Справа № 463/4017/16-а,2-а/463/231/16
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року № 876/8134/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гінди О.М.

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, закриття справи про адміністративне правопорушення,

встановив:

30.08.2016 ОСОБА_2 звернувся в суд із адміністративним позовом до інспектора Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3, у якому просить скасувати постанову відповідача від 30.08.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладення 425 грн штрафу, а провадження у справі закрити, за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 30.08.2016 о 4 год 10 хв, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по вулиці Личаківській в м. Львові, він був зупинений інспектором УПП у м. Львові через те, що у нього не працює ліва фара ближнього світла та відсутній страховий поліс. У зв'язку з чим, відповідачем винесено постанову про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП. Вважає, що у його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, оскільки жодних доказів вчиненням ним такого працівником поліції не представлено, а ним такий заперечується. Інспектором поліції всупереч вимогам закону не було складено протоколу, а лише винесено постанову. Окрім цього, вважає, що інспектор не мав права вимагати страховий поліс, оскільки така вимога не була повязана із складанням протоколу та оформленням матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.10.2016 позов задоволено частково.

Із цією постановою не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки не повно зясовані усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, а тому просить постанову суду першої інстанції скасувати в частині накладення стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП та прийняти нову постанову про скасування постанови серії ПС2 № 713887 від 30.08.2016, а провадження у справі закрити відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, в звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт посилається на те, що вимога відповідача про предявлення для перевірки полісу (договору) обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності не була повязана з порушенням ним правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод, тому остання не відповідає вимогам Закону України «Про дорожній рух». Крім того, накладення штрафу в розмірі 425 грн є суттєвим для бюджету сімї, оскільки на його утриманні знаходиться батько та мати віком 82 років, дружина, яка не працює та двоє неповнолітніх синів.

Позивач у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач у судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник УПП у м. Львові ПП НП України подав заперечення на апеляційну скаргу та просив справу розглядати у його відсутності. У відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України апеляційний розгляд справи проведено у відсутності відповідача.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави і межі апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2, відповідно до оскаржуваної постанови у адміністративній справі, 30.08.2016 року о 04:10 год по вул. Личаківській у м. Львові керував транспортним засобом «Ford Sierra», д.н.з. НОМЕР_2, в якому не горіла ліва фара ближнього світла в темну пору доби, а також не мав полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 31.4.3.в та п. 2.1 ОСОБА_4 дорожнього руху.

У звязку із виявленим порушенням, інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції Національної поліції України ОСОБА_3 винесено постанову серії ПС2 № 713887 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 425 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправильно кваліфіковано дії позивача, які були причиною зупинки, окрім цього суду не представлено жодних доказів, які б підтверджували факт руху позивача без функціонуючих чи включених фар ближнього світла, а тому постанова в частині притягнення правопорушника до адміністративної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КпАП України підлягає скасуванню.

Щодо скасування оскаржуваної постанови в частині притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КпАП України та закриття провадження у справі, то в цій частині в задоволенні позову відмовлено, мотивуючи тим, що водій зобовязаний мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 оскаржено постанову суду в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає перегляду в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції з такими висновками суду першої інстанції погоджується, з огляду на таке.

Адміністративна відповідальність за правопорушення у сфері дорожнього руху передбачена ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КпАП України, правопорушенням є керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, за що передбачене накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З вищезазначеного випливає, що у разі відсутності у субєкта, який керує транспортним засобом, поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів настає адміністративна відповідальність.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач визнав факт, що 30.08.2016 о 04 год 10 хв по вул. Личаківській у м. Львові він дійсно керував транспортним засобом Форд Сіера, д.н.з. НОМЕР_2, не маючи при собі полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», в редакції чинній на момент вчинення правопорушення, водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Посилання позивача на те, що хоч він не мав при собі страховий поліс, проте його відповідальність застрахована, а тому він не вчинив правопорушення є безпідставними, оскільки з врахуванням наведених норм, водій зобов'язаний мати при собі страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а наявність талона про страхування на склі не звільняє від такого обовязку.

Щодо посилання відповідача на те, що вимога пред'явити для перевірки поліс не була повязана із складанням протоколу щодо порушення позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, не відповідає вимогам Закону України «Про дорожній рух», є безпідставною, оскільки такий звязок як вказаним законом так і нормативними актами не передбачений.

Оскільки, відповідачем було зупинено вказаний автомобіль позивача, у звязку із підозрою у технічній несправності транспортного засобу, у відповідності до ч. 1 ст. 35 КпАП України, якою передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі: якщо водій порушив ОСОБА_4 дорожнього руху; якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу, то вимога про предявлення страхового полісу чинному законодавству не суперечила.

З наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскаржена постанова, винесена за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КпАП України, є законною та обґрунтованою.

Крім того, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що доводи позивача в частині неправомірності винесення постанови без складання протоколу, є безпідставними, з огляду на таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 258 КпАП України, протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 222 КпАП України, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 121, ст. 126 КпАП України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КпАП України, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Оскільки розгляд вказаних правопорушень належить до компетенції Національної поліції, а позивачем вчинено правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, то відповідно до вище зазначених норм закону протокол у цих випадках не складається.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування оскаржуваної позивачем постанови по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КпАП України та призначеного покарання в розмірі 425 грн і як наслідок відмови у закритті провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, що ця постанова винесена правомірно, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність не встановлено.

Частиною 1 статті 200 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині скасування постанови від 30.08.2016 серії ПС2 № 713887 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 126 КпАП України, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12 жовтня 2016 року у справі № 463/4017/16-а без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу протягом двадцяти днів, після набрання нею законної сили, може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.М. Гінда

Судді: В.Я. Качмар

ОСОБА_5

Ухвала у повному обсязі складена та підписана 16.12.2016.