Справа № 296/3223/16-а
Суддя: Моніч Б.С.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шалота К.В.
Суддя-доповідач:Моніч Б.С.
ПОСТАНОВА

іменем України

"12" грудня 2016 р. Справа № 296/3223/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Моніча Б.С.

суддів: Жизневської А.В.

Котік Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

сторін та їх представників:

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "11" липня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління патрульної поліції у місті Житомирі, Інспектора роти №1 батальйону УПП у м.Житомирі рядовий поліції Шаціло Віктора Володимировича визнання незаконною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до Корольовського районного суду м.Житомира з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у м.Житомирі, інспектора роти №1 батальйону УПП у м.Житомирі рядового поліції Шаціло В.В., в якому просив скасувати як незаконну постанову інспектора роти №1 батальйону УПП У м.Житомирі рядового поліції Шаціло В.В. від 30.03.2016 р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 126 ч. 1 КУпАП та накладення штрафу у розмірі 425 грн.

Постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 11.07.2016 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 30.03.2016 року серії ПС2 № 628042, яка винесена інспектором роти №1 батальйону УПП у м.Житомирі рядового поліції Шаціло Віктором Володимировичем щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Не погоджуючись з даною постановою суду, Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наявними у справі доказами, які необґрунтовано не прийняті судом, у повному обсязі підтверджується склад адмінправопорушення передбаченого ч.1 ст.126 КУпАП. Будь-яких порушень з боку працівників патрульної поліції допущено не було.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено, інспектором роти №1 батальйону УПП У м.Житомирі рядовим поліції Шацілом В.В. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 628042 від 30.03.2016 р., згідно з якою ОСОБА_3, керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz Sprinter 31B CDI, номерний знак НОМЕР_1, що належить ОСОБА_3, 30 березня 2016 р. о 21 год. 00 хв. в м. Житомирі по вул. В. Бердичівській, 39, зупинився на пішохідному переході, порушивши п. правил дорожнього руху 15.92 та не надав посвідчення водія, чим порушив пункт правил 2.1а та страхового полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чим порушив пункт правил дорожнього руху 2.1 г згідного частин 2. ст. 36 КУпАП. Вказується, що ОСОБА_3 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді 425 грн. (а.с. 3).

Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.

Скасовуючи спірну постанову про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції виходив з незаконності спірної постанови, оскільки позивач не перебував в транспортному засобі, рух не здійснював, та відповідно і не був водієм, а тому обов'язку пред'являти для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом, якщо особа не керує транспортним засобом та не перебуває в ньому як водій у позивача не було.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб'єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення.

Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, колегія суддів перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно позивача про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.126 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції свою незгоду з обставинами, позивач обґрунтовує тим, що він не керував транспортним засобом. На вимогу поліцейського надати водійське посвідчення не надав його, оскільки автомобілем в той час не керував.

Колегія суддів зазначає, що згідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про дорожній рух" водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ПДР України водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол у повноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

У випадках, передбачених ч.ч.1,2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Відповідно до 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №1395 від 07 листопада 2015 року та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127,статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що складання працівниками органів і підрозділів Національної поліції протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП є необов'язковим.

Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем по справі не було надано доказів на підтвердження вчинення адміністративного правопорушення саме позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що в під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи диску з відеофіксацією події. Проте, суд відхилив вказане клопотання, мотивуючи тим, що пропущені строки надання доказів.

Однак, КАС України не встановлено строків подачі доказів до суду, а сторони вправі надавати такі докази під час розгляду справи до винесення судом відповідного рішення у справі.

Частиною 2 статті 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

З дослідженого судом апеляційної інстанції відеозапису, наданого відповідачем, вбачається на фрагменті відеозапису в період часу 9 год. 21 хв. до 9 год. 22 хв. позивач ОСОБА_3 при спілкуванні з працівником поліції вказує на те, що він керував транспортним засобом, а коли побачив працівників поліції, то розвернувся і став біля магазину, стверджує, що поважає роботу "хлопців" (поліцейських), каже "що хочте те робіть". На фрагменті відеозапису з 9 год. 39 хв. до 9 год. 40 хв. ОСОБА_3 розповідає про те, як йому стидно "перед собою", "перед хлопцями". Він не заперечує, що керував автомобілем та висловлює певне незадоволення тим, що всі "сидять у кабаку", а складання матеріалів затягується.

На третьому фрагменті відеозапису зафіксовано, що автомобіль стоїть перед розміткою 1.2 "стоп-лінія", а ОСОБА_3 вказує на те, що він приїхав у це місце, зупинив автомобіль і лише після цього став вживати у ньому спиртні напої.

Оцінивши досліджені докази у сукупності з постановою Корольовського районного суду м. Житомира від 13.05.2015 у справі № 296/3114/16-п, залишеною в силі постановою Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2016 колегія суддів прийшла до стійкого внутрішнього переконання про доведеність того факту, що ОСОБА_3 був водієм відповідного транспортного засобу. Названою постановою його визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції).

З цієї ж постанови Апеляційного суду Житомирської області вбачається, що судом досліджувалися відповідні адміністративні матеріали та відеозапис, на якому видно, що автомобіль стоїть з включеними фарами та включеним двигуном, а за кермом автомобіля знаходиться ОСОБА_3 у стані сп'яніння. На задньому сидінні в автомобілі знаходився свідок ОСОБА_5.ОСОБА_3 керував автомобілем без прав. Посилання ОСОБА_3, про те, що він пересів на місце водія, суд апеляційної інстанції визнав неправдоподібним.

Згідно ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Наведеною нормою КАС України встановлені преюдиційні обставини, тобто ті обставини, що встановлені в судовому рішенні, яке набрало законної сили. Зазначені преюдиційні обставини є підставами для звільнення від доказування. За змістом частини першої статті 72 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.

Для спростування преюдиційних обставин, передбачених частиною першою статті 72 КАС України, учасник адміністративного процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами статті 86 КАС України.

Проте позивачем такі докази не надані.

З огляду на наявні у матеріалах справи документи, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та відсутність належних доказів, наданих позивачем на спростування цього факту, колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є правомірною, складена повноважною особою, за своєю формою і змістом відповідає нормам чинного законодавства, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.126 КУпАП, а тому підстави для її скасування відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції прийняте рішення з порушенням норм чинного законодавства.

Апелянт надав до суду докази, що підтверджують правомірність вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції вирішив скасувати її та ухвалити нове рішення, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції задовольнити, постанову Корольовського районного суду м. Житомира від "11" липня 2016 р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Б.С. Моніч

судді: А.В. Жизневська

Т.С. Котік

Повний текст cудового рішення виготовлено "17" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_3 АДРЕСА_1,10000

3- відповідачу/відповідачам: Управління патрульної поліції у місті Житомирі вул.Покровська,96,м.Житомир,10000

4-Інспектор роти №1 батальйону УПП у м.Житомирі рядовий поліції Шаціло Віктор Володимирович вул.В.Бердичівська,39,м.Житомир,10000

- ,