Справа № 826/27710/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 листопада 2016 року 16 год. 20 хв. № 826/27710/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-англійського підприємства з іноземною інвестицією «Соломія» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-англійського підприємства з іноземною інвестицією «Соломія» (далі - позивач) до Київської міської митниці ДФС (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення відповідача про коригування митної вартості товарів від 25 вересня 2015 року №100000011/2015/000142/1 (далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем перевищено повноваження щодо витребування документів, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та додаткових документів, оскільки документи декларанта не містили розбіжностей та підробок. Також позивач вказував на те, що на підтвердження числових значень складової митної вартості ним подано докази страхування товару, коносамент, міжнародну транспорту накладну, прайс-лист та митну декларацію країни відправлення.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/27710/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази, а представник відповідача не визнав позов та просив відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, згідно з ч. 4 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2015 року до Київської міської митниці ДФС з метою здійснення процедури митного оформлення товару позивача шляхом електронного декларування подано вантажну митну декларацію №100250005/2015/114487 (за контрактом №32 від 21 вересня 2015 року).

Позивачем задекларовано за основним методом визначення митної вартості товару - за ціною договору наступний товар - чорний чай цейлонський нефасований:

- ст. BOP STD. 77 - 105 мішків по 48 кг, чиста вага 5040 кг. Згідно міжнародної класифікації чаю сорт (BOP) відноситься до основного класу ломаного чаю, лист різаний зі змістом типсів;

- ст. BP1 STD.22 - 155 мішків по 46 кг, чиста вага 7130 кг. Згідно міжнародної класифікації чаю сорт (BP1) відноситься до різаного листа чаю без типсів;

- ст. BOPF STD.99 - 245 мішків по 55 кг, чиста вага 13475 кг. Згідно міжнародної класифікації чаю сорт (BOPF) відноситься до групи цільнолистових. Основний сорт висівок, не містить тіпсовий висівок.

Оплата вказаного товару здійснена шляхом перерахування авансу в розмірі 10% вартості товару відповідно до специфікації №3 до контракту платіжним дорученням в іноземній валюті №1641 від 26 серпня 2015 року.

Контракт №32 від 21 квітня 2015 року укладений позивачем, як покупцем, з «United Teas (Pvt) Ltd» (Шри Ланка), за умовами якого продавець зобов'язався поставити та передати у власність покупця чай, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити товар. Назва, кількість та інші характеристики товару вказуються в специфікаціях до контракту (далі - Контракт).

Під час проведення митного оформлення товару з метою підтвердження заявленої митної вартості позивачем до ВМД №100250005/2015/114487 від 21 вересня 2015 року подано наступні документи:

- картку обліку особи, яка здійснює операції з товарами №100/2012/0002897;

- Контракт;

- специфікація №3 від 18 серпня 2015 року;

- проформу-інвойс №12UTL/12/2015 від 02 червня 2015 року;

- платіжне доручення в іноземній валюті №1641 від 26 серпня 2015 року (про перерахування авансу в розмірі 10%);

- сертифікат походження товарів №10252 від 27 липня 2015 року;

- фітосанітарний сертифікат №5089/2015 від 27 липня 2015 року.

25 вересня 2015 року відповідачем прийнято оскаржуване рішення, яким відповідач визначив митну вартість товару за резервним методом відповідно до ст. 64 Митного кодексу України.

На виконання рішення позивачем подані додатково наступні документи:

- страховий поліс від 27 липня 2015 року №CRCCQ/15/000914;

- коносамент (bill of lading) №s00279763№43986 від 27 липня 2015 року;

- міжнародна автомобільна накладна (CMR) №43986 від 14 вересня 2015 року;

- прайс-лист б/н від 05 серпня 2015 року;

- митна декларація країни відправлення Е 44376 від 13 липня 2015 року.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, обставинами прийняття рішення стали: надані декларантом документи містять розбіжності (згідно з п. 4.1 Контракту, умови та строки поставки зазначаються у специфікації, яка є невід'ємною частиною контракту. Надана специфікація №3 до Контратаку підписана 18 серпня 2015, тоді як імпортування зазначеного товару здійснювалося за інвойсом від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015); документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (відповідно до умов поставки СІР-Київ (Інкотермс 2010), до вартості товару включаються витрати на страхування, однак до митного оформлення не подані страхові документи чи документи, що містять відомості про вартість страхування).

Декларанту запропоновано надати додаткові документи, перелік яких встановлений ч.ч. 2 та 3 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: якщо рахунок сплачено, то банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; якщо здійснювалося страхування, то страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; висновки про якісні і вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; інформація біржових організацій про вартість товару (сировини); інші документи для підтвердження митної вартості товару (за бажанням декларанта).

Додатково надані декларантом документи містять розбіжності та не містять інформації, необхідної для підтвердження заявленої митної вартості і зокрема у наданому страховому полісі від 27 липня 2015 року №CRCCQ/15/000914 вага нетто зазначеної партії товару становить 25045 кг, тоді як відповідно до товаросупровідних документів, зокрема пакувального листа від 02 червня 2015 року №б/н та інвойсу від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015-25645 кг; наданий прайс-лист компанії-виробника від 05 серпня 2015 року №б/н адресований виключно для фірми ТОВ СП «СолоМія» та не розповсюджується на інших суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що суперечить самій суті прайс-листа, оскільки прайс-лист - це комерційна пропозиція продавця необмеженому колу заінтересованих покупців, отже він не може мати адресну спрямованість.

Разом з тим, митним органом проведено порівняння рівня заявленої митної вартості з рівнями митної вартості ідентичних, подібних (аналогічних) товарів та з довідковою інформацією, та встановлено заниження заявленого рівня митної вартості, що суперечить поняттю дійсної вартості товару у розумінні ст. VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі (ГАТТ 1947).

За результатами проведеного порівняння встановлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо рівнів митної вартості ідентичних товарів, митне оформлення яких вже здійснено за вищим рівнем митної вартості.

Декларантом не виконано в повному обсязі вимоги щодо надання додаткових документів (заява від 25 вересня 2015 року №б/н), зокрема не надано виписку з бухгалтерської документації та висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Частиною 2 ст. 58 Митного кодексу України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні. Керуючись ч. 4 ст. 57 та ч. 5 ст. 55 Митного кодексу України, з декларантом проведено процедуру консультації з метою визначення основи вартості згідно зі ст.ст. 59 і 60 цього Кодексу.

За результатом проведеної консультації декларанту запропоновано застосувати резервний метод визначення митної вартості відповідно до ст. 64 Митного кодексу України. Також декларанта повідомлено, що у органу державної фіскальної служби наявна інформація щодо митного оформлення ідентичного товару зазначеним суб'єктом ЗЕД за другорядними методами визначення митної вартості за вищими рівнями митної вартості (ЕМД від 21 травня 2015 року №100250005/2015/110406, від 23 квітня 2015 року №100250005/2015/109546 (4,44 дол. США/кг).

В оскаржуваному рішенні відповідачем визначено, що митна вартість визначена із застосуванням резервного методу відповідно до ст. 64 Митного кодексу України з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, яка щонайбільшою мірою ґрунтується на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосований у зв'язку з відсутністю вартості операції з ідентичними товарами, прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у ст. 59 Митного кодексу України. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосований у зв'язку з відсутністю вартості операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього, та прийнятої органом доходів і зборів, з дотриманням умов, зазначених у ст. 60 Кодексу. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не застосований у зв'язку з відсутністю ціни, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до ст. 62 Кодексу. Метод визначення митної вартості товарів на основі додавання вартості (обчислена вартість) не застосований у зв'язку з відсутністю наданої виробником товарів, що оцінюються, або від його імені інформації про їх вартість з дотриманням умов, зазначених у ст. 63 Кодексу. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Митного кодексу України проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно зі ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;

б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні (ст. 58 Митного кодексу України).

Як встановлено ст. 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у ст.ст. 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

Згідно приписів ч.ч. 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України, вичерпний перелік документів, яками декларант підтверджує митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5 і 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені вище.

Декларант за власним бажанням може подати додаткові наявні у нього документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товару.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано додаткові документи, проте відповідачем відкориговано митну вартість товару за резервним методом.

З приводу специфікації №3 від 18 серпня 2015 року та поставки товару за інвойсом від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015 суд зазначає наступне.

Згідно з Контрактом у специфікаціях зазначаються назва товару, його кількість, загальні характеристики товару, ціна на товар, що підлягає постачанню, та строки поставки (п.п. 1, 3, 4.1 Контракту). При цьому, умови та строки поставки передбачені сторонами як у п. 4.1. Контракту, так й п.п. 5.1. та 5.2. Відповідно до п. 5.1. Контракту, асортимент, кількість, ціна, строки (графік навантаження), адреса доставки товару, умови поставки та інші необхідні умови вирішуються сторонами та зазначаються у вигляді проформи-інвойсу, що є невід'ємною частиною Контракту.

При цьому, згідно з п. 5.4 Контракту, продавець зобов'язаний надати покупцю за 7 днів до дати прибуття товару до України наступні документи (для митного оформлення): комерційний інвойс, специфікація до Контракту, транспортну накладну (коносамент або CMR), сертифікат якості, виданий виробником, сертифікат походження, пакувальний лист, фітосанітарний сертифікат, декларацію виробника, експортну декларацію. Разом з тим, за покупцем зберігається право на запит додаткових документів, які продавець має надати також за 7 днів до дати прибуття товару (п. 5.5 Контракту).

Контракт встановлює вимогу, що всі ціни на товар розуміються на підстави умов CIF (Одеса) (п. 3 Контракту).

Специфікація №3 від 18 серпня 2015 року окрім зазначення назви товару, його кількості, ціни та загальної вартості у сумі 98281,15 доларів США містить посилання щодо здійснення платежів покупцем. Так відповідно до специфікації за умовами поставки CIP (Київ) 10% передоплати покупець здійснює на протязі 90 днів з моменту підписання цієї специфікації, а 90% - на протязі 60 днів з моменту повідомлення про відвантаження.

Платіжне доручення в іноземній валюті №1641 від 26 серпня 2015 року (про перерахування авансу в розмірі 10%) містить посилання на специфікацію №3 від 18 серпня 2015 року та на специфікацію №4 від 18 серпня 2015 року як додатки до Контракту. Згідно платіжного доручення, позивачем сплачено 10% вартості товару у розмірі 9828,12 доларів США.

Як вбачається з CMR №43986 вантаж надійшов до Одеської митниці 14 вересня 2015 року, тобто датування специфікації №3 18 серпня 2015 року не суперечить умовам Контракту (п. 5.5).

Щодо інвойсу від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015 суд зазначає наступне.

До матеріалів справи, як й до митного органу, було подано тільки комерційний інвойс від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015, який зазначений як головний (Main Invoice). Як вбачається з інвойсу, в ньому зазначено про наявність проформи-інвойсу 12, проте суду відповідний документ не пред'явлено. Згідно комерційного інвойсу ціна за кілограм та загальна вартість товару співпадає із ціною за кілограм та загальною вартістю товару, зазначеного позивачем у митній декларації та зазначеної у специфікації №3. Тобто підстав для наявності сумніву щодо визначення ціни товару за кілограм судом не встановлено. Зазначене твердження також базується на висновках ДП «Держзовнішінформ» від 10 листопада 2015 року, яке безпідставно не взято до уваги митним органом. Доводів щодо неприйняття цінового висновку Контракту відповідачем суду не наведено.

Пункт 3 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України щодо документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів вказує на обов'язкову наявність або рахунку-фактури (інвойс), або рахунку-проформи (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу) тощо.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку про відсутність проформи-інвойсу 12, яка хоч й передбачена умовами Контракту, проте носить попередній характер узгодження заявленої продавцем ціни, що не впливає на визначення митної вартості товару, оскільки покупцем здійснено авансовий платіж на підставі інвойсу та відповідно його й було пред'явлено відповідачу з метою визначення митної вартості товару.

Як вбачається з п. 5.6 Контракту приймання товару здійснюється на підставі комерційного інвойсу, специфікації та транспортної накладної, що й було наявно у позивача на час проходження митних процедур.

Доводи відповідача, що позивачем протягом 2015 року самостійно визначено вартість схожих товарів (критерій - код товару за УКТЗЕД), виробником яких є компанія «United Teas (PVT) Ltd», від 4,27 до 5,06 доларів США за кілограм (із посиланням на відповідні митні декларації від 23 квітня 2015 року, від 21 травня 2015 року, від 13 січня 2015 року) судом до уваги не можуть бути прийняті як належні та допустимі докази дій позивача щодо заниження митної вартості товару, оскільки ціна на товар формується на ринку під впливом багатьох факторів та залежить від попиту на товар та відповідних пропозицій тощо.

Щодо визначення ваги товару суд зазначає наступне.

Як зазначає відповідач, у страховому полісі від 27 липня 2015 року №CRCCQ/15/000914 вага нетто зазначеної партії товару становить 25045 кг, тоді як відповідно до товаросупровідних документів, зокрема пакувального листа від 02 червня 2015 року №б/н та інвойсу від 02 червня 2015 року №UTL/12/2015 - 25645 кг.

Позивачем у митній декларації вага брутто (графа 35) товару зазначено - 26038,9 кг, вага нетто (графа 38) - 25645 кг.

В комерційному інвойсі №UTL/12/2015 від 02 червня 2015 року продавцем вказано вага брутто (gross weight) - 26038,9 кг, вага нетто (net weight) - 25645 кг.

У санітарному сертифікаті (Health certificate), виданим відповідними державними установами Шрі Ланки 27 липня 2015 року, вага нетто складає 25645 кг.

У пакувальному листі експортера вага брутто зазначена 26038,9 кг, вага нетто - 25645 кг.

У накладній (Bill of lading) №s00279763 вага брутто зазначена 26038,9 кг, вага нетто - 25645 кг.

Виходячи з наведеного суд приймає як належне посилання позивача на технічну помилку при складанні договору страхування, допущену продавцем товару, оскільки інші товаросупровідні документи, які заповнювалися продавцем, покупцем, іншими особами тощо, вага нетто та вага брутто визначені однаково.

З приводу заперечень відповідача, що наданий прайс-лист компанії-виробника від 05 серпня 2015 року №б/н адресований виключно для фірми ТОВ СП «СолоМія» та не розповсюджується на інших суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, що суперечить самій суті прайс-листа, оскільки прайс-лист - це комерційна пропозиція продавця необмеженому колу заінтересованих покупців, отже він не може мати адресну спрямованість суд зазначає, що таке посилання базується на припущенні митного органу та не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки наявний в матеріалах справи прайс-лист від 05 серпня 2015 року адресований саме позивачу та містить посилання на рахунок №UTL/12/2015.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що у постанові від 02 червня 2015 року №21-498а15 Верховний Суд України висловив позицію, суть якої полягає в тому, що «…митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.».

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачем правомірно та в межах повноважень, встановлених Митним кодексом України, застосовано резервний метод визначення митної вартості товарів, оскільки метод 1 (за ціною договору) не міг бути використаний, в зв'язку з відсутністю складових митної вартості, які є обов'язковими при її обчисленні.

Проте під час аналізу додатково поданих декларантом документів відповідачем зроблено висновок, який не відповідає поданим документам, оскільки судом не встановлено подання позивачем недостовірних відомостей, як не встановлено й наявності розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товару, визначених митним органом.

Ефективний засіб правого захисту у розумінні ст. 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, зважаючи на вище викладені норми та з'ясовані обставини, суд вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню, оскільки прийнято без врахування всіх обставин, тобто протиправно.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-англійського підприємства з іноземною інвестицією «Соломія» до Київської міської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування рішення є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 25 вересня 2015 року №100000011/2015/000142/1.

3. Присудити на користь товариства з обмеженою відповідальністю спільного українсько-англійського підприємства з іноземною інвестицією «Соломія» () судовий збір у розмірі 1948,97 грн. (одна тисяча дев'ятсот сорок вісім гривень дев'яносто сім копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Київської міської митниці ДФС ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Відповідно до ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Згідно зі ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин