Справа № 805/2945/16-а
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кірієнко В.О.
Суддя-доповідач - Міронова Г.М.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року справа №805/2945/16-а

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Міронової Г.М., Арабей Т.Г., Геращенка І.В., секретаря судового засідання Челахової О.О., за участі представника позивача ОСОБА_2, представника третьої особи Величко О.В., розглянувши у відкритому судов апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 805/2945/16-а за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа - Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про визнання неправомірним та скасування рішення від 13 травня 2016 року щодо повернення виконавчих документів у справі № 2а/0570/5555/2011 та зобов'язання відкрити виконавче провадження по даній справі,

ВСТАНОВИВ:

31 серпня 2016 року ОСОБА_4 (надалі позивач) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області (надалі відповідач, казначейська служба) про визнання неправомірним та скасування рішення відповідача від 13 травня 2016 року щодо повернення ОСОБА_4 виконавчих документів у справі № 2а/0570/5555/2011 щодо стягнення з Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності 25742,32 грн. та стягнення судового збору у розмірі 257,43 грн.; зобов'язання відповідача відкрити виконавче провадження (а.с. 4-7)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року позов ОСОБА_4 до Головного управління Державної казначейської служби України у Донецькій області, третя особа - Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, - задоволено частково: визнано неправомірним та скасовано рішення відповідача від 13 травня 2016 року щодо повернення виконавчих документів від 31 серпня 2015 року, виданих Донецьким окружним адміністративним судом у справі № 2а/0570/5555/2011 стягувачу; в іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 61-65).

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, Донецьке обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності подало апеляційну скаргу, в якій просила скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити (а.с. 77-83).

В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що фізична особа - підприємець ОСОБА_4, як суб'єкт господарювання, знаходив ся на обліку як страхувальник в Горлівській міській виконавчій дирекції Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а з 16 квітня 2013 року припинив підприємницьку діяльність за власним бажанням. Тобто, не здійснює господарську діяльність, не має найманих працівників та розрахункового рахунку фізичної особи - підприємця та знятий з обліку як страхувальник. Тому виконати виконавчий лист щодо стягнення з Фонду на користь фізичної особи не підприємця витрати на виплату допомоги по вагітності та пологах в сумі 25742,32 грн. та здійснити фінансування ОСОБА_4, який припинив свою діяльність 16.04.2013 року не представляється можливим.

Представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Представник відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, надав лист про розгляд справи за його відсутності.

За правилами частини першої статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю - доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2011 року позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про стягнення витрат задоволено повністю: стягнуто з Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 витрати на виплату допомоги по тимчасовій непрацездатності, вагітності та пологах в сумі 25 742, 32 грн.; стягнуто з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 257, 43 грн. (а.с. 12-15).

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2015 року постанова Донецького окружного адміністративного суду від 08 червня 2011 року залишена в силі (а.с. 16-18).

На виконання зазначеної постанови Донецького окружного адміністративного суду у адміністративній справі № 2а/0570/5555/2011 позивачу видані виконавчі листи (а.с. 19-20).

Листами Державної казначейської служби України від 18 листопада 2015 року № 15-08/2867 та від 13 травня 2016 року № 15-08/1431 позивачу повернуті виконавчі листи без виконання з підстав припинення діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, що унеможливлює стягнення коштів на користь ОСОБА_4 у зв'язку із припиненням його цивільної правоздатності (а.с. 21-22).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року апеляційна скарга Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності задоволена, скасована ухвала Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2016 року, а в задоволенні заяви ОСОБА_4 про виправлення описки у виконавчих листах відмовлено (а.с. 23-25).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2016 року у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про зміну способу та порядку виконання судового рішення відмовлено (а.с. 26-28).

Оцінюючі спірні відносини, колегія суддів виходить з того, що відповідно до частини 4 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV).

Згідно частини 1 статті 258 Кодексу адміністративного судочинства України за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Відповідно до частини 1 статті 259 Кодексу адміністративного судочинства України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом № 606-XIV.

Частинами 1 та 2 статті 8 Закону № 606-XIV встановлено, що сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

Пунктом 3 частини 1 статті 18 Закону № 606-XIV визначено, що саме зазначається у виконавчому листі, які реквізити є обов'язковими для оформлення виконавчих листів, а їх дотримання сприяє точному, своєчасному та якісному виконанню рішень.

Колегія суддів зазначає, що оформлення виконавчих листів не є спірним у даній справі, вони оформлені у відповідності до законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем у справі, який звернувся до суду з адміністративним позовом є ОСОБА_4, який за організаційно - правовою формою господарювання був фізичною особою-підприємцем, а станом на час звернення до відповідача, а потім і до суду з зазначеним позовом є фізичною особою.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначається постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року за № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників» (надалі - Порядок).

Згідно п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

На виконання п. 5 Порядку відповідачем на запит від 18.09.2015 року за № 15-08/2303 отримано від боржника відомості щодо припинення діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4, що, за твердженням органами Казначейства, унеможливлює стягнення коштів на користь ОСОБА_4 у зв'язку з припиненням цивільної правоздатності.

Згідно п. 9 Порядку орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ, зокрема, подано особою, що не має відповідних повноважень.

Колегія суддів, зазначає, що в даній справі виконавчі листи подані позивачем - уповноваженою на це особою, а припинення діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 не позбавляє його цивільної правоздатності, з огляду на наступне.

Цивільна правоздатність - це здатність фізичної особи мати цивільні права і обов'язки.

Відповідно до ст. 25 Цивільного кодексу України здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

За правилами ст. 26 Цивільного кодексу України усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов'язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов'язки як учасник цивільних відносин.

Таким чином, зміна правового статусу не позбавляє позивача права на отримання коштів за судовим рішенням, що набрало законної сили.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що третя особа у справі, а за виконавчим документом - боржник, повинні були виконати судове рішення в першу чергу у добровільному порядку ще з дати набрання цим судовим рішенням чинності, а не чекати примусового виконання рішення.

Обов'язковість судових рішень гарантується ст. 124 Конституції України та практикою Європейського суду з прав людини. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Крім того, відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено п. 1 ст. 1 Першого протоколу. Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. У випадку, що розглядається, суд констатує, що жодних обставин, що стали перешкодою у виконанні рішення суду у встановлений законом строк, відповідач не надав. У контексті вказаного суд зазначає, що саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесенні проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вимог Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ромашов проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

Саме виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що припинення підприємницької діяльності у даному випадку не позбавляє права позивача на виконання рішення та отримання належних йому сум. Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги, стосовно того, що позивач припинив підприємницьку діяльність фізичної особи - підприємця та виконати виконавчі листи не представляється можливим.

Таким чином, позовні вимоги позивача в частині визнання неправомірним та скасування рішення від 13.05.2016 року щодо повернення виконавчих документів у справі № 2а/0570/5555/2011 підлягають беззаперечному задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції без змін, відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Донецького обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 805/2945/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2016 року у справі № 805/2945/16-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого адміністративного суду України, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Повний текст виготовлено 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя : Г.М.Міронова

Судді: Т.Г.Арабей

І.В.Геращенко