Справа № 212/7009/16-а
Суддя: Зімін М. В.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 212/7009/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Зімін М.В. розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася з позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг (далі за текстом «Управління») в якому просить: визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг щодо відмови в призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг на підставі заяви від 31.08.2016 року, зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг призначити ОСОБА_2 щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання, втому числі на оплату житлово-комунальних послуг з моменту припинення її виплати з часу подання нею заяви від 31.08.2016 року, покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування позову наводить наступне. 28.08.2014 року вона була змушена покинути своє місце проживання у АДРЕСА_1 з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту та переміститися до м.Кривий Ріг Дніпропетровської області. 22.10.2015 року вона була взята на облік в Управлінні, які внутрішньо переміщена особа. На підставі заяви від 22.10.2015 року, рішенням Управління їй, як особі працездатного віку, яка працює, на той час на посаді експерта групи «Фінанси» дирекції з трансформації бізнес-процесів Фінансової дирекції структурного підрозділу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ» м.Кривий за переведенням з ПрАТ «Комсомольське рудоуправління», була призначена щомісячна адресна допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг в сумі 442 грн., яку вона отримувала до 21.04.2016 року. В подальшому на підставі наступної заяви в квітні 2016 року Управлінням, як особі працездатного віку знову була призначені щомісячна адресна допомога у розмірі 442,00 грн. У зв'язку із звільненням 13.05.2016 року, на підставі ст..36 п.1 КЗпП України та встановленням з 01.06.2016 року іншої форми трудових відносин з роботодавцем розмір допомоги на наступні два місця був скорочений вдвічі, а на наступний період виплата допомоги була припинена, у зв'язку з відсутністю офіційного працевлаштування. На підставі наказу Криворізького міського центру зайнятості від 24.05.2016 року вона набула статус безробітної та їй було призначено допомогу по безробіттю, але відповідно до Договору цивільно-правового характеру від 31.05.2016 року вона в ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» виконувала роботи з організації та проведенню менеджерського навчання за програми корпоративного університету ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ», який був розірваний 15.08.2016 року. Також 29.08.2016 року між нею та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» був підписаний новий договір цивільно-правового характеру за № 64 строком дії з 22.08.2016 до 31.12.2016 року. Зазначає, що оскільки між нею та ПрАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» укладено цивільно-правовий договір, підприємством сплачується єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування вона, в розумінні п.7 Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року за № 505 не може вважатись не працевлаштованою, тому дії відповідача, щодо відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам є неправомірними.

На адресу суду 12 грудня 2016 року надійшло письмове заперечення відповідача проти заявлених позовних вимог ОСОБА_2, згідно яких відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. Відповідно до п.7 «Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 за № 505, визначено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами І групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період припиняється. Зазначає, що виконання робіт за цивільно-правовим договором не є трудовими відносинами в розумінні Кодексу Законів про працю України, а тому відсутні підстави для призначення ОСОБА_2 допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання.

Оцінивши повідомлені позивачем обставини та надані письмові заперечення відповідача, суд приходить до наступного.

Згідно довідки № 121001679 від 22.10.2015 року, ОСОБА_2 постійно проживала в АДРЕСА_1 і перемістилась з району проведення антитерористичної операції в м.Кривий Ріг 22.10.2015 року. (а.с.14).

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 16.01.2015 року прийнята до Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ» на посаду експерта до групи «Фінанси» дирекції з трансформації бізнес-процесів Фінансової дирекції структурного підрозділу ТОВ «МЕТІНВЕСТ ХОЛДІНГ» м.Кривий Ріг за переведенням з ПрАТ «Комсомольське рудоуправління» та 13.05.2016 року звільнена з підприємства за угодою сторін п.1 ст.36 КЗпП України. (а.с.15-17).

Відповідно до довідки Криворізького міського центру зайнятості за № 03-07/3300 від 25.05.2016 року ОСОБА_2 станом на 25.05.2016 року зареєстрована як безробітна у Криворізькому міському центрі зайнятості, статус безробітної надано з 18 травня 2016 року. (а.с.29-31).

29 серпня 2016 року між Приватним акціонерним товариством «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (замовник) та ОСОБА_2 (виконавець) було укладено договір № 64 цивільно-правового характеру (далі - Договір № 64), згідно умов якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується на свій ризик виконати в порядку на умовах цього договору роботи обумовлені у п. 1.1. в обсязі передбаченим календарним планом. (а.с. 37-41).

31 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась із письмовою заявою до відповідача для призначення виплати адресної допомоги та до цієї заяви додала копію договору № 64 від 29.08.2016, довідку № НОМЕР_1 від 22.10.2015, копію довідки ПФУ від 31.08.2016, заяву про призначення допомоги від 31.08.2016. (а.с. 35,42, 43).

Листом від 19.09.2016 № 01-16/8735 Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг повідомило ОСОБА_2 про відмову у призначенні допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у зв'язку із невідповідністю нормам законодавства, через відсутність у заявниці трудових відносин на час звернення із відповідною заявою. (а.с. 36).

Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює Закон України від 20.10.2014 р. N 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон N 1706).

Так, зокрема, абз. 1 ч. 1 ст. 1 цього Закону закріплено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Порядок здійснення обліку внутрішньо переміщених осіб врегульовано нормою ст. 4 Закону N 1706. Згідно до абз. 1 ч. 1 цієї статті факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2).

Статтею 10 Закону N 1706 встановлено, що Кабінет Міністрів України, зокрема, координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 113 Конституції України, ст. 1 Закону України від 27.02.2014 р. N 794-VII «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади, здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів, відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» до основних його завдань відноситься, зокрема, забезпечення проведення бюджетної, фінансової, цінової, інвестиційної, у тому числі амортизаційної, податкової, структурно-галузевої політики; політики у сферах праці та зайнятості населення, соціального захисту, охорони здоров'я, освіти, науки і культури, охорони природи, екологічної безпеки і природокористування.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» діяльність Кабінету Міністрів України спрямовується на забезпечення інтересів Українського народу шляхом виконання Конституції та законів України, актів Президента України, а також Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України, вирішення питань державного управління у сфері економіки та фінансів, соціальної політики, праці та зайнятості, охорони здоров'я, освіти, науки, культури, спорту, туризму, охорони навколишнього природного середовища, екологічної безпеки, природокористування, правової політики, законності, забезпечення прав і свобод людини та громадянина, запобігання і протидії корупції, розв'язання інших завдань внутрішньої і зовнішньої політики, цивільного захисту, національної безпеки та обороноздатності.

Нормою ст. 41 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» встановлено, що Кабінет Міністрів України спрямовує свою діяльність на виконання Конституції та законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, Програми діяльності Кабінету Міністрів України, схваленої Верховною Радою України. Кабінет Міністрів України відповідно до Конституції та законів України здійснює свої повноваження шляхом прийняття рішень на його засіданнях більшістю голосів від посадового складу Кабінету Міністрів України, визначеного відповідно до статті 6 цього Закону.

Статтею 117 Конституції України, яка кореспондує зі ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження.

Так, постановою від 01.10.2014 N 505 Кабінетом Міністрів України затверджено порядок «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі - Порядок № 505)

Нормою п. 7 Порядку № 505 встановлено, що якщо у складі сім'ї, якій призначено грошову допомогу, є особи працездатного віку (крім громадян, які доглядають за дітьми до досягнення ними трирічного віку; громадян, які доглядають за дітьми, що потребують догляду протягом часу, визначеного у медичному висновку лікарсько-консультативної комісії, але не більш як до досягнення ними шестирічного віку; громадян, які мають трьох і більше дітей віком до 16 років і доглядають за ними; громадян, які доглядають за інвалідами I групи або дітьми-інвалідами віком до 18 років, або інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу, або особами, які досягли 80-річного віку; а також фізичних осіб, які надають соціальні послуги, та студентів денної форми навчання), які не працевлаштувалися, в тому числі за сприянням державної служби зайнятості, або перебувають в трудових відносинах з роботодавцями на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції чи населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, але фактично не працюють, протягом двох місяців з дня призначення виплати грошової допомоги, її розмір для працездатних членів сім'ї на наступні два місяці зменшується на 50 відсотків, а на наступний період - припиняється.

Так, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10), тобто позивачка є особою працездатного віку.

Звертаючись до управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг із заявою від 31.08.2016 для призначення адресної допомоги остання для підтвердження своєї зайнятості надає цивільно-правовий договір № 64.

Водночас ч. 1 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно до положень ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Так, виходячи із аналізу Порядку № 505, останній передбачає обов'язкову умову для призначення грошової допомоги працездатним особам - наявність їх працевлаштувалися згідно КЗпП України.

Водночас наявність цивільно-правового договору ОСОБА_2 не свідчить про її працевлаштування за нормами КЗпП України, та вказує на правомірність дій управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг з відмови у призначенні грошової допомоги.

Таким чином, враховуючи наведене, а також виходячи із наявних у справі наданих сторонами доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. 21 КЗпП України, ст. 837 ЦК України, Закону України «Про Кабінет Міністрів України», Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», керуючись ст. ст. 2, 5, 6, 8, 9, 17, 104, 105, 162, 183-2 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради м. Кривий Ріг про визнання рішення протиправними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 10-ти днів з дня отримання копії постанови шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Постанова набуває чинності після спливу вказаного строку на її оскарження.

Суддя: М. В. Зімін