Справа № 753/17124/16
Суддя: Комаревцева Л. В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-а/753/852/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

у складі судді Комаревцевої Л.В.,

за участю секретаря Борисова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до інспекторів 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Конанчука І.В. та Верна Д.С., Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції м.Києва про визнання незаконним та скасування рішення в справі про адміністративне правопорушення, визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року позивач звернувся до суду із вищезазначеним адміністративним позовом, в якому просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення, мотивуючи тим, що підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності у відповідачів не було.

Обгрунтовуючи позов, позивач стверджує, що 21.06.2016 року приблизно о 16.15 год. інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Верна Д.С. винесена постанова серії ПС3 №011238 у справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_2 21.06.2016 року о 11.45 год. керуючи ТЗ "Шкода" д.н.з. НОМЕР_1 здійснив зупинку на пішохідному переході (ближче 10 метрів) чим суттєво заважав руху пішоходам та порушив п.15.9(г) ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно ч.3 ст. 122 КУпАп стягнення у вигляді штрафу у сумі 510,00 грн.

Вказана постанова винесена інспектором на підставі акту согляду та тимчасового затримання ТЗ від 21.06.2016 року, складеного інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Конанчуком І.В.

Позивач зазначає, що вказаний акт було складено з грубим порушенням вимог ст.254 ч.1, ст.265-2 КУпАп та абз. 2 п.5 р.1, п.1 р.2 Інструкції №1395. Крім того, інспектор Верна Д.С. під час винесення постанови не зміг пояснити позивачу звідки він взяв дані щодо суті адміністративного правопорушення та чим саме було встановлно та підтверджується пред"явлене позивачу адміністративне правопорушення.

Крім того, акт согляду та тимчасового затримання ТЗ від 21.06.2016 року складено за адресою: м.Київ, вул. Липська, 19/7, тоді як постанова серії ПС3 №011238 від 21.06.2016 року була складена в приміщенні Управління патрульної поліції у м. Києві, за адресою: м.Київ, вул. Народного ополчення, 9, тобто єдиною підставою для складання оскаржуваної постанови є вказаний акт від 21.06.2016 року, без винесення відповідного протоколу.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення суми матеріальної шкоди за витрати за тимчасове затримання транспортного засобу та сплату штрафу на загальну суму у розмірі 1494 грн. та стягнення моральної шкоди з відповідачів в розмірі 8500,00 грн. з посиланням на те, що позивач безпідставно був тимчасово позбавлений права користуватись своїм транспортним засобом та незаконно був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засідання від 29.11.2016 року, за клопотанням відповідача Верна Д.С., залучено до участі у розгляді справи у якості третьої особи Департамент патрульної поліції м.Києва.

Позивач у судове засідання з"явився, підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Будь-яких заяв, клопотань чи доказів на підтвердження чи спростування позиції позивача суду не надали. Від Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції м.Києва до суду надійшли письмові заперечення на позов.

Заслухавши позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Так, з акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 21.06.2016 року вбачається, що інспектором інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Конанчуком І.В. було затримано транспортний засіб «Шкода», д.н.з. НОМЕР_1, власника встановлено не було, з посиланням на те, що даний автомобіль у порушення с.122 ч.3 КупАП суттєво перешкоджав руху пішоходам.

21.06.2016 року у відношенні позивача винесена інспектором інспектором 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві Верна Д.С. постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС3 №011238, з фабули якої вбачається, що ним встановлено, що 21.06.2016 року о 14.45 год. позивач в м.Києві по вул. Липській, 19/17 здійснив зупинку на пішохідному переході (близько 10 метрів) чим суттєво заважав руху пішоходам, чим порушив п.15.9(г) Правил дорожнього руху України, у зв`язку із чим позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачами за наявності заперечень з його сторони мав би бути складений протокол.

Також судовим розглядом встановлено, що позивачу не були роз`яснені його права.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністативного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд погоджується із доводами позивача, про те, що відповідачем, не з'ясовано всіх обставин відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС України ним не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушенням позивачем Правил дорожнього руху України.

Таким чином, вимоги про визнання дій відповідачів неправомірними та скасування оскаржуваної постанови слід задовольнити.

Відповідно до ст.296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв'язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.

Відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконним накладенням адміністративного стягнення у вигляді адміністративного арешту або виправних робіт, провадиться в порядку, встановленому законом.

Відповідно до оскаржуваної постанови до позивача було застосовано адміністративне стягнення у вигляді щтрафу у сумі 510,00 грн, який було сплачено позивачем згідно квитанції від 21.06.2016 року.

Крім того, позивачем були оплачені витрати за тимчасове затримання транспортного засобу, а саме: за транспортування на спеціальний майданчик (стоянку) у сумі 840,00 грн. та за зберігання у сумі 144,00 грн., про що свідчать відповідні квитанції від 21.06.2016 року.

На підставі викладеного, суд вбачає, що вимоги про стягнення матеріальної шкоди з відповідачів також підлягають стягненню з відповідачів.

Що ж стосується позовних вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінює у 8500,00 грн., суд вважає за можливе зазначити наступне.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'ям або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви (ч.1 п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Однак, позивачем вищезазначених вимог не дотримано. Також, не зрозуміло з чого виходив позивач, визначаючи розмір шкоди, оцінюючи душевні страждання та чи останні були в дійсності насправді, а тому суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Таким чином, оцінюючи у сукупності пояснення сторін, представлені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 122 ч. 1, 251, 14-1, 283, 289, 247, 284 КУпАП, ст.ст. 2, 6-10, 17, 104, ч.4 ст.128, 158-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до інспекторів 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Конанчука І.В. та Верна Д.С., Управління патрульної поліції у м. Києві, третя особа: Департамент патрульної поліції м.Києва про визнання незаконним та скасування рішення в справі про адміністративне правопорушення, визнання дій протиправними, стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково

Визнати протиправними дії інспекторів 2 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Києві ДПП Конанчука І.В. та Верна Д.С. щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ПС3 №011238 від 21.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 визнано винним за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 гривень.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 за ч. 3 ст. 122 КУпАП закрити в зв'язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.

Стягнути з Управління патрульної поліції у м. Києві на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у сумі 1494 (одну тисячу чотириста дев"яносто чотири) грн. 00 коп.

В іншій частині - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її постановлення.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: Л.В. Комаревцева