Справа № 357/10018/16-а
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Бєлової Л.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації, та просив:

- визнати протиправною відмову Департаменту у прийнятті його документів для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії;

- зобов'язати Департамент прийняти відповідні документи та встановити статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, 24.09.1999 ОСОБА_3 отримав посвідчення громадянина, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорії 4).

22 Січня 2015 року йому було встановлено довічно ІІ групу інвалідності, причиною якої є захворювання, пов'язане з впливом аварії на ЧАЕС. В зв'язку з чим, 05.10.2015 він звернувся до Управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради щодо встановлення йому статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1.

Однак, листом від 16.10.2015 №8557 відповідач відмовив йому у прийнятті відповіднимх документів. Вказана відмова вмотивована тим, що Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII виключено абзац п'ятий частини 2 статті закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» (зону посиленого радіоекологічного контролю), тобто наразі позивач не проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю, а тому, відповідно, підстави для віднесення останнього до постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії відсутні.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з 01 січня 2015 року зона посиленого радіоекологічного контролю, у якій проживає позивач, не відноситься до радіоактивно забруднених територій, - відсутні передумови, визначені п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», для встановлення йому статусу особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначає Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Так, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких належать інваліди з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи (статті 10, 11 і частина третя статті 12), щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, хворі внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу. Зазначені особи належать до 1 категорії.

Таким чином, особа набуває статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії у разі, якщо вона вже має статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи іншої категорії та їй встановлено інвалідність, щодо якої встановлено причинний зв'язок із Чорнобильською катастрофою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 є громадянином, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії. Вказана обставина підтверджується посвідченням, виданим 24 вересня 1999 року.

З 22 січня 2015 року позивачу було встановлено довічно ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного із впливом аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_1

Таким чином, позивач має право на встановлення статусу постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Стосовно посилань відповідача та висновків суду першої інстанції про те, що таке право було втрачене позивачем у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 №76-VIII, яким було виключено зону посиленого радіоекологічного контролю, у якій проживає позивач, з переліку радіоактивно забруднених територій, колегія суддів зазначає наступне.

Визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно вказаної норми права до зон радіоактивного забруднення належать: зона відчуження, зона безумовного (обов'язкового) відселення, зона гарантованого добровільного відселення та зона посиленого радіоекологічного контролю.

Аналогічне визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій містилося у ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Дійсно, 01 січня 2015 року набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яким статтю 2 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» було виключено, а також виключено абз. 5 ч. 2 ст. 2 Закону України «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи», який визначав зону посиленого радіоекологічного контролю як одну із зон радіоактивно забруднених територій.

Разом з тим, саме по собі виключення зони посиленого радіоекологічного контролю із переліку радіоактивно забруднених територій не позбавляє осіб, яким раніше були видані посвідчення постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідного статусу.

Прикінцевими положеннями Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» також не було передбачено, що раніше видані посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, є недійсними.

Крім того, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» у редакції, чинній після 01 січня 2015 року, передбачає надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, певних пільг та компенсацій. Зокрема, ст.ст. 51 та 56 вказаного Закону передбачають надання особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії, додаткової пенсії та пільг щодо обчислення стажу роботи (служби).

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що позивачем надано всі необхідні документи для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1, колегія суддів дійшла висновку про протиправність відмови Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів ОСОБА_3 до розгляду для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії та, як наслідок, наявність підстав до задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно ж позовних вимог про зобов'язання Департаменту прийняти відповідні документи та встановити позивачу статус особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи, 1 категорії, колегія вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Водночас, адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною 3 статті 2 КАС критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Так, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, повноваження відповідача щодо встановлення особі статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу, в даному випадку - органу державної податкової служби.

Таким чином, на переконання колегії суддів, належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача в даному випадку буде зобов'язання Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти документи ОСОБА_3 до розгляду для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого адміністративного суду м. Києва від 14.06.2016 по справі №К/800/35280/15.

Отже, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, під час ухвалення оскаржуваного рішення судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2016 року скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації, Київської обласної державної адміністрації про визнання протиправною відмови та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Департаменту Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації у прийнятті документів ОСОБА_3 до розгляду для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

Зобов'язати Департамент Соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації прийняти до розгляду документи ОСОБА_3 для встановлення статусу особи, постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено 20 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Мамчур Я.С