Справа № 813/2866/15
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 р. Справа № 876/7111/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Арт-Енерго» до Галицької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року позивач - ПП «Арт-Енерго» звернулося в суд з позовом до Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.05.2015 року №, №, №.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що висновки акту ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, не відповідають фактичним обставинам господарської діяльності позивача. Відповідач в акті перевірки посилається на висновки, які не підтверджуються належними доказами. Позивач зазначив, що відповідачем не проводилось дослідження факту поставки продукції та її подальшої реалізації в господарській діяльності позивач.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області від 08.05.2015 року №, №, №.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Керуючись вимогами ст. 55 КАС України, колегія суддів ухвалила допустити правонаступництво Державної податкової інспекції у Пустомитівському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на Галицьку об»єднану державну податкову інспекцію Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області (далі - Галицька ОДПІ).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДПІ у Пустомитівському районі ГУ ДФС у Львівській області на підставі направлень від 05.03.2015 року №46, 47, 48, 49, 50, 51, наказу від 23.02.2015 року №54 проведено планову виїзну документальну перевірку Приватного підприємства «Арт-Енерго» (код ЄДРПОУ - 33863093) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року , за результатами якої складено акт від 17.04.2015 року №335/22-10/33863093.

В ході перевірки встановлено наступні порушення:

- п. 44.1, п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.1 п.п. 139.1.9 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 1 895 795 грн., в т.ч. за 2013 рік - 859 332 грн., 2014 рік - 1 036 463 грн.;

- п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, в результаті чого занижено показник, відображений в рядку 14 «податок на прибуток за звітний (податковий) період» податкової декларації з податку на прибуток підприємства на суму 133 800 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 та п. 200.1, п. 200.2, п. 200.3, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року, в результаті чого занижено податок на додану вартість на загальну суму 2 032 620 грн., в тому числі за січень 2013 року - 200 000 грн., за лютий 2013 року - 303 400 грн., березень 2013 року - 33 333 грн., квітень 2013 року - 432 426 грн., травень 2013 року - 76 030 грн., червень 2013 року - 86 724 грн., липень 2013 року - 91 148 грн., серпень 2013 року - 74 005 грн., листопад 2013 року - 95 968 грн., лютий 2014 року - 18 877 грн., березень 2014 року - 9 441 грн., травень 2014 року - 2 467 грн., червень 2014 року - 128 278 грн., липень 2014 року - 96 023 грн., серпень 2014 року - 116 667 грн., жовтень 2014 року - 267 833 грн.

На підставі перевірки та п. 54.3 ст. 54, п. 58.1 ст. 58 ПК України прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 08.05.2015 року, яким позивачу донараховано грошове зобов»язання за платежем податок на додану вартість в сумі 2 976 822 грн.;

- № від 08.05.2015 року, яким позивачу донараховано грошове зобов»язання за платежем податок на прибуток в сумі 2 775 139,5 грн.;

- № від 08.05.2015 року, яким позивачу донараховано грошове зобов»язання за платежем податок на прибуток в сумі 133 800 грн.

Позивач не погодившись з вказаними вище податковими повідомленнями-рішеннями звернувся із адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в межах цього спору, а тому застосування до нього штрафних санкцій є протиправним.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх вірними, такими що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов»язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов»язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Для цілей оподаткування платники податків зобов»язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов»язаних з визначенням об»єктів оподаткування та/або податкових зобов»язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов»язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством (абз. 1 п.44.1 ст.44 ПК).

Відповідно до п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов»язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з п.п. 198.1, 198.2 ст. 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійсненні операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї з подій, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Датою виникнення права замовника на віднесення сум до податкового кредиту з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 зазначеного Кодексу та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 Податкового кодексу України, протягом звітного періоду у зв»язку з придбанням або виготовленням товарів (в тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи товари/послуги та основні фонди почали використовуватись в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного періоду.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв»язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).

Зміст наведених норм свідчить про те, що наявність господарських операцій з придбання товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності є визначальною умовою для виникнення права на формування податкового кредиту.

Виходячи з вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року №996-ХІV обґрунтування відображення господарських операцій в податковому обліку здійснюється на підставі даних бухгалтерського обліку.

Статтею 2 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що сфера дії Закону поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно - правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб»єктів господарської діяльності, які зобов»язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», бухгалтерський облік є обов»язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій, згідно з вимогами п. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Враховуючи наведене, слід зробити висновок, що для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, тобто достовірні первинні документи. Для з»ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів про фактичне нездійснення господарської операції, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем (Замовник) та Колективним підприємством Фірма «А-Скрин» (Виконавець) укладено Договори про надання послуг реклами № 91/07 від 19.07.2013 року, №93/08 від 02.08.2013 року, №111/09 від 12.08.2013 року, №128/11 від 01.11.2013 року, №80/05 від 28.05.2013 року, №78/04 від 15.04.2013 року, №86/06 від 19.06.2013 року, №79/04 від 15.04.2013 року, №2/13 від 21.02.2013 року, №1/13 від 21.01.2013 року, №44/08 від 18.08.2014 року, №78/10 від 31.10.2014 року, №63/10 від 08.10.2014 року, №18/06 від 05.06.2014 року, №39/07 від 22.07.2014 року, відповідно до яких Виконавець (КПФ «А-Скрин») зобов»язується в порядку та на умовах, визначених договором надати за плату Замовнику рекламні послуги, а саме розповсюдити інформацію про Замовника та/чи продукцію, товар Замовника шляхом поширення в обумовленій сторонами формі та в спосіб, призначений сформувати або підтримати обізнаність споживачів реклами та їх інтерес до Замовника, його продукції чи товару. Об»єктами рекламних послуг є логотипи замовника згідно ескізу, що додається до договору. Також згідно умов вказаних договорів Виконавець зобов»язаний придбати чи виготовити власними силами буклети фірмові, ручки, футболки, пакети та ін., нанести на них логотип Замовника та розповсюдити відповідну рекламну продукцію серед населення шляхом безкоштовної передачі в публічних місцях на власний розсуд на території м. Києва та м. Львова.

На підтвердження реальності здійснення вказаних вище господарських операцій позивачем надано звіти про розповсюдження рекламної продукції, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), податкові накладні, виписки з банківських рахунків, що підтверджують оплату за надані послуги, накази по підприємству про необхідність проведення рекламних заходів.

Також, між позивачем та ТзОВ «Денікс Груп» укладено Договір купівлі продажу №43 від 01.06.2014 року, предметом якого є постачання електротехнічної продукції та інших матеріальних цінностей в кількості та асортименті згідно із видатковими накладними.

На підтвердження виконання умов зазначеного договору позивачем надано видаткові та податкові накладні, виписки з банківського рахунку про оплату за товари згідно договору, Договір про відступлення права вимоги від 20.11.2014 року № 11-01/14.

Необхідність підтвердження господарських операцій первинними документами визначена п. 1.2 ст. 1, п. 2.1 ст. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Згідно з Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов»язкові реквізити, як: назва підприємства, установи, від імені яких складено документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа. Забороняється приймати до виконання первинні документи на операції, що суперечать законодавчим і нормативним актам.

Отже, для надання первинним документам юридичної сили і доказовості, вони повинні бути складені відповідно до вимог чинного законодавства.

Виходячи з вищенаведеного, що не спростовано податковим органом, долучені позивачем документи мають усі необхідні реквізити та відомості та відповідають вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та підпункту 2.4 пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за №168/704, і в суду немає підстав ставити під сумнів їх достовірність.

Також не заслуговує на увагу посилання відповідача на акт перевірки ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ Міндоходів у Київській області від 17.04.2014 року №147/22-03/23585658 «Про неможливість проведення зустрічної Колективного підприємства Фірма «А-Скрин»; акт перевірки ДПІ у Печерському районі ГУ Міндоходів України у м. Києві від 01.09.2014р. №2623/26-55-22-07/37882958 «Про неможливість проведення зустрічної звірки ТзОВ «Денікс Груп» якими встановлено неможливість здійснення господарських операцій контрагентів з третіми особами, оскільки неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Так, в пункті 71 рішення у справі «Булвес» АД проти Болгарії» Європейського суду з прав людини дійшов такого висновку: «... Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов»язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності».

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Також безпідставними є посилання відповідача на відсутність у позивача товарно-транспортних накладних як на обставину, що свідчить про нереальність господарських операцій з контрагентом ТзОВ «Денікс Груп», з огляду на наступне.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 року №363, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу, а товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Згідно з пунктами 11.1, 11.5 зазначених Правил основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом).

Разом з тим, вказані Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку, а лише встановлюють права, обов»язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому, документ обумовлений вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна не є документом первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Відтак наявність чи відсутність товарно-транспортних накладних не впливає на формування платником податку валових витрат, за результатами здійснення господарських операцій, за наявності інших належним чином складених первинних документів, що свідчить про правомірність включення позивачем до складу витрат придбаних товарно-матеріальних цінностей.

Наведене, підтверджується тим, що в подальшому ПП «Арт-Енерго» здійснювало реалізацію придбаних товарів ТОВ «Каскадбуд», ПП «Форштаг», ДП обслуговування повітряного руху України, ДТГО «Львівська залізниця», ДП НАЕК «Енергоатом», ЛУ ПАТ «Електро», що видно із долучених до справи договорів підряду, видаткових накладних, довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, актами приймання виконаних будівельних робіт та банківськими виписками.

Таким чином, оскільки встановлені судом обставини та досліджені докази, які ці обставини підтверджують, вказують на те, що господарські операцій між ПП «Арт-Енерго» та Колективного підприємства Фірма «А-Скрин» та ТзОВ «Денікс Груп» мали місце в реальному часі, підтверджують наявність господарської мети та рух активів в процесі здійснення господарської діяльності товариства, встановлюють зв»язок між фактом придбання товарів/послуг та господарською діяльністю товариства, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заявлені позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування постанови колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Галицької об»єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2015 року у справі №813/2866/15 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 15.12.2016 року.