Справа № 812/482/16
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року справа №812/482/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача ОСОБА_2, суддів Гаврищук Т.Г., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі № 812/482/16 за позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці про стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач просила стягнути з Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 18098 грн 47 коп.

В обґрунтування зазначила, що наказом Голови комісії з ліквідації Управління МВС України на Донецькій залізниці №249 о/с від 05.11.2015 року вона була звільнена зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних сил через скорочення штатів на підставі п. 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, наказу МВС України від 08.06.2015 року №659 «Про ліквідацію Управління МВС України на Донецькій залізниці» та розділу XI Закону України «Про національну поліцію».

Позивач зазначає, що відповідно до п.3 наказу Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 № 499 Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, ч.1 ст. 9 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, статті 43 Конституції України відповідач повинен був нарахувати та виплатити позивачу при звільненні одноразову грошову допомогу у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 13 років.

З 14.10.2013 позивач знаходилась у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Грошове забезпечення за останній місяць роботи позивача до початку вказаної відпустки складало 2784,38 грн., в т.ч.: посадовий оклад - 775,00 грн, оклад за спеціальним званням - 125,00 грн, надбавка за вислугу років - 225,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань - 562,50 грн, премія - 1096,88 грн.

Таким чином, з урахуванням вислуги років, на думку позивача відповідач зобов'язаний був виплатити їй одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 18 098,47 грн (2784,38 грн х 50 % х 13 років = 18 098,47 грн.).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача суму одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 18098,47 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не надання вірної правової оцінки обставинам справи, просив скасувати постанову суду першої інстанції та прийняте нове рішення, ким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування зазначив, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні, зроблений судом виходячи з виплат за останній місяць роботи перед наданням позивачу відпустки по догляду за дитиною є невірним, оскільки суперечить Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому Постановою КМУ від 08.09.1995 року №100, в частині обчислення, виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Також вважає, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з цим позовом, встановлений п.5 ст.99 КАС України.

Крім того, апелянт посилається на те, що відповідач є розпорядником бюджетних коштів другого ступеня, відтак самостійно не може здійснити розрахунок. З Державного бюджетну відповідного фінансування на виплати позивача не надходило.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

ОСОБА_4 з 28.03.2005 року по 06.11.2015 року проходила службу в органах внутрішніх справ на посаді оперуповноваженого сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Старобільськ Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці.

Наказом МВС України По особовому складу від 05.11.2015 №249о/с відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, Наказу МВС України від 08.06.2015 № 659 Про ліквідацію Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці та п. 10 розділу ХІ Закону України Про Національну поліцію, звільнено зі служби в органах внутрішніх справ у запас Збройних сил за п. 64 г (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_3, оперуповноваженого сектору карного розшуку лінійного відділу на станції Старобільськ Управління МВС України на Донецькій залізниці, 06.11.2015. Вислуга років на службі в органах внутрішніх справ на день звільнення в календарному обчисленні становить 13 (тринадцять) років 01 (один) місяць 08 (вісім) днів. Трудову книжку та витяг з зазначеного наказу про звільнення позивач отримала (а.с.6,7,33).

Наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці від 17.10.2013 № 437 о/с ОСОБА_3 надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного року, з 14.10.2013 по 10.08.2016 (а.с.8).

Як вбачається з довідки про грошове забезпечення ОСОБА_3, у вересні 2013 року позивач отримала суму грошового забезпечення у розмірі 2784,38 грн., а саме: посадовий оклад 775,00 грн., оклад за спеціальним званням - 125,00 грн., надбавка за вислугу років (25%) 225,00 грн., надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) 562,50 грн., премія (за серпень 2013 року 65 %) 1096,88 грн. Аналогічну суму грошового забезпечення позивач отримала у жовтні 2013 року (а.с.9).

Згідно довідки, наявної в матеріалах справи, вбачається, що посадовий оклад ОСОБА_3 на день звільнення (станом на 06.11.2015) складав 625,00 грн. (а.с.74,75).

Правовідносини, пов'язані з проходженням та звільненням з посад публічної служби ОВС, регулюються законодавством у сфері проходження служби, а саме Законом України «Про національну поліцію», Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (зі змінами та доповненнями), Кодексом законів про працю України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених х військової служби, та деяких інших осіб» Особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом та звільняються зі служби за станом здоров'я працівникам міліції (особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), які на момент опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ, мали календарну вислугу не менше п'яти років і до 7 листопада 2015 року були звільнені із служби в органах внутрішніх справ незалежно від підстав звільнення та продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їхніх територіальних органах, закладах і установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

У разі звільнення зі служби за віком, у зв'язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв'язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв'язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Згідно з п. 10 Постанови Кабінету міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей (далі - Постанова КМУ № 393) особам рядового начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються зі служби зв'язку із скороченням штатів, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Відповідно до абз. 6 пункту 2 розділу II Порядку (Період, за яким обчислюється середня заробітна плата) визначено, що час, протягом якого працівники згідно з чинним законодавством або з інших поважних причин не працювали і за ними не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду.

Як встановлено судами та не заперечується відповідачем, позивач з 14.10.2013 року перебували у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Грошове забезпечення за останній місяць роботи позивача до початку відпустки по догляду за дитиною складало 2784,38 грн, з яких посадовий оклад - 775,00 грн, оклад за спеціальним званням - 125,00 грн, надбавка за вислугу років - 225,00 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 562,50 грн, премія 1096,88 грн.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що розрахунок одноразової грошової допомоги при звільненні необхідно здійснювати саме з урахуванням виплат за останній місяць роботи позивача перед наданням йому відпустки по догляду за дитиною, оскільки час протягом якого позивач не працювала виключається з розрахункового періоду.

Що стосується посилання апелянта на відсутність надходжень відповідного фінансування з Державного бюджету України на виплати позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Як зазначає Європейський суд з прав людини у справі «Кечко проти України» в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань (аналогічна позиція викладена в рішенні у справі № 59498/00 Бурдов проти Росії).

Судова колегія не приймає доводи апелянта про порушення позивачем строку звернення до суду з цим позовом, оскільки невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При цьому, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення належних до виплати сум при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата працівникові таких сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З урахуванням викладеного, судова колегія вважає, що строк звернення до суду із зазначеним адміністративним позовом позивачем не пропущено.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 24, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України на Донецькій залізниці в особі ліквідаційної комісії на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі № 812/482/16 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі № 812/482/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через пять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

ОСОБА_1 ОСОБА_2

Судді Т.Г. Гаврищук

ОСОБА_5