Справа № 814/1484/16
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/1484/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Князєв В.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.04.2013р. № , від 30.06.2014р. № 7765-15, від 30.06.2015р. №2193993, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до адміністративного суду з позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, в якому просила:

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2013 року Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 1010,11 грн.

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 7765-15 від 30.06.2014 року Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 1010,11 грн.

- визнати протиправним і скасувати податкове повідомлення-рішення № 2193993 від 30.06.2015 року, Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, яким позивачу визначено податкове зобов'язання з земельного податку з фізичних осіб у розмірі 1261,63 грн.

- зобов'язати керівництво ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області завдані збитки державі у вигляді судових витрат відшкодувати за рахунок винних посадових осіб ДПІ.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасувано податкове повідомлення-рішення № від 25.04.2013 року, складене Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Миколаївської області ДПС. Визнано протиправним і скасуовано податкове повідомлення-рішення № 7765-15 від 30.06.2014 року, складене Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення № 2193993 від 30.06.2015 року, складене Державною податковою інспекцією у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Державна податкова інспекція у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області подала апеляційну скаргу на вказану постанову суду.

Апелянт зазначає, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, без дослідження всіх обставин по справі, у зв'язку з чим ставиться питання про скасування постанови Миколаївського окружного адміністративного суду від 29.08.2016 року та ухвалення нової, якою відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть учать у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи колегія суддів дійшла наступного:

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 2012 року зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності та перебуває на основному обліку у ДПІ Ленінського району м. Миколаєва за місцем свого проживання.

У грудні 2015 року позивачкою були отримані податкові повідомлення-рішення № від 25.04.2013 року про нарахування земельного податку з фізичних осіб на суму 1010,11 грн., № 7765-15 від 30.06.2014 року про нарахування земельного податку з фізичних осіб на суму 1010,11 грн. та № 2193993 від 30.06.2015 року про нарахування земельного податку з фізичних осіб на суму 1261,63 грн.

У матеріалах справи наявне рішення Головного управління ДФС у Миколаївській області від 17.12.2015 року, згідно якого, в ході розгляду скарги ОСОБА_2 на податкову вимогу ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області від 21.09.2015 року № 291015/01 ДФС, було встановлено, що податкові повідомлення-рішення № від 25.04.2013 року, № 7765-15 від 30.06.2014 року та № 2193993 від 30.06.2015 року на загальну суму 3281,85 грн. в порушення вимог п. 58.3 ст. 58 ПК України були направлені на адресу позивачки поштовими листами без повідомлення про вручення, а тому не були узгоджені.

Зазначене підтверджує доводи позивача про те, що її не було належним чином повідомлено про прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Підставою для прийняття вказаних податкових повідомлень-рішень став нібито факт несплати позивачем у порядку, передбаченому Податковим кодексом України, земельного податку за земельну ділянку за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 143/1.

В ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нежитлових приміщень магазину з кафетерієм від 01.02.2012 року, ОСОБА_2 придбала у власність нежитлові приміщення магазину з кафетерієм, які знаходяться за адресою: м. Миколаїв, вул. Потьомкінська, 143/1 (а.с. 16).

Згідно Декларації про режим роботи, позивач здійснює підприємницьку (господарську) діяльність у Центральному районі м. Миколаєва по вул. Потьомкінська, 143/1 та встала на облік за місцем здійснення підприємницької (господарської) діяльності 21.02.2012 року у ДПІ Центрального району м. Миколаєва.

Відповідно до пп. 269.1.1 п. 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), землекористувачі.

Згідно пп. 270.1.1 пп. 270.1 ст. 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

П. 287.6 ст. 287 ПК України визначено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

В свою чергу, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (п. 287.8 ст. 287 ПК України).

Однак, п. 269.2 ст. 269 ПК України передбачено, що особливості справляння податку суб'єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного внеску серії А № 527753 від 31.05.2012 року позивач є платником єдиного податку 2-ї групи.

Згідно пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Судом першої інстанції було встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що в користуванні позивача перебуває земельна ділянка під приміщенням її магазину та біля нього, який придбано згідно договору купівлі-продажу від 01.02.12 року. Магазин має юридичну (поштову) адресу по вул. Потьомкінська, 143/1 у м. Миколаєві, але фактично знаходиться у підвальному приміщенні 9-ти поверхового будинку, який має адресу по вул. Потьомкінська, 143 у м. Миколаєві, що підтверджується копією витягу з Рішення Виконавчого Комітету Миколаївської міської Ради № 1897 від 22.09.2006 року.

Таким чином, позивачка, являючись платником єдиного податку другої групи, використовує земельну ділянку для розміщення власного магазинку, де здійснює підприємницьку діяльність, тобто фактично позивачка використовує вказану земельну ділянку для провадження власної господарської діяльності.

Зазначене, свідчить про те, що позивачка, в силу вимог пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України, звільнена від сплати земельного податку.

Відповідач у своїх запереченнях, посилався на правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень, з огляду на врахування узагальнюючої податкової консультації щодо сплати земельного податку власникам нежитлових приміщень, платниками єдиного податку фізичними особами-підприємцями, затвердженої наказом Державної податкової служби від 23.11.2012 року № 1051. Так, відповідач посилався на те, що фізична особа-підприємець - платник єдиного податку, яка придбала будівлю, споруду (їх частину), нежиле приміщення (їх частину) у багатоквартирному житловому будинку, але право власності на таку земельну ділянку не оформила, сплачує земельний податок на загальних підставах з урахуванням прибудинкової території незалежно від обраного нею виду господарської діяльності.

Колегія суддів вважає вказані доводи відповідача необґрунтованими, з огляду на те, що вони суперечать положенням Податкового кодексу України, згідно якого платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності (п.п. 297.1.4 п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу). Таким чином, основним критерієм в даному випадку є використання чи ні суб'єктом господарювання - платником єдиного податку такої земельної ділянки у власній господарській діяльності.

Крім того, судом першої інстанції вірно зазначено, що оформлення права користування земельною ділянкою під магазин, який знаходиться у підвалі багатоповерхового житлового будинку не залежить лише від волі позивача, оскільки відповідно до п. 287.8 ст. 287 ПК України вимагає визначення частки кожного із співвласників будинку у земельній ділянці під цим будинком та частки у прибудинковій території, що може бути здійснено лише спільно усіма співвласниками житлового будинку та нежитлових приміщень у будівлі та за умов відведення органами місцевого самоврядування відповідної прибудинкової території.

З огляду на все вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення № від 25.04.2013 року, № 7765-15 від 30.06.2014 року, № 2193993 від 30.06.2015 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Що стосується вимоги позивача про зобов'язання керівництва ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області відшкодувати завдані збитки державі у вигляді судових витрат за рахунок винних посадових осіб ДПІ, слід зазначити наступне:

Відповідно до ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, вирішення питання щодо розподілу судових витрат здійснюється судом при ухваленні судового рішення, виходячи з результату розгляду справи. При цьому, як вже зазначалось, у разі наявності підстав, суд присуджує всі здійснені позивачем документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, який був стороною по справі, а не шляхом зобов'язання керівництва суб'єкта владних повноважень, який був стороною по справі відшкодувати завдані збитки державі у вигляді судових витрат за рахунок винних посадових осіб такого органу.

З огляду на зазначене, вказана вимога позивача не підлягає задоволенню.

В свою чергу, слід зазначити, що в даному випадку судом першої інстанції в постанові від 29.08.2016 року вирішено питання стягнення на користь позивачки понесених нею судових витрат у вигляді сплати судового збору в розмірі 551,20 грн., що відповідає вимогам КАС України.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Бойко

Судді: Т.М. Танасогло

О.В. Яковлєв