Справа № 686/23450/16-а
Суддя: Козак О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої судді - Козак О.В.,

при секретарі - Слободянюк А.Ю.,

за участі: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кирилюк Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Хмельницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання провести перерахунок розміру довічного грошового утримання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у м. Хмельницькому про визнання протиправним та скасування розпорядження відповідача в частині визначення йому довічного грошового утримання в розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду, зобов'язання відповідача провести перерахунок розміру довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від грошового утримання судді апеляційного суду з 20.09.2016 року та в подальшому проводити нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у розмірі 90 процентів від грошового утримання судді апеляційного суду. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що Указом Президента України від 27.06.1996 року та наказу управління юстиції у Хмельницькій області від 22.07.1996 року його було призначено суддею Хмельницького районного суду. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року та згідно наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 16.09.2016 року його звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області. Розпорядженням за №891402 від 01.11.2016 року Управління Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому йому призначено з 20 вересня 2016 року щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду. При цьому відповідачем взято до уваги лише період його роботи суддею - 20 років 1 місяць 19 днів з 27.07.1996 року по вересень 2016 року, чим безпідставно його позбавлено на розмір довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів.

Вважає незаконними дії відповідача по нарахуванню йому довічного грошового утримання у розмірі 80 процентів, оскільки таке суперечить вимогам законодавства, яке регулює ці правовідносини. Так, він проходив строкову військову службу протягом 1982-1984 років ( 2 роки 12 днів), навчався на юридичному факультеті Київського Державного університету ім.Т.Шевченка з 1984 по 1989 роки (5 років), з вересня 1989 року по липень 1996 року працював у прокуратурі на посаді помічника прокурора, прокурора з липня 1990 року по липень 1996 року (6 років). Дані обставини визнані відповідачем, оскільки у розпорядженні №891402 є посилання на це, але дані періоди не враховано відповідачем при визначені розміру грошового утримання.

У 2007 році, коли він відпрацював десять років на посаді судді, у нього, з врахуванням п.3.1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 3 вересня 2005 року, виникло право на призначення йому довічного грошового утримання, яке йому було призначено та виплачувалось одночасно із грошовим утриманням судді у розмірі 80 процентів. Виплата якого була припинена у зв'язку із набранням чинності ч.2 ст.139 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції Закону від 07.07.2010 року), оскільки він продовжував працювати на посаді судді. Отже, він не може бути позбавлений вже набутого у 2007 році права на отримання довічного грошового утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді.

За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може перевищувати 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. Ним після 2007 року на посаді судді відпрацьовано 10 років (більше 5 років), тому розмір довічного грошового утримання відповідачем мав бути збільшений до 90 процентів.

Тому, позивач просить визнати протиправним та скасування розпорядження відповідача в частині визначення йому довічного грошового утримання в розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду та зобов'язати відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання з врахуванням права на 90 процентів заробітної плати судді апеляційного суду.

В судовому засіданні позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, просив визнати протиправним та скасування розпорядження відповідача № 891402 від 09.11.2016 року в частині визначення йому довічного грошового утримання в розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду та зобов'язати відповідача провести перерахунок розміру довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від грошового утримання судді апеляційного суду з 17.09.2016 року та в подальшому проводити нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у розмірі 90 процентів від грошового утримання судді апеляційного суду. Позовні вимоги просив задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Також звернув увагу суду на те, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Право на довічне грошове утримання судді у розмірі 80 % у нього виникло ще у 2007 році, коли йому було призначено і виплачувалося таке грошове утримання. При цьому тоді до стажу роботи йому було зараховано строкова служба у Збройних Силах СРСР, половину періоду навчання в університеті, шість років роботи в органах прокуратури. Виплата такого грошового утримання була припинена у 2010 році у зв'язку із набранням сили Закону «Про судоустрій та статус суддів», який виключав одночасне отримання довічного грошового утримання та грошового утримання працюючого судді. З часу призначення та виплати довічного грошового утримання судді у розмірі 80 % він пропрацював більше п'яти років суддею, що дає право йому на призначення 90% грошового утримання судді апеляційного суду.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Зазначила, що відповідно до положень ст.135 Закону України «Про статус суддів та судоустрій», в редакції на час призначення довічного грошового утримання, не передбачено зарахування до стажу роботи судді половину навчання, строку служби у Збройних Силах, роботу у прокуратурі, тому управління ПФ правомірно виходило із стажу роботи тільки на посаді судді строком 20 років 1 місяць 19 днів у період з 27 липня 1996 року по вересень 2016 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що Указом Президента України від 27 червня 1996 року та наказу управління юстиції у Хмельницькій області від 22 липня 1996 року позивача було призначено суддею Хмельницького районного суду, з 27.03.2004 року переведено на посаду судді Хмельницького міськрайонного суду, у зв'язку ліквідацією Хмельницького районного суду, а з січня 2011 року - обрано суддею Апеляційного суду Хмельницької області. Постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року та згідно наказу голови Апеляційного суду Хмельницької області від 16.09.2016 року позивача звільнено у відставку з посади судді Апеляційного суду Хмельницької області. Вказані обставини підтверджуються трудовою крижкою позивача серія БТ-І №4340638.

Розпорядженням за №891402 від 09.11.2016 року Управління Пенсійного Фонду України у м. Хмельницькому позивачу призначено з 17 вересня 2016 року довічне грошове утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду. При цьому відповідачем взято до уваги лише період роботи позивача на посаді судді - 20 років 1 міс. 19 днів з 27 липня 1996 року по 16 вересня 2016 року.

Відповідачем не враховано до стажу судді, який дає право на отримання 90 процентів довічного грошового утримання судді період проходження строкової військової служби протягом 1982-1984 років (2 роки 12 днів), 50 % періоду навчання на юридичному факультеті Київського Державного університету ім.Т.Шевченка з 1984 по 1989 роки (2 роки 6 місяців), робота з вересня 1989 року по липень 1996 року у прокуратурі на посадах: помічника прокурора, прокурора (6 років).

Вказані обставини сторони у судовому засіданні визнали.

Листом № 907/Ф-12 від 23 листопада 2016 року відповідачем було відмовлено позивачу у зарахуванні для обчислення щомісячного грошового утримання навчання у навчальному закладі, періоду проходження військової служби та роботи в органах прокуратури за відсутності правових підстав.

Проте, відповідач не взяв до уваги, що вказаний спірний стаж загальним строком 10 років 6 місяців роботи у довічне грошове утримання судді уже був врахований, оскільки з 2006 року позивачу вже призначалося та виплачувалося довічне грошове утримання у розмірі 80 %. З часу призначення та виплати довічного грошового утримання судді у розмірі 80 % він пропрацював більше п'яти років суддею, що дає право йому на призначення 90% грошового утримання судді апеляційного суду.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посадах помічника прокурора, прокурора, строкової службу у збройних силах, навчання на юридичному факультетті за денною формою навчання в Київському Державному університеті ім.Т.Шевченка.

Такі дії відповідача є протиправними, не відповідають законодавству, що регулює дані правовідносини.

Згідно з ч. 4 ст. 43 Закону України від 15.12.1992 р. № 2862-XII «Про статус суддів» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що судді у відставці, які мають стаж роботи на посаді судді не менш 20 років, виплачується за його вибором пенсія або звільнене від сплати податку щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більш ніж 90% заробітку судді.

Так, відповідно до частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Тобто, законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. № 2453-VI було передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання судді, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу та періоду проходження строкової служби.

Крім того, згідно з пунктом 3.1 постанови № 865 Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», що діяла на час набуття позивачем права на довічне грошове утримання, (втратила чинність 01.12.2010 року) до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Позивач навчався на денній формі навчання на юридичному факультеті Київського Державного університету ім.Т.Шевченка з 1984 по 1989 роки (5 років), з вересня 1989 року по липень 1996 року працював у органах прокуратури на різних посадах (6 років).

Законом СРСР № 1950-УІІ від 12 липня 1967 року «Про загальний військовий обов'язок», (з врахуванням постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР»), ч.1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 за № 2232-XII, діючих на час виходу позивача у відставку, час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Строкову військову службу позивач проходив з 14.05.1982 року по 25.05.1984 року (2 роки 12 днів), що підтверджується військовим квитком серія ГЛ №218751.

З врахуванням вимог даного законодавства позивачу у 2006 році було призначено та виплачувалося грошове утримання судді у розмірі 80 процентів, що підтверджується: наказом Хмельницького міськрайонного суду №105-к від 07.08.2006 року; листом Державної судової адміністрації України від 19.07.2006 року №17-4354/06; довідкою територіального управління Державної судової адміністрації в Хмельницькій області від 29.10.2010 року.

У зв'язку із набранням чинності Закону «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції Закону від 07.07.2010 року) виплата щомісячного грошового утримання була припинена, оскільки позивач продовжував працювати на посаді судді.

Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

В свою чергу, Конституційний Суд України у рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, з урахуванням наведеного слідує висновок, що зміни в законодавстві, які обмежують права позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів, служби в Збройних силах та половина строку навчання не можуть бути застосовані до позивача. Позивач також не може бути позбавленим вже набутого у 2006 році права на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді з обрахуванням стажу роботи у вищезазначеному порядку.

Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року, ст.131, не передбачено зарахування до стажу роботи судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби, 50 процентів навчання у вищому навчальному закладі, час роботи у прокуратурі. Однак відповідач залишив поза увагою п. 11 розділу XIII Перехідних положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року, яким передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Законом від 12.02.2015 року Верховна Рада України виклала у новій редакції Закон «Про судоустрій та статус суддів», статтею 135 якої також не передбачено врахування до стажу роботи судді, який дає право на отримання довічного грошового утримання періоду проходження строкової військової служби, 50 процентів навчання у вищому навчальному закладі, час роботи у прокуратурі. Однак відповідач не врахував, що як розділ XIII Перехідних положень так і п.11 цього розділу Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 07 липня 2010 року не втратив чинність і діяв до 01.10.2016 року.

З врахуванням викладеного суд не бере до уваги заперечення відповідача щодо того, що діючим на час правовідносин законом не передбачено правових підстав для врахування строкової військової служби, 50 процентів навчання у вищому навчальному закладі, час роботи у прокуратурі.

Частиною третьою статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р. (з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 р. №1-8/2016) визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Крім цього, відповідач не врахував, що правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення. Така правова позиція висловлена 01.07.14 року Верховним Судом України у справі №21-244а14.

Таким чином, позивач на час набрання чинності Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 07 липня 2010 року уже мав 20 років стажу для призначення довічного грошового утримання у розмірі 80 процентів, яке йому призначалося та виплачувалося, тому наступний період роботи на посаді судді більше п'яти років дає йому право на збільшення довічного грошового утримання до 90 процентів.

Відповідач безпідставно не врахував вимоги даного законодавства, що вплинуло на помилкове визначення розміру грошового утримання у 80 процентів, а не 90 процентів.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 8 червня 2016 року за № 4-рп/2016 зазначено, що не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів. Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, визнавши протиправним та скасувати розпорядження за №891402 від 09.11.2016 року Управління Пенсійного Фонду України у м.Хмельницькому у частині визначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 80 процентів грошового утримання судді апеляційного суду.

Доведеність вказаних вимог в свою чергу дає правові підстави для покладення на відповідача обов'язку провести позивачу з 17 вересня 2016 року перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від грошового утримання працюючого судді апеляційного суду та проводити в подальшому виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90 процентів від грошового утримання працюючого судді Апеляційного суду Хмельницької області.

Згідно ст.94 КАС України стягненню з Державного бюджету України на користь позивача підлягають сплачені 1653,6 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст.22, 58 Конституції України, Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2005 року №685 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання судді», ст.8, 9, 12, 71, 94,159, 160 КАС України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження за №891402 від 09.11.2016 року Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому в частині визначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання у розмірі 80% грошового утримання судді апеляційного суду.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому з 17 вересня 2016 року провести перерахунок розміру довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90% від грошового утримання судді апеляційного суду, з урахуванням виплачених сум та в подальшому проводити нарахування та виплату довічного грошового утримання судді у розмірі 90% від грошового утримання судді апеляційного суду.

Судовий збір в сумі 1653,60 грн. стягнути на користь ОСОБА_1 з Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький міськрайонний суд.

Суддя: