Справа № 823/1806/16
Суддя: В.В. Мишенко
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року справа № 823/1806/16

м. Черкаси

11 год. 03 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Мишенка В.В.,

при секретарі Гордієнку Ю.П.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до головного управління ДФС у Черкаській області третя особа первинна профспілкова організація головного управління ДФС у Черкаській області про стягнення вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за час затримки розрахунку та неправомірно відрахованих профвнесків із заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся з позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) в якому просить стянути на його користь з ГУ ДФС у Черкаській області вихідну допомогу у розмірі двохмісячного середнього заробітку; суму незаконно відрахованих із заробітної плати профвнесків за період роботи у податковій службі; середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив суд його задовольнити. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що при звільненні з органів ДФС на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, всупереч чинному законодавству, не проведений повний розрахунок, а саме відповідач не виплатив на користь позивача в повній мірі вихідну допомогу та не відшкодував неправомірно стягнуті профвнески у зв'язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Представник відповідача щодо задоволення адміністративного позову заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях проти позову. Зокрема посилаючись на те, що позивачу при звільненні у відповідності до ст. 44 КЗпП України була виплачена вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати. Що ж стосується позовної вимоги про стягнення суми незаконно відрахованих із заробітної плати профвнесків за період роботи у податковій службі представник відповідача наголошує, що під час трудової діяльності позивач був членом профспілок працівників ДПА у Черкаській області, ДПС у Черкаській області на підставі раніше поданих заяв. Однак, враховуючи відсутність заяв позивача про вступ до профспілок ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області та відрахування профспілкових внесків, які повинні зберігатися 3 роки після вибуття з профспілки, платіжним дорученням від 01.12.2016 № 1552 ОСОБА_4 повернуто утримані профспілкові внески за період роботи у ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області (з 01.06.2013 по 31.10.2016) у сумі 2151,01 грн. Окрім того, станом на 01.12.2016 з ОСОБА_4 проведений розрахунок за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15.09.2016 по 21.09.2016 (7 днів). Нарахована сума склала 1706,79 грн. Таким чином, представник відповідача стверджує про відсутність підстав у задоволенні адміністративного позову.

Представник первинної профспілкової організації головного управління ДФС у Черкаській області також заперечувала щодо задоволення позову, оскільки позивач перебував у профспілковій організації ДПА у Черкаській області та ДПС у Черкаській області і йому виплачувалась як допомога на поховання батька та і було забезпечено його дітей новорічними подарунками. Окрім того, представник наголосила, що заява про вступ у профспілку була наявна, однак у звязку з закінченням терміну зберігання знищена на підставі акту № 11 від 23.04.2009.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд встановив, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що з 02.09.1992 по 15.09.2016 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з органами державної податкової служби (ДПС, ДПА, Міндоходів, ДФС).

15.09.2016 згідно наказу ГУ ДФС у Черкаській області № 133-о від 15.09.2016 ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного ревізора-інспектора відділу адміністрування податку на прибуток управління податків і зборів з юридичних осіб ГУ ДФС у Черкаській області та припинено державну службу у звязку з реорганізацією та скороченням штатної чисельності ГУ ДФС в Черкаській області на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати.

11.11.2016 управлінням Держпраці у Черкаській області під час перевірки ГУ ДФС у Черкаській області складено акт перевірки та встановлено зокрема щодо ОСОБА_1 порушення ст. 47, 116, 117 КЗпП України внаслідок невиплати останньому за період з 15.09.2016 по 21.09.2016 середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, оскільки остаточний розрахунок проведений з позивачем лише 21.09.2016 платіжне доручення від 19.09.2015 № 1181.

На підставі даного акту управлінням Держпраці у Черкаській області видано припис № 23-01-52/226-178 від 11.11.2016 з вимогою до 11.12.2016 виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки у проведенні остаточного розрахунку.

Станом на 01.12.2016 у відповідності до списку перерахувань за листопад 2016 (а.с. 49) та платіжних доручень (а.с. 50) з ОСОБА_4 проведений розрахунок за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 15.09.2016 по 21.09.2016 в сумі 1706,79 грн.

Також, під час трудової діяльності позивач був членом профспілок працівників ДПА у Черкаській області, ДПС у Черкаській області на підставі раніше поданих заяв, оскільки позивач щорічно отримував від профспілки матеріальну допомогу до свят, що підтверджується поданою ним щорічною декларацією про доходи, а також новорічні подарунки для дітей та матеріальної допомоги на поховання.

Однак, п. 544 акту про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню від 03.04.2003 № 2 заяву ОСОБА_1 знищено.

Разом з тим, враховуючи відсутність заяв позивача про вступ до профспілок ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області та відрахування профспілкових внесків, які повинні зберігатися 3 роки після вибуття з профспілки, платіжним дорученням від 01.12.2016 № 1552 ОСОБА_4 повернуто утримані профспілкові внески за період роботи у ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області (з 01.06.2013 по 31.10.2016) у сумі 2151,01 грн. (а.с. 54).

Не погоджуючись з проведеними розрахунками, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Закон який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях є Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII.(далі Закон № 889-VIII).

Частиною 2-3 статі 5 Закону № 889-VIII врегульовано, що відносини, що виникають у зв'язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

У відповідності до п. 4 ст. 83 Закону № 889-VIII передбачено, що державна служба припиняється зокрема за ініціативою суб'єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII унормовано, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб'єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю (п. 3 ст. 87 Закону № 889-VIII) .

Також, ч. 4 ст. 87 Закону № 889-VIII передбачено, що у разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Аналогічні норми п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII закріплено і в п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а саме трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Зокрема ст. 44 КЗпП України також встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Таким чином, оскільки спеціальним Законом, що регулює відносини проходження державної служби передбачено виплату вихідної допомоги у розмірі середньої місячної заробітної плати у разі звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону № 889-VIII та враховуючи, що дана норма не суперечить законодавству про працю, позивачу при вивільненні необхідно було виплатити вихідну допомогу у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, враховуючи наказ ГУ ДФС у Черкаській області № 133-о від 15.09.2016 «про звільнення ОСОБА_1Р.», останньому нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі середньої місячної заробітної плати .

Дані обставини і не заперечуються сторонами, що з урахуванням ч. 3 ст. 72 КАС України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом.

Доводи позивача про необхідність йому виплати вихідної допомоги в розмірі 3-х середньомісячних заробітних плат є необгрунтованими та в свою чергу помилковими, оскільки в даному розмірі остання виплачується лише у випадку порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору. Даних порушеннь в судовому засіданні не доведено.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.(ст. 117 КЗпП України).

В даному випадку, щодо виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд з урахуванням ч.3 ст. 5 Закону № 889-VIII керується законодавством про працю.

Однак, враховуючи, що ОСОБА_1 перераховано кошти за період з 15.09.2016 по 21.09.2016 (встановлений управлінням Держпраці у Черкаській області) в сумі 1706,79 грн., тобто проведений розрахунок за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, в даній частині адміністративного позову необхідно відмовити. Дані обставини також не заперечуються сторонами.

Що ж стосується посилання ОСОБА_1 на неправомірно відрахованих профвнесків із заробітної плати, суд зазначає.

У відповідності до розрахункових листів ОСОБА_1 наявних у матеріалах справи в останнього проводилось відрахування профвнесків у розмірі 1 %.

Статтею 7 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» визначено, що членами профспілок можуть бути особи, які працюють на підприємстві, в установі або організації незалежно від форм власності і видів господарювання, у фізичної особи, яка використовує найману працю, особи, які забезпечують себе роботою самостійно, особи, які навчаються в навчальному закладі. Громадяни України вільно обирають профспілку, до якої вони бажають вступити. Підставою для вступу до профспілки є заява громадянина (працівника), подана в первинну організацію профспілки. При створенні профспілки прийом до неї здійснюється установчими зборами. Ніхто не може бути примушений вступати або не вступати до профспілки.

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону за наявності письмових заяв працівників, які є членами профспілки, роботодавець щомісячно і безоплатно утримує із заробітної плати та перераховує на рахунок профспілки членські профспілкові внески працівників відповідно до укладеного колективного договору чи окремої угоди в терміни, визначені цим договором. Роботодавець не має права затримувати перерахування зазначених коштів.

Під час трудової діяльності позивач був членом профспілок працівників ДПА у Черкаській області, ДПС у Черкській області на підставі раніше поданих заяв, оскільки щорічно отримував від профспілки матеріальну допомогу до свят, що підтверджується поданою ним щорічною декларацією про доходи, а також новорічні подарунки для дітей. Також, ОСОБА_4 15.03.2006 на підставі заяви на ім'я голови профспілкового комітету отримав від профспілки матеріальну допомогу на поховання.

В свою чергу, заяви про вступ до профспілок ДПА, ДПС у Черкаській області та відрахування профспілкових внесків відсутні, що вбачається з акту про виділення до знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню від 03.04.2003 № 2.

Разом з тим, відповідно до п. 1237 переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, визначено строк зберігання заяв про перерахування членських внесків готівкою або за безготівковим розрахунком, який становить 3 роки після вибуття з членів громадської організації.

Однак, враховуючи відсутність заяв позивача про вступ до профспілок ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області та відрахування профспілкових внесків, які повинні зберігатися 3 роки після вибуття з профспілки, платіжним дорученням від 01.12.2016 № 1552 ОСОБА_5 повернуто утримані профспілкові внески за період роботи у ГУ Міндоходів у Черкаській області та ГУ ДФС у Черкаській області (з 01.06.2013 по 31.10.2016) у сумі 2151,01 грн.

Згідно із частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, а тому і сплачений судовий збір не повертається.

Керуючись ст.ст.11,14,70,71,89,94, 159 163 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд в порядку, передбаченому ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Мишенко

Повний текст постанови виготовлено 21.12.2016