Справа № 812/283/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

21 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/283/16

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Смішлива Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за березень 2016 року,

ВСТАНОВИВ:

05 квітня 2016 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач) до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі ТУ ДСА в Луганській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області (далі ГУ ДКСУ у Луганській області, третя особа), в якому позивач просив стягнути з відповідача на користь судді Рубіжанського міського суду Луганської області Коваленка Д.С. щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за березень 2016 року у розмірі 2067,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що Указом Президента України від 27.06.2013 № 352/2013 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області строком на пять років. 17.07.2013 наказом голови Рубіжанського міського суду Луганської області № 50-ОС позивача прийнято до штату вказаного суду на посаду судді.

На момент призначення позивача на посаду судді діяли положення частини 5 статті 129 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI Про судоустрій і статус суддів, які передбачали, що суддям у складі суддівської винагороди виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за наявності стажу роботи до 5 років. Однак, Верховною Радою України 12.02.2015 прийнято Закон України № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, який набрав чинності 28.03.2015. Цим законом встановлено, що суддям у складі суддівської винагороди виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, але лише за наявності стажу роботи на посаді судді більше 3 років. 30 березня 2016 року відповідачем виплачено позивачу суддівську винагороду за березень 2016 року. 29 березня 2016 року йому було вручено розрахункові відомості щодо розміру суддівської винагороди за березень 2016 року. Із вищевказаної відомості про розмір суддівської винагороди за березень 2016 року та із суми отриманої суддівської винагороди за березень 2016 року позивач дізнався, що при виплаті йому суддівської винагороди відповідачем не було нараховано та виплачено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу, яку він отримував раніше, у звязку з чим позивач вважає, що такою бездіяльністю відповідач порушив його право на належне матеріальне забезпечення судді. Позивач вважає, що нові умови виплати щомісячної доплати за вислугу років, як складової частини суддівської винагороди, застосовуються до відносин з оплати праці тих суддів, які отримали право на суддівську винагороду після 28 березня 2015 року, тобто після набуття чинності Законом України Про забезпечення права на справедливий суд. Оскільки позивач отримав право на суддівську винагороду до настання цієї дати, то на його думку, йому має виплачуватися щомісячна доплата за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу.

У судове засідання позивач не прибув, просив розглядати справу без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, надав суду письмові заперечення проти позову, в яких посилається, що з набранням чинності Законом України Про забезпечення права на справедливий суд судді, стаж роботи яких складає менше трьох років, з 28.03.2015 не мають права на отримання щомісячної доплати за вислугу років. Для інформування суддів ДСА України було направлено лист-розяснення головам апеляційних, апеляційних спеціалізованих, місцевих спеціалізованих судів та начальникам територіальних управлінь державної судової адміністрації Щодо суддівської винагороди. Таким чином, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Луганській області діяло в межах своїх повноважень та чинного законодавства та не порушувало прав позивача. На підставі викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю та розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У звязку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, суддя вважає за можливе провести розгляд справи в порядку письмового провадження.

Дослідивши письмові докази, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог статей 69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов наступного.

Судом установлено, що Указом Президента України від 27.06.2013 № 352/2013 Про призначення суддів ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рубіжанського міського суду Луганської області строком на пять років. Наказом голови Рубіжанського міського суду Луганської області від 17.07.2013 № 50-ОС позивача прийнято до штату вказаного суду на посаду судді. (а.с. 9).

Згідно розрахункового листка за березень 2016 року розмір суддівської винагороди ОСОБА_1 у березні 2016 року становив 13780,00 грн та складався лише з окладу судді (а.с. 10)

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

28.03.2015 набув чинності Закон України Про забезпечення права на справедливий суд від 12.02.2015 № 192-VIII, яким Закон України Про судоустрій і статус суддів викладено у новій редакції.

Розмір суддівської винагороди, її складові, а також визначення стажу роботи судді, у тому числі посади, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, врегульовані статтями 133 і 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів (далі - Закон).

Частиною першою статті 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат (частина 3 статті 133 Закону).

Згідно з абзацом першим частини 5 статті 133 Закону, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

На час призначення позивача на посаду судді діяла редакція Закону України Про судоустрій і статус суддів, яка передбачала виплату суддям щомісячної доплати за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи до 5 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу (частина 5 статті 129).

Вичерпний перелік посад, робота на яких зараховується до стажу роботи на посаді судді, визначений частиною 1 статті 135 Закону.

Так, до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Аналогічне положення щодо обчислення стажу роботи на посаді судді містилося й у статті 131 Закону в редакції, яка діяла станом на час призначення позивача на посаду судді.

З вищевикладеного слідує, що внесенням змін до чинного законодавства не змінено порядку обрахування стажу роботи на посаді судді, а змінено умови виплати щомісячної доплати за вислугу років.

При цьому прикінцеві та перехідні положення Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд не містять положення стосовно збереження за суддями, які були призначені чи обрані на посаду судді до набрання чинності цим законом, права на отримання щомісячної доплати за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності Законом.

Статтею 8 Конституції України визначено, що Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Згідно зі статтею 147 Конституції України, єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції України та законів України.

На час виникнення спірних правовідносин положення Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, щодо визначення суддівської винагороди, у тому числі, щодо визначення стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячної доплати за вислугу років, як складової частини суддівської винагороди, умов виплати такої доплати не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України. У звязку з чим посилання позивача на звуження змісту та обсягу досягнутого ним рівня матеріального забезпечення шляхом внесення змін до чинного законодавства, тобто невідповідність положень ч. 5 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, положенням статей 8, 22, 55, 58 Конституції України, суд вважає необґрунтованими.

Враховуючи, що суддівська винагорода регулюється Законом України Про судоустрій і статус суддів, Законом України Про Конституційний Суд України та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, щомісячна доплата за вислугу років є складовою частиною суддівської винагороди, розмір та підстави виплати якої визначаються відповідно до стажу роботи на посаді судді. Стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, а тому відповідачем правомірно не виплачено позивачу щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за березень 2016 року.

З урахуванням того, що стаж роботи позивача на посаді судді є меншим ніж 3 роки, тобто відсутні підстави для виплати щомісячної доплати за вислугу років відповідно до ч. 5 ст. 133 Закону України Про судоустрій і статус суддів, в редакції Закону України від 12.02.2015 № 192-VIII Про забезпечення права на справедливий суд, у суду відсутні законні підстави для стягнення на користь позивача щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за березень 2016 року у сумі 2067,00 грн, у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року у справі № 812/627/15.

Відповідно до частини першої статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Питання про розподіл судових витрат зі сплати судового збору судом не вирішується, оскільки позивач відповідно до ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст. ст. 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Головне управління Державної казначейської служби України у Луганській області про стягнення щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 15 відсотків посадового окладу за березень 2016 року відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_2