Справа № 755/14772/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

19 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

суддів: Земляної Г.В.

Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_3 на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій неправомірними та зобов`язання поновити виплату пенсії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Лівобережне ОУПФ України) про визнання неправомірними дій щодо припинення виплати пенсії за віком, зобов'язання поновити виплату пенсії за віком з 01.04.2015 р.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року позов в частині вимог за період з 01.04.2015 р. по 30.03.2016 р. залишено без розгляду.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Зобов'язано Лівобережне ОУПФ України поновити ОСОБА_3 виплату пенсії з 08 червня 2016 року. В іншій частині позову відмовлено.

На вказану постанову Лівобережне ОУПФ України та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких просять її скасувати та ухвалити нову постанову, якою позивач просить задовольнити позов в повному обсязі, а відповідач - відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 183-2 КАС України, справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 17.03.2013 р. перебуває на обліку в Лівобережному ОУПФ України, що є правонаступником Управління Пенсійного фонду України у Дніпровському районі м. Києва, первинно як працюючий пенсіонер при загальному страховому стажі 39 років 5 місяців 8 днів. В період з 17.03.2013 р. до 01.04.2015 р. позивачу отримував пенсію за віком як працюючий пенсіонер, призначену відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З 01.04.2015 р. виплату пенсії за віком позивачу припинено. На заяву ОСОБА_3 від 28.07.2016 р., листом Лівобережного ОУПФ України від 12.08.2016 р. №9934/13/П-897 позивачу відмовлено у виплаті пенсії, оскільки останній обіймає посаду судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, тобто працює на посаді державного службовця, а відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VIII, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених, серед іншого, Законом України «Про судоустрій і статус суддів», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується, після звільнення з роботи виплата пенсії поновлюється.

Згідно наявної в матеріалах справи довідки, виданої Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.09.2016 р. №226/0/27-16, ОСОБА_3 дійсно працював на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із 26 жовтня 2010 року по 22 вересня 2016 року.

Вирішуючи даний спір колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в чинній редакції на день призначення пенсії позивачу) виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII абз. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-VI було викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про судоустрій і статус суддів", пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах пенсії, призначені відповідно до цієї статті, розмір яких перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачуються в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність".

Аналогічні зміни було внесено до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. №2453-VI.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону №213-VІІІ порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширювався на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно п. 1 Прикінцевих положень Закону №213-VІІІ цей Закон набрав чинності з 1 квітня 2015 року.

З 01.01.2016 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-VІІІ, яким було продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р.

Частиною 1 статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV (зі змінами, внесеними Законом України №911-VIII, які набрали чинності з 01.01.2016 р.) було передбачено, що тимчасово, у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія п. 1 ст. 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Крім того, статтею 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» було встановлено, що тимчасово, у період з 1 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року, особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII було передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/довічне грошове утримання призначаються, зокрема відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на викладене, дії відповідача щодо припинення виплати пенсії позивачу ґрунтувалися на вимогах чинного на той час законодавства.

Однак, 08.06.2016 р. Конституційним Судом України прийнято рішення №4-рп/2016 (справа №1-8/2016), яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 р. N2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. №213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 р. №911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. N213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Таким чином, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №4-рп/2016 було визнано неконституційною заборону виплати з 01.04.2015 р. і з 01.01.2016 р. пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №1058-IV особам, які працюють на окремих посадах, у тому числі на посаді судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, у вказаному рішенні Конституційним Судом України визначено зазначені нормативно-правові акти як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Відтак, Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. N4-рп/2016 в частині визнання неконституційними положень вказаного законодавства підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли після 08 червня 2016 року та зворотної сили не має.

Отже, позивач продовжуючи працювати на посаді судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, з 08.06.2016 р. отримав право на поновлення йому виплати пенсії за віком, призначеної на загальних підставах.

Поряд із цим, колегія суддів враховує положення ст. 126 Конституції України, згідно якої до основоположних принципів здійснення правосуддя в Україні віднесено принципи незалежності та недоторканності суддів.

У правовій позиції Конституційного Суду України, висловленій ним у рішенні по справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007 р. №4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999 р. №6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 р. №19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004 р. №20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 р. №8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що пенсія позивачу була призначена відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", тобто на загальних підставах, за віком, а не як гарантія, яка обумовлена статусом судді. За таких обставин, звуження прав і свобод позивача як судді, що пов'язане із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності, не відбулось.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку щодо зобов'язання відповідача поновити ОСОБА_3 виплату пенсії з 08.06.2016 р.

Посилання відповідача на помилковість відшкодування позивачу судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань, а не з Державного бюджету України, - спростовуються положеннями ч. 1 ст. 94 КАС України, яка прямо передбачає стягнення таких витрат за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.12.2016 р. Лівобережному ОУПФ України відстрочено сплату судового збору до прийняття рішення у справі. Станом на 19.12.2016 р. судовий збір вказаним заявником апеляційної скарги не сплачено, тому він підлягає стягненню судом, в розмірі встановленому ч. 3 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", - 606,33 грн. (110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви за немайновий спір, який подано фізичною особою). Згідно із ч. 1 ст. 9 цього Закону, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позову частково, а тому апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_3 необхідно залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 183-2, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2016 року - без змін.

Стягнути з Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 606,33 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та відповідно до ст. 183-2 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Земляна Г.В.

Межевич М.В.

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Земляна Г.В.

Межевич М.В.