Справа № 164/1908/16-а
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Справа № 876/8325/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання - Бадівській О.О.,

за участі прокурора - Пиць Н.В.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області на постанову Маневицького районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року у справі за позовом першого заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 до Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2016 року перший заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області (далі - Перший заступник) в інтересах неповнолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області (далі - Відділ, РДА відповідно) в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Відділу щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - р.н.), як випускниці навчального закладу, одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» (далі - Закон №2342-IV), в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом, а саме - не менше як 9186грн;

зобов'язати Відділ нарахувати та виплатити неповнолітній таку допомогу у вищевказаному розмірі.

Постановою Маневицького районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року у справі №164/1908/16-а заявлений позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач, який покликаючись не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити. У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_1 закінчила загальноосвітню школу I-III ступенів, яка не є інтернатним закладом та не перебувала у ній на повному державному утриманні.

Позивач у письмовому запереченні вважає постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що оскільки неповнолітня згідно Закону №2342-IV відноситься до категорії дітей позбавлених батьківського піклування, то вона має право на виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ст.8 зазначеного Закону.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та є вірними з таких міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1., є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування та до 27.05.2016 навчалась у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів села Прилісне Маневицького району Волинської області, що підтверджується довідкою від 06.08.2016 №2260, виданою навчальним закладом (а.с.15).

Статус неповнолітньої, як дитини позбавленої батьківського піклування, підтверджується, свідоцтвом про народження від 25.02.1999 серії НОМЕР_1, свідоцтвом про смерть матері від 05.02.2004 серії НОМЕР_2, рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 30 березня 2006 року про позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_1 та рішенням виконавчого комітету Приліської сільської ради Маневицького району Волинської області від 19.02.2004 №8 «Про встановлення опікунства» (а.с.18-22).

25.07.2016 Перший заступник звернувся з вимогою про надання інформації до служби у справах дітей РДА (далі - Служба), в якій просив надати інформацію про дітей-сиріт та дітей батьківського піклування, які в 2016 році закінчили навчальні заклади (9-11 класи) на території Маневицького району Волинської області (а.с.8).

27.07.2016 у відповідь на зазначену вимогу Службою була надана відповідна інформація (а.с.9-11).

В подальшому цього ж числа Першим заступником була надіслана вимога №37-2148вих-16 до начальника Відділу, яка містила прохання про надання інформації про те, чи виплачувалась дітям сиротам та дітям позбавленим батьківського піклування (наводився перелік імен та прізвищ, серед яких була і ОСОБА_1.), випускникам 9-11 класів загальноосвітніх начальних закладів одноразова грошова допомога, виплату якої передбачено нормами Закону №2342-IV (а.с.12).

Згідно відповіді Відділу від 29.07.2016 №686/01-16/2-16, одноразова допомога особам зазначеним у переліку вимоги, в тому числі і ОСОБА_1, не виплачувалась (а.с.13).

У зв'язку з цим, Перший заступник звернувся до суду із цим позовом.

Правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства, визначено Законом №2342-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 вказаного Закону діти, позбавлені батьківського піклування, - це діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, та безпритульні діти.

Пункт 3 ч.1 цієї статті передбачає, що статус дитини, позбавленої батьківського піклування - це визначене відповідно до законодавства становище дитини, яке надає їй право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг та яке підтверджується комплектом документів, що засвідчують обставини, через які дитина не має батьківського піклування.

Нормами Закону №2342-IV встановлено форми влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування до яких, зокрема відносять: усиновлення, встановлення опіки, піклування, передача до прийомної сім'ї, дитячих будинків сімейного типу, до закладів для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Встановлення опіки та піклування включає в себе влаштування дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, в сім'ї громадян України, які перебувають, переважно, у сімейних, родинних відносинах з цими дітьми-сиротами або дітьми, позбавленими батьківського піклування, з метою забезпечення їх виховання, освіти, розвитку і захисту їх прав та інтересів (п.6 ч.1 ст.1 Закону №2342-IV).

З аналізу наведеної правової норми вбачається, що статус дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, надає таким особам право на повне державне забезпечення і отримання передбачених законодавством пільг.

При цьому, призначення над дитиною опікуна чи піклувальника не позбавляє дитину права на повне державне забезпечення.

Статями 3 та 4 Закону №2342-IV визначено, що основними засадами державної політики щодо соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування є, зокрема захист їх майнових, житлових та інших прав та інтересів, належне матеріально-технічне забезпечення незалежно від форми влаштування та утримання такої категорії дітей на рівні, не меншому за встановлений прожитковий мінімум для осіб відповідного віку. Заходи соціального захисту осіб з числа дітей, позбавлених батьківського піклування, гарантуються, забезпечуються та охороняються державою. Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються, зокрема, до мінімального стандарту разової державної фінансової допомоги при закінченні такими дітьми виховного, навчального закладу.

Відповідно до ч.1 ст.8 вищезазначеного Закону держава здійснює повне забезпечення дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа.

Витрати на фінансування заходів щодо соціального забезпечення дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб із їх числа передбачаються в Державному бюджеті України окремим рядком (ч 2 ст.9 цього Закону).

Частиною 7 ст.8 Закону №2342-IV визначено, що випускники навчальних закладів із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, забезпечуються за рахунок навчального закладу або відповідної установи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, одягом і взуттям, а також одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку. Нормативи забезпечення одягом і взуттям затверджуються Кабінетом Міністрів України (далі - КМУ). За бажанням випускників навчальних закладів їм може бути видана грошова компенсація в розмірі, необхідному для придбання одягу і взуття.

Абзацом 16 ст.1 Закону №2342-IV передбачено, що випускники закладів для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, - особи, які перебували на повному державному забезпеченні у закладі для дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, і закінчили своє перебування у зазначеному закладі у зв'язку з закінченням навчання.

Таким чином, держава здійснює повне забезпечення, зокрема, дітей, позбавлених батьківського піклування. Випускники загальноосвітніх навчальних закладів із числа цих дітей та за рахунок відповідної установи (Відділу) забезпечуються одноразовою грошовою допомогою в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку.

При цьому, ч.7 ст.8 Закону №2342-IV встановлює обов'язок з виплати грошової допомоги усім випускникам навчальних закладів, не розмежовуючи їх на окремі категорії - тих, хто продовжив навчання в іншому навчальному закладі, та тих, хто працевлаштувався та інші.

Таким чином, сам факт випуску з навчального закладу є підставою для виплати одноразової грошової допомоги в розмірі не менше шести прожиткових мінімумів, встановленої законом.

Згідно із ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років у травні 2016 року становив 1531грн.

Посилання апелянта на те, що порядок виплати одноразової грошової та іншої допомоги визначається нормами постанови КМУ «Про поліпшення виховання, навчання, соціального захисту та матеріального забезпечення дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування» від 05.04.1994 №226 (далі - Постанова), не можуть братися апеляційним судом до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.2 «Прикінцевих положень» Закону №2342-IV закони України та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Розмір одноразової грошової допомоги, який підлягає виплаті при випуску з навчального закладу, на забезпеченні якого перебували, зокрема, діти, позбавлені батьківського піклування, та визначений Законом №2342-IV, не узгоджується з розміром такої одноразової грошової допомоги за Постановою.

Частина 4 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) передбачає, що у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими підзаконними нормативними актами, та оскільки норми Постанови прийняті до набрання чинності Законом та не приведені у його відповідність, при вирішенні спірного питання підлягають застосуванню норми Закону №2342-IV, згідно якого одноразова грошова допомога підлягає виплаті неповнолітній у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів.

Відповідно до п.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Оскільки ОСОБА_1 є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування, що підтверджується відповідними документами, та закінчила навчальний заклад, і їй не була виплачена одноразова грошова допомога, обов'язок виплати якої передбачена нормами Закону №2342-IV, то відповідно Відділ зобов'язаний був виплатити таку допомогу у встановленому цим Законом розмірі у зв'язку з закінченням навчального закладу.

Відтак доводи апелянта про те, що неповнолітня закінчила загальноосвітню школу, яка не є інтернатним закладом та не перебувала у ній на повному державному утриманні, висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Відділу освіти Маневицької районної державної адміністрації Волинської області залишити без задоволення, а постанову Маневицького районного суду Волинської області від 06 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 грудня 2016 року.