Справа № 2-а-6915/11
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-6915/11 Головуючий у 1-й інстанції: Міщенко К.М. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2016 року за результатами розгляду подання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області про перерахунок та виплату пенсії,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2016 року заявник - Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області із поданням про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення у справі. Заява мотивована тим, що рішення суду виконане в частині нарахування підвищення до пенсії, в частині виплати коштів рішення суду не виконано та виконати його без участі боржника не можливо.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2016 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати спірну ухвалу суду та постановити нове рішення, яким задовольнити подання.

У судове засідання з'явилися не всі особи, які беруть участь у справі, причини неявки суду невідомі, про розгляд справи були повідомлені належним чином. В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов'язкова. З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, як це передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2016 року - без змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області звернувся до Тальнівського районного суду Черкаської області та просить змінити спосіб і порядок виконання рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист №704/351/15-а від 06.08.2015, шляхом винесення рішення про стягнення 39 585,20 грн. з УПФ у Тальнівському районі на користь стягувача.

Подання мотивоване тим, що рішення суду виконане в частині нарахування підвищення до пенсії, а в частині виплати коштів рішення суду не виконано та виконати його без участі боржника не можливо.

Обговорюючи правомірність зазначеного клопотання, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з частиною 4 статті 105 КАС України адміністративний позов може містити як вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, так і стягнення з відповідача - суб'єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, завданої його незаконним рішенням, дією або бездіяльністю. У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії (пункт 2 частини другої статті 162 КАС України).

Стаття 124 Конституції України та стаття 14 КАС України встановлюють, що судові рішення, зокрема постанови та ухвали суду в адміністративних справах, які набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За правилами статті 36 Закону України "Про виконавче провадження", частини першої статті 263 КАС України відстрочка і розстрочка виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення можливе лише за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо, тощо).

Під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення у разі неможливості його виконання у встановленими раніше порядку і способом. Змінюючи спосіб і порядок виконання судового рішення, суд не може змінювати останнє по суті.

Звертаючись до суду про зміну способу і порядку виконання судового рішення, ВДВС посилався на відсутність належного державного фінансування виплати пенсій, надбавок і підвищень до пенсій, передбачених чинним законодавством, та на положення Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Зазначені обставини не дають підстав для задоволення подання, адже способи виконання рішення суду слід визначати через ті заходи, які вживаються за для досягнення мети захисту порушених прав та свобод осіб і їх відновлення.

Основні заходи примусового виконання рішень наведені у статті 32 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, до таких відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; інші заходи, передбачені рішенням.

За наявності обставин, що ускладнюють виконання судових рішень, суд вправі змінити встановлені ним або законом способи і порядок на інші, передбачені законодавством. Проте, суд не може встановити новий спосіб захисту порушеного права, його дії щодо зміни чи встановлення способу і порядку виконання повинні бути спрямовані лише на забезпечення виконання резолютивної частини рішення, відповідати його меті, не спотворювати його змісту.

Як зазначалося вище, єдиною підставою, в тому числі, для встановлення способу і порядку виконання рішення, є наявність обставин, що ускладнюють його виконання. Проте ці обставини об'єднуються їх об'єктивним та надзвичайним характером, незалежністю від настання та перебігу волі боржника, причинним зв'язком між настанням цих обставин та ускладненням виконання рішення.

Зокрема, розрахунок сум за спірний період судами не здійснювався, тому, змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов'язання перерахувати пенсійні виплати на стягнення конкретної суми таких виплат, суд змінив постанову по суті, вийшовши при цьому за межі позовних вимог та вирішивши питання, що не були предметом дослідження судами всіх інстанцій при розгляді справи.

Таким чином, зміна на підставі статті 263 КАС способу і порядку виконання судового рішення не передбачає зміни обраного судом відповідно до статті 162 КАС при ухваленні рішення способу відновлення порушеного права. Отже, зміна способу і порядку виконання рішення суду про зобов'язання органу УПФ здійснити перерахунок із зобов'язання на стягнення такої виплати є незаконною.

Саме до такого висновку зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2014 року (справа №21-394а14), яка згідно зі статтею 244-2 КАС України, є обов'язковою для суддів при прийнятті рішень в подібних справах.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення правомірного рішення. У зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2016 року - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні заяви відмовити.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 199, 200, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Є. Пилипенко

Судді Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.