Справа № 182/6223/16-а
Суддя: Рунчева О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 182/6223/16-а
Провадження № 2-а/0182/203/2016
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22.12.2016 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Рунчева О.В., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 14.11.2016 року звернулася до суду з адміністративним позовом до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивує тим, що 25.10.2016 року вона звернулася до Нікопольського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Так, згідно записів у її трудовій книжці, вона працювала:

- з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації за контрактом;

- з 01.02.1999 року по 17.02.1999 рік на посаді завідуючого юридичного відділу Нікопольської райдержадміністрації;

- з 17.02.1999 року по 22.07.2005 рік на посаді помічника прокурора Нікопольського району;

- з 22.07.2005 року по 29.11.2007 рік заступником прокурора м. Нікополя;

- з 29.11.2007 року по 15.12.2015 рік заступником Нікопольського міжрайонного прокурора

З 15.12.2015 року по теперішній час вона працює на посаді першого заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури.

Однак листом від 27.10.2016 року за №13768/05/10 їй було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що її стаж за вислугу років складає 17 років 8 місяців, стаж роботи на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, при загальному стажу роботи без врахування періодів навчання 19 років 7 місяців 15 днів, тоді як Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи від 08.07.2011 року за №3668-УІ передбачалося, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Крім цього, відповідач зазначив, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-УІІІ з 01.06.2015р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вважає таку відмову незаконною, а вказані дії Нікопольського об'єднаного управління ПФУ Дніпропетровської області протиправними та такими, що грубо порушують її Конституційні права як громадянина України, виходячи з наступного.

Вона працює в органах прокуратури з 17.02.1999 року по теперішній час.

В період її роботи в органах прокуратури ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011р. №3668-УІ, далі Закон №3668-VI) передбачалось, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668- VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Нею до заяви про призначення пенсії за вислугу років було додано диплом спеціаліста НОМЕР_2 від 28.06.1996 року про закінчення Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова за спеціальністю правознавство, згідно листа №13768/05/10 від 27.10.2016 року Нікопольське об'єднане управління ПФУ Дніпропетровської області не включає відповідний строк навчання до загального стажу роботу, також не включає навчання у вищому юридичному навчальному закладі до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років, а саме половину строку її навчання в Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова (2 роки 5 місяців).

Таким чином, вона вважає, що має законні підстави для включення до 20- річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, також 2 роки 5 місяців, що становить половину строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Крім того, зазначає, що відповідач протиправно не зараховує їй до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», період її роботи на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації за контрактом з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік.

Так, вона з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік займала посаду державного службовця, яку займають особи з вищою юридичною освітою, що дає право на зарахування зазначеного періоду роботи, а саме 1 рік 11 місяців 15 днів до стажу, необхідного для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, на момент звернення із заявою про призначення пенсії, до стажу, який дає їй право на призначення пенсії за вислугу років, належить 22 роки 2 місяці 15 днів, з яких стаж на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, 2 роки 5 місяців - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Крім того, підставою для відмови у призначенні їй пенсії відповідач зазначив про внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-УІІІ, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Вона вважає, що посилання відповідача на внесені зміни до положень статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» та відмова в призначенні пенсії на підставі п.5 Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015р. № 213-VІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», є необгрунтованим, адже не підлягають застосуванню нові положення законодавства до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності.

Також, згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У постанові пленуму Верховного суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» за № 9 від 01.11.1996 року зазначено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій компенсацій і гарантій, від 11 жовтня 2005 року, від 11 жовтня 2005 року № 8 рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10- рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина", що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005, згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані(частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому Конституційний Суд України підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виключно визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Тому вона вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом №3668-УІ, оскільки внесеними вказаним Законом № 3668-УІ, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-УІІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ змінами, на які посилається відповідач, в порушення ст. 22 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення їй пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 22 роки 2 місяці 15 днів, з яких стаж на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, - це відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-УІ) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

На підставі викладеного просить зобов'язати відповідача зарахувати до її 20-річного стажу, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку її навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1991 року по 28.06.1996 рік; зобов'язати відповідача зарахувати до її 20-річного стажу який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", період роботи з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації; зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 25 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, вказаної у довідці, виданій прокуратурою Дніпропетровської області від 25.10.2016. за №18-28вих16. Також просила стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на її користь судові витрати в сумі 1653,60 грн.

Відповідач 07.12.2016 року за Вх. № 23634/16 надіслав на адресу суду заперечення на адміністративний позов, згідно яких просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити на підставі наступного.

Відповідно до п. 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, в тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначені відповідно до закону України "Про державну службу", «Про Прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», «Про статус народного депутата України та ін.»

Положення п. 5 розділу 3 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним) в частині скасування з 01.06.2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно рішення Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року. В іншій частині вказаний пункт 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України від 02.03.2015 року № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення залишився без змін та не визнався таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним).

На момент звернення позивачки за призначенням пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру", вказана норма втратила чинність і не може бути застосована.

Також зазначає, що немає законних підстав для зарахування до стажу за вислугу років періоду навчання ОСОБА_1 на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1991року по 28.06.1996 рік, так як згідно п. 1 ст. 28 ЗУ «Про вищу освіту» даний заклад є багатогалузевим та не відноситься до вищого юридичного навчального закладу.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" із змінами внесеними ЗУ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року № 3668-VI, передбачалось, що прокурори і слідчі мали право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення за призначенням пенсії вислуги років не менше : з 01.10.2016 року по 30.09.2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років. Отже стажу роботи позивача недостатньо для призначення пенсії, оскільки її стаж складає 22 роки 2 місяці 15 днів, з якого на посаді прокурора 17 років 7 місяців 13 днів, 2 роки 5 місяців - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі, а не 23 роки, як передбачено законом.

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

ОСОБА_1 з 15.12.2015 року і по теперішній час працює на посаді першого заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури (а.с. 22 на звороті).

Як вбачається з записів копії трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1, дата заповнення 17.02.1997 року, позивач працювала:

- з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації за контрактом;

- з 01.02.1999 року по 17.02.1999 рік на посаді завідуючого юридичного відділу Нікопольської райдержадміністрації;

- з 17.02.1999 року по 22.07.2005 рік на посаді помічника прокурора Нікопольського району;

- з 22.07.2005 року по 29.11.2007 рік заступником прокурора м. Нікополя;

- з 29.11.2007 року по 15.12.2015 рік заступником Нікопольського міжрайонного прокурора (а.с. 22-24).

Як вище зазначалося, з 15.12.2015 року по теперішній час позивач працює на посаді першого заступника керівника Нікопольської місцевої прокуратури.

На звернення позивача від 25.10.2016 року із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», отримала лист від 27.10.2016 року за №13768/05/10, яким їй було відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на те, що у її стаж за вислугу років складає 17 років 8 місяців, стаж роботи на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, при загальному стажу роботи без врахування періодів навчання 19 років 7 місяців 15 днів, тоді як Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення пенсійної системи від 08.07.2011 за №3668-УІ передбачалося, що відповідно до ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 13 років.

Крім цього, відповідач зазначив, що на підставі пункту 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ з 01.06.2015р. взагалі припинено призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру». (а.с. 16).

Суд не погоджується із зазначеним рішенням Нікопольського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з наступних підстав.

Так, умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 року № 1789-XII «Про прокуратуру».

Частиною 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 05.11.1991 року) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугою років незалежно від віку. Пенсія призначається у розмірі 80 % від суми їхньої місячної заробітної плати, до котрої включається всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 % місячного заробітку. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок пенсії проводиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.

Дана редакція Закону № 1789-ХІІ була чинною на момент призначення позивача на роботу в органах прокуратури України (17.02.1999 року).

Відповідно до частини 5 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» до вислуги років, що дає право на пенсію згідно цією статтею зараховується час роботи на прокурорських посадах, перелічених у статті 56 цього Закону, в тому числі у військовій прокуратурі, стажистами в органах прокуратури, слідчими, суддями, на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ, офіцерських посадах Служби безпеки України, посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою, в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України працівникам, яким присвоєно класні чини, на виборних посадах у державних органах, на посадах в інших організаціях, якщо працівники, що мають класні чини, були направлені туди, а потім повернулися в прокуратуру, строкова військова служба, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах, частково оплачувана відпустка жінкам по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про вищу освіту», університет - багатогалузевий (класичний, технічний) або галузевий (профільний, технологічний, педагогічний, фізичного виховання і спорту, гуманітарний, богословський/теологічний, медичний, економічний, юридичний, фармацевтичний, аграрний, мистецький, культурологічний тощо) вищий навчальний заклад, що провадить інноваційну освітню діяльність за різними ступенями вищої освіти (у тому числі доктора філософії), проводить фундаментальні та/або прикладні наукові дослідження, є провідним науковим і методичним центром, має розвинуту інфраструктуру навчальних, наукових і науково-виробничих підрозділів, сприяє поширенню наукових знань та провадить культурно-просвітницьку діяльність.

Отже, до стажу роботи позивача, що дає право на пенсію за вислугою років згідно Закону України «Про прокуратуру» зараховується, зокрема, половина строку навчання у вищому навчальному закладі, а саме Одеському державному університеті ім. І.І. Мечникова, після навчання у якому позивач отримала вищу юридичну освіту за спеціальністю «правознавство».

Щодо відмови Нікопольського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати позивачу до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», період її роботи на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації за контрактом з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік, суд приходить до наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України, особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Положеннями статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Правом вислуги років користуються різні категорії осіб, у тому числі й прокурорсько-слідчі працівники на підставі Закону України «Про прокуратуру».

До вислуги років, що дає право на пенсію згідно з ч. 5 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-VI) до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років, зараховується в тому числі час роботи на посадах державних службовців, які займають особи з вищою юридичною освітою.

Положеннями статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну службу» (в редакції, чинній на момент роботи позивача на посаді юрисконсульта) державна служба в Україні - це професійна діяльність осіб, які займають посади в державних органах та їх апараті щодо практичного виконання завдань і функцій держави та одержують заробітну плату за рахунок державних коштів. Ці особи є державними службовцями і мають відповідні службові повноваження.

Згідно із ст. 2 зазначеного Закону посада - це визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу та його апарату, на яку покладено встановлене нормативними актами коло службових повноважень.

Відповідно до ч. 2 п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283 ( чинного на час роботи позивача на посаді юрисконсульта), до стажу державної служби зараховуються робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу".

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про державну службу» до сьомої категорії посад державних службовців належать посади спеціалістів районних, районних у містах Києві та Севастополі державних адміністрацій, їх управлінь і відділів та інші прирівняні до них посади.

Згідно листа голови Нікопольської районної державної адміністрації № 01-47-3189/0/320-16 від 08.11.2016 року, згідно з наявними в особовій справі документами, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, у період з 17.02.1997 року по 31.01.1999 рік займала посаду юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації. Також повідомлено, що посада юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації у зазначений період була віднесена до посад державної служби, які займають особи з вищою юридичною освітою. (а.с. 21).

Таким чином, суд вважає, що позивач з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік займала посаду державного службовця, яку займають особи з вищою юридичною освітою, що дає право на зарахування зазначеного періоду роботи, а саме 1 рік 11 місяців 15 днів до стажу, необхідного для призначення їй пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії до стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, належить 22 роки 2 місяці 15 днів, з яких стаж на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, 2 роки 5 місяців - половина строку навчання у вищому юридичному навчальному закладі.

Крім того, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії, відповідач зазначив про внесення змін до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-УІІІ, яким збільшено розмір мінімального стажу роботи на посадах прокурорів та слідчих прокуратури та зменшено розмір пенсії, а також на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ, відповідно до пункту 5 Прикінцевих положень якого у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Суд також не погоджується з таким рішенням Нікопольського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області з наступних підстав.

Відповідно до статті 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно - правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист і сформулював чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справах щодо права на пільги, від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 щодо пільг, компенсацій і гарантій та від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005 про рівень пенсії і щомісячного довічного грошового утримання).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказує на те, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення (рішення № 5-рп/2002).

22.05.2008 року Конституційний Суд України в рішенні №10-рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005, згідно з яким «…конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація.

Звуження змісту та обсягу прав і свобод - є їх обмеження. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виключно визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Таким чином, позивач набув право виходу на пенсію після набуття ним стажу роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, незалежно від віку.

На теперішній час діє Закон № 1697-VII, частиною першою статті 86 якого встановлено, що прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше:

- по 30 вересня 2011 року - 20 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років;

- з 1 жовтня 2011 року по 30 вересня 2012 року - 20 років 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 10 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2012 року по 30 вересня 2013 року - 21 рік, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років;

- з 1 жовтня 2013 року по 30 вересня 2014 року - 21 рік 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 11 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2014 року по 30 вересня 2015 року - 22 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років;

- з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року - 23 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років;

- з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року - 23 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 13 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року - 24 роки, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років;

- з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року - 24 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 14 років 6 місяців;

- з 1 жовтня 2020 року і пізніше - 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 15 років.

Тобто статтею 86 Закону № 1697-VII збільшено стаж роботи позивача, що дає йому право на пенсію за вислугу років, у порівнянні зі статтею 50-1 Закону № 1789-ХІІ (в редакції від 12.07.2001), з 20 до 23 років, що є звуженням прав позивача в розумінні Конституції України.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню правила ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції до внесення змін Законом №3668-УІ, оскільки внесеними вказаним Законом №3668-УІ, а також Законами України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014р. № 76-УІІІ та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-УІІІ змінами, на які посилається відповідач, в порушення ст. 22, ч. 1 ст. 58 Конституції України було звужено зміст та обсяг соціальних гарантій працівників прокуратури.

Враховуючи, що необхідний для призначення позивачу пенсії за вислугу років 20-річний стаж роботи становить 22 роки 2 місяці 15 днів, з яких стаж на посаді прокурора складає 17 років 7 місяців 13 днів, - це відповідає вимогам ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом №3668-УІ) для призначення пенсії за вислугу років у розмірі 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, виходивши з наведеного, суд дійшов висновку, що дії Нікопольського об'єднаного управління пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру»є протиправними, а позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Також відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Тому з Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1, за рахунок бюджетних асигнувань, підлягають стягненню судові витрати в сумі 1653,60 грн. (тисяча шістсот п'ятдесят три гривні шістдесят копійок)., сплачені останньої при подачі позову (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 6,11,71, 94, 159-163,183-2 КАС України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до 20-річного стажу ОСОБА_1, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", половину строку навчання на юридичному факультеті Одеського державного університету ім. І.І. Мечникова з 01.09.1991 року по 28.06.1996 рік.

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області зарахувати до 20-річного стажу ОСОБА_1, який дає право на пенсію за вислугу років відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру", період роботи з 17.02.1997 року по 01.02.1999 рік на посаді юрисконсульта відділу по взаємодії з правоохоронними органами, правовій та оборонній роботі Нікопольської райдержадміністрації дніпропетровської області.

Зобов'язати Нікопольське об'єднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років ОСОБА_1 на підставі статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" з 25 жовтня 2016 року, виходячи із розрахунку 90 відсотків від суми заробітної плати, згідно довідці за №18-28 вих. № 16, виданої прокуратурою Дніпропетровської області від 25.10.2016 року.

Стягнути з Нікопольського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1653,60 грн. (тисяча шістсот п'ятдесят три гривні шістдесят копійок).

Постанова може були оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: О. В. Рунчева