Справа № 826/7753/16
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/7753/16 Головуючий у 1-й інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Чаку Є.В.

Мєзєнцева Є.І.

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітньої дитини ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітня дитина ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 , звернулись до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Дніпровського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві, в якому просять:

- визнати дії Дніпровського районного відділу головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 протиправними;

- зобов`язати Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві у встановленому порядку здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 із внесенням відомостей до паспортних документів.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову, якою задовольнити позов в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,06 га, розташованої у АДРЕСА_2 ) на підставі договору дарування від 31 січня 2002 року №337 АЕІ №873249, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією державного акту на право приватної власності на землю від 01 квітня 2002 року ІІІ-КВ №137667 (кадастровий номер 66603041).

На вказаній земельній ділянці зведено садовий будинок загальною площею 118,6 кв.м. з прибудовами, введений в експлуатацію згідно з декларацією про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровану департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції у м. Києві 24 грудня 2015 року №КВ3.

Розпорядженням Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації від 22 березня 2016 року №158 вказаному будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Право власності на будинок зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно з рішенням від 31 березня 2016 року №29043325 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00).

ОСОБА_1 , а також його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 , звернулися до Дніпровського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві з заявами про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 та зняття з попередніх місць реєстрації від 12 квітня 2016 року.

Адміністратором Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації було відмовлено позивачам у задоволенні вказаних заяв з посиланням на пункт 11 абзацу 1 постанови Кабінету Міністрів від 02 березня 2016 року не надано необхідних документів, а саме: відсутнє рішення про переведення садового будинку у житлове приміщення (стаття 8-1 Житлового кодексу УРСР, Закон України №1382-15 стаття 6).

Не погоджуючись з такими діями відповідача та вважаючи їх протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог та їх відповідність чинному законодавству, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що належний позивачу садовий будинок не є житловим будинком і розміщений на земельній ділянці, не призначеній для житлової забудови, що унеможливлює проведення реєстрації місця проживання в ньому на даний час. При цьому зазначив, що Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація правомірно відмовила позивачу у реєстрації місця проживання, оскільки особа не може бути зареєстрованою у нежитловому приміщенні.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що садовий будинок, в якому він постійно проживає, має всі умови для постійного проживання, що підтверджується звітом про проведення технічного обстеження будівельних споруд та інженерних мереж, При цьому позивачем до відповідача надано усі документи, необхідні для проведення реєстрації, тому відповідач протиправно відмовив позивачу у проведенні реєстрації.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

За змістом статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає постійно або тимчасово; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

За приписами вказаного Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Вказаним Законом визначено вичерпний перелік необхідних документів для реєстрації місця проживання та заборонено вимагати для реєстрації подання особою інших документів.

Крім того, п.2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 22 листопада 2012 року №1077, передбачено, що для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу ДМС України: письмову заяву про реєстрацію місця проживання; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання; право на перебування або взяття на облік у закладі/установі - довідка про прийняття на обслуговування в спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту особи, копія посвідчення про взяття на облік бездомної особи, форма якого затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 28 грудня 2011 року № 574 "Про деякі питання діяльності центру обліку бездомних громадян", зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 січня 2012 року за №84/20397; проходження служби у військовій частині, адреса якої зазначається під час реєстрації, - довідка про проходження служби у військовій частині, видана командиром військової частини, зразок якої наведено в додатку 7 до цього Порядку; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку); свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України, якщо реєструється місце проживання дитини, яка не досягла 16-річного віку; заява про зняття особи з реєстрації місця проживання, форма якої наведена в додатку 8 до цього Порядку (у разі здійснення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання).

Відповідно ж до статті 4 Житлового кодексу УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

Таким чином, з наведеного вбачається, що відповідно до Житлового кодексу УРСР дачний будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Згідно статті 29 Цивільного кодексу України (чинного на час виникнення спірних правовідносин) місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до статті 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Таким чином, вирішуючи даний спір, слід виходити з таких характеризуючи ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність будинку для постійного проживання.

Крім того, відповідність садового будинку за вказаною адресою державним стандартам, будівельним нормам і правилам, які пред`являються до житлових будинків, і придатність для постійного (всесезонного) проживання, підтверджується звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкції та інженерних мереж об`єкта.

Як вбачається із матеріалів справи, будинок, який належить на праві приватної власності позивачу має присвоєну поштову адресу, знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, зареєстрований як об`єкт нерухомого майна, призначений та придатний для постійного проживання у ньому, відповідає встановленим технічним вимогам та є постійним місцем проживанням позивача.

Доводи відповідача про те, що вказаний будинок згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно зазначений як дачний будиночок, не позбавляє такий будинок ознак, притаманних житлу, тому підтверджує право позивача права зареєструвати своє місце проживання та місце проживання свого сина в ньому.

На підставі викладеного та вивчивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції погоджується з апелянтом про можливість проведення реєстрація за адресою житла фізичної особи, зокрема, садового будинку, оскільки казаний будинок зазначений як садовий будинок, ніяким чином не позбавляє його вищенаведених ознак, притаманних житлу, та, відповідно, не позбавляє позивача, його дружини та дитини права, як такого, зареєструвати своє місце проживання в ньому.

Щодо вимог позивача про присудження на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 судових витрат по 1102, 40 грн за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, суд зазначає, що вони не підлягають задоволенню, оскільки матеріали справи не містять оригіналів квитанцій.

Таким чином протиправним є висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні даного адміністративного позову.

Отже при винесенні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального права, що призвело до невірного по суті вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 листопада 2016 року - скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , малолітньої дитини ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати дії Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо відмови ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 - протиправними.

Зобов`язати Дніпровську районну у м. Києві державну адміністрацію у встановленому законом порядку здійснити реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за місцем проживанням за адресою: АДРЕСА_2 із внесенням відомостей до паспортних документів.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 КАС України та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя

Судді

Головуючий суддя Файдюк В.В.

Судді: Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.