до положень ч.4 ст.13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Постановою Верховного Суду України від 05.03.2012 року по справі №21-42а-12 (номер рішення у ЄДРСР - 24068075) встановлено, що питання, пов'язані із прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням із неї (її припиненням), урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України від 20 грудня 1990 року №565-ХІІ "Про міліцію", Законом України від 2 грудня 1990 року №509-XII "Про державну податкову службу", Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР. Тому, за загальним правилом, під час вирішення справ цієї категорії пріоритетними є норми спеціальних законів. Трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних правовідносин, або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у своїй постанові від 17.02.2015 по справі №21-8а15 (номер рішення у ЄДРСР - 42946756).

Оскільки положеннями спеціального законодавства з питань проходження служби в поліції - Законом України "Про Національну поліцію" не врегульоване питання визначення кола осіб, які не підлягають атестації, колегія судів, з урахуванням наведених рішень Верховного Суду України, вважає необхідним застосувати до спірних правовідносин окремі положення Закону України "Про професійний розвиток працівників".

Так, статтею 12 Закону України "Про професійний розвиток працівників" визначені категорії працівників, які не підлягають атестації. Зокрема, згідно ч.1 цієї статті не підлягають атестації працівники, які не відпрацювали на відповідній посаді менше одного року.

Позивач призначався на посаду наказом 07.11.2015 р. № 3 вперше, а тому він не підлягав до проходження атестації за цією посадою до 07.11.2016 року.

За таких обставин, Головного управління Національної поліції у Миколаївській області не мало законних підстав для проведення атестації позивача.

Доводи апелянта, що позивач добровільно виявив бажання на проведення щодо нього атестування шляхом реєстрації в єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі колегія суддів вважає також безпідставними.

Так, пунктом 3 Наказу Національної поліції України №102 від 23.11.2015р. «Про організацію заходів з тестування особового складу Національної поліції України» керівникам структурних підрозділів НПУ наказано проінформувати особовий склад про те, що особи, які не зареєстровані у ЄЦВТМ, не будуть допущені до участі в атестуванні та не зможуть продовжити службу в поліції.

Вказаним пунктом Наказу спростовуються доводи апелянта про добровільність реєстрації позивача та про безпосередньо його ініціативу щодо проходження атестування.

Тим більше, той факт, що позивач сам виявив бажання проходити атестацію, так як зареєструвався для її проходження, не свідчить про правомірність проведення атестування, а лише про виконання позивачем як поліцейським вимог наказу.

За таких обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідачем було протиправно включено позивача до списку поліцейських, які підлягають атестуванню.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що відповідно до протоколів Атестаційної комісії № 5 ГУ Національної поліції в Миколаївській області та Апеляційної атестаційної комісії Південного регіону № 3 у позивача низький рівень знань, який не дає змоги працювати та виконувати свої функціональні обов'язки, та неналежний рівень теоретичних та практичних знань законодавчих та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність по займаній посаді, наявності у позивача численних дисциплінарних стягнень та негативних характеристик безпосереднього керівника, оскільки судом при вирішенні спірних правовідносин встановлено відсутність підстав для проведення атестування позивача, і як наслідок відсутність підстав для складання відповідних протоколів.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що прийняття наказу про звільнення зі служби поліції за наявності негативного висновку атестаційної комісії є обов'язком ГУНП в Миколаївській області відповідно до пункту 28 розділу IV Інструкції №1465.

Однак, апеляційний суд зазначає, що зважаючи на п.3 ч.3 ст.2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті вони обґрунтовано, суд, при перевірці законності наказу про звільнення зобов'язаний надавати правову оцінку підставам для проведення атестації, так як наказ про звільнення є формою виконання такого рішення.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок не проходження ними атестації» від 29.09.2016р. №11.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях по справах «Путтер проти Болгарії», «Сігма радіо телевіжн проти Кіпру», право особи на доступ до суду, яке випливає з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує особі те, що національний суд при здійсненні контролю за адміністративним рішенням, незалежно від того, чи є воно дискреційним, у будь-якому разі повинен дослідити певне питання факту, якщо воно є центральним у відповідному правовому спорі.

Із врахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування оскарженого наказу відповідача в частині звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність, а також поновлення позивача на посаді поліцейського батальйону поліції особливого призначення, є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 названої статті Кодексу встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Пунктами 2 та 3 ч. 1 ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На підставі викладеного та наведених вище норм законодавства, у зв'язку з тим, що позивача було протиправно звільнено зі служби в поліції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач підлягає поновленню на тій посаді та у тому органі, з якого він був протиправно звільнений, а саме на посаді інспектора Жовтневого відділення поліції Корабельного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області, із стягненням на його користь з ГУ Національної поліції в Миколаївській області заробітної плати за час вимушеного прогулу. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано допустив до негайного виконання постанову суду в частині поновлення позивача на відповідній посаді та стягнення заробітної плати за один місяць.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, підстави для задоволення апеляційної скарги - відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Миколаївській області - залишити без задоволення, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії постанови.

Головуюча суддя: О.В. Лук'янчук

Суддя: Ю.М. Градовський

Суддя: К.В. Кравченко