Справа № 2а-4878/11/1370
Суддя: Мричко Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2011-08-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2011 р. № 2а-4878/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд, в складі колегії суддів:

Головуючої судді: Мричко Н.І.

Судді Гулика А.Г.

Судді Кузьмича С.М.

за участю секретаря судового засідання: Якимець О.І.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідачів ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної митної служби України, Львівської митниці про визнання протиправними дій, скасування наказу від 04.04.2011 року №603-к, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Державної митної служби України, Львівської митниці, в якому із урахуванням уточнень до позовної заяви просить визнати протиправним та скасувати наказ голови Державної митної служби України від 04.04.2011 р. №603-к в частині його звільнення з державної служби з посади начальника служби власної безпеки Львівської митниці відповідно до п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу»в звязку з порушенням присяги державних службовців, поновити його на посаді начальника служби власної безпеки Львівської митниці та стягнути з відповідача - Львівської митниці на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Обгрунтовуючи свою позицію посилається на те, що його звільнення відбулося за відсутності законних підстав, на підставі незаконно та необгрунтовано внесеного Львівською митницею подання про припинення його перебування на державній службі в митних органах, з порушенням вимог Конституції України, Митного кодексу України та Закону України „Про державну службу.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги із урахуванням уточнень позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідачів в судовому засіданні проти позову заперечив, надав пояснення аналогічні до викладеного у письмових запереченнях, зміст яких зводиться до наступного. Підставою для видання наказу про звільнення ОСОБА_3 стали факти несумлінного виконання ним своїх службових обовязків, передбачених пунктами 5.4.6, 5.4.9, 5.4.10, 5.4.12 Положення про Службу власної безпеки Львівської митниці, затвердженого наказом Держмитслужби від 08.05.2008 № 479.

Вказані факти були виявлені в результаті проведення аналізу діяльності роботи Служби власної безпеки Львівської митниці. За таких обставин, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю

Заслухавши пояснення представника позивача, заперечення представника відповідачів, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

04.04.2011 року наказом Державної митної служби України № 603-к «Про припинення перебування на державній службі» припинено перебування позивача на державній службі в митних органах на посаді начальника служби власної безпеки Львівської митниці з 05.04.2011 року за порушення Присяги державного службовця, відповідно до вимог п.6 ч.1 ст.30 Закону України «Про державну службу».

Як вбачається із оскаржуваного наказу Державної митної служби України від 04.04.2011 р. № 603-к, такий наказ виданий на підставі подання Львівської митниці про припинення перебування ОСОБА_3 на державній службі в митних органах від 04.04.11 №29/30-4793 (далі - Подання).

У внесеному поданні Львівська митниця посилається на те, що на підставі аналізу діяльності роботи служби власної безпеки Львівської митниці виявлено ряд порушень з боку начальника Служби власної безпеки Львівської митниці ОСОБА_3

Вказані порушення, виходячи зі змісту подання, полягають у тому, що ОСОБА_3:

- не вживав заходів щодо направлення матеріалів службових розслідувань та перевірок до правоохоронних органів;

- з його боку мали місце факти невідповідності застосованих дисциплінарних стягнень до винних посадових осіб та неврахування характеру та обставин вчинення правопорушення;

- факти не притягнення до дисциплінарної відповідальності посадових осіб Львівської митниці, які вчинили грубі порушення законодавства та своїх посадових обовязків.

Згідно з ст. 2 Дисциплінарного статуту митної служби України посадові особи митної служби особисто виконують покладені на них службові обов'язки. Делегування своїх обов'язків іншим посадовим особам митної служби, так само як і виконання службових обов'язків інших посадових осіб митної служби, у випадках, не передбачених вказаним Статутом, Митним кодексом України та іншими законами України, є порушенням службової дисципліни.

Приписи ст. 33 Статуту встановлюють, що у разі якщо в результаті службового розслідування у діяннях посадової особи митної служби виявлено ознаки злочину, обовязок щодо негайної передачі матеріалів до відповідного правоохоронного органу покладений на керівника митного органу.

Як вбачається з п.п 1.1., 1.2 Подання, перевірки, в ході яких були виявленні порушення вимог митного законодавства посадовими особами Львівської митниці, проводились відповідно до наказів Львівської митниці від 23.03.09 №155 та від 23.02.09 №074, а тому суд вважає, що в силу ст.ст. 2, 33 Дисциплінарного статуту митної служби України обовязок щодо передачі матеріалів проведених перевірок до правоохоронних органів, у випадку якщо існувала така необхідність, покладався безпосередньо на начальника Львівської митниці, а не на начальника служби власної безпеки митниці.

Суд не бере до уваги доводи відповідачів про порушення ОСОБА_3 в цьому випадку вимог п.п. 5.4.10 та 5.4.12 Положення про службу власної безпеки Львівської митниці, затвердженого наказом Державної митної служби України від 08.05.08 №479, оскільки норми цього положення також не містять приписів, які б покладали на начальника власної безпеки митниці обовязок щодо самостійної передачі матеріалів перевірок до правоохоронних органів.

Суд вважає необґрунтованими і доводи відповідачів про те, що ОСОБА_3 всупереч вимогам п.п.5.4.6, 5.4.9, 5.4.10, 5.4.12 Положення про службу власної безпеки Львівської митниці застосовував до винних посадових осіб дисциплінарні стягнення без врахування характеру та обставин вчинення правопорушення або ж взагалі не застосовував дисциплінарного впливу на осіб, які вчинили грубі порушення законодавства та своїх посадових обовязків (пункти 2, 3 Подання), з огляду на таке.

У відповідності до положень ст.35 Дисциплінарного статуту митної служби України право застосування дисциплінарних стягнень надано керівникам відповідних митних органів, яким надано право приймати на роботу та звільняти з роботи посадових осіб митної служби.

ОСОБА_3 перебував на державній службі на посаді начальника служби власної безпеки Львівської митниці, яка згідно з п.1.2 Положення про службу власної безпеки Львівської митниці входила до штатної структури Львівської митниці, а тому повноваженнями щодо застосування дисциплінарних стягнень до посадових осіб Львівської митниці, про яких йдеться в п.2, 3 Подання, наділений не був.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить і з того, що згідно з п. 10 Подання про звільнення ОСОБА_3 Львівською митницею запропоновано застосувати до останнього дисциплінарне стягнення припинення державної служби відповідно до п.6 ч.1 ст. 30 Закону України «Про державну службу».

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу, загальні засади діяльності, статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апараті, регулюються Законом України «Про державну службу»від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Як передбачено ст. 10 Закону України «Про державну службу»від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, основними обовязками державних службовців є: додержання Конституції України та інших актів законодавства України; забезпечення ефективної роботи та виконання завдань державних органів відповідно до їх компетенції; недопущення порушень прав і свобод людини та громадянина; безпосереднє виконання покладених на них службових обовязків, своєчасне і точне виконання рішень державних органів чи посадових осіб, розпоряджень і вказівок своїх керівників; збереження державної таємниці, інформації про громадян, що стала їм відома під час виконання обовязків державної служби, а також іншої інформації, яка згідно з законодавством не підлягає розголошенню; постійне вдосконалення організації своєї роботи і підвищення професійної кваліфікації; сумлінне виконання своїх службових обовязків, ініціатива і творчість в роботі. Частина 2 вказаної статті передбачає обовязок державного службовця діяти в межах своїх повноважень.

Підстави припинення державної служби передбачені ст. 30 Закону України «Про державну службу»від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ. Відповідно до п. 6 ч. 1 вказаної статті, крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, державна служба припиняється у разі відмови державного службовця від прийняття або порушення Присяги, передбаченої ст. 17 цього Закону.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну службу»від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, громадяни України, які вперше зараховуються на державну службу, приймають Присягу такого змісту: «Повністю усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити народові України, суворо дотримувати Конституції та законів України, сприяти втіленню їх у життя, зміцнювати їх авторитет, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, з гідністю нести високе звання державного службовця, сумлінно виконувати свої обовязки».

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну службу»від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах митного контролю, здійснюється відповідно до вказаного Закону, якщо інше не передбачено законами України.

В п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються діяння, які є дисциплінарними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Суть службової дисципліни, права та обовязки посадових осіб митної служби України, яким присвоєно спеціальні звання, у тому числі керівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, щодо забезпечення та додержання дисципліни, а також види та порядок застосування заохочень і дисциплінарних стягнень, визначаються Законом України «Про Дисциплінарний статут митної служби України»від 06.09.2005 року № 2805-ІV.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону, службова дисципліна в митній службі України полягає в безумовному виконанні посадовими особами митної служби службових обовязків, а також у реалізації прав та додержанні обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, і ґрунтується на особистій відповідальності за доручену справу та на засадах єдиноначальності і централізації управління.

Положення ст. 21 Закону України «Про Дисциплінарний статут митної служби України»від 06.09.2005 року № 2805-ІV, визначає порушення службової дисципліни як протиправне, винне (умисне чи необережне) діяння (дія чи бездіяльність) посадової особи митної служби, тобто невиконання урочистого зобовязання посадових осіб митної служби, зокрема невиконання або неналежне виконання нею своїх службових обовязків, перевищення повноважень, порушення обмежень і заборон, установлених законодавством з питань проходження служби в митних органах, або вчинення інших дій, які дискредитують не тільки посадову особу митної служби, а й митну службу України.

Діяння, визначені вказаним Законом як порушення службової дисципліни, є дисциплінарними правопорушеннями, а тому до спірних відносин слід застосовувати норми Дисциплінарного статуту.

Пунктом 6 ст. 23 Дисциплінарного статуту митної служби України передбачено, що за вчинення дисциплінарних правопорушень до посадових осіб митної служби може бути застосований такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з митного органу.

Згідно з ст.27 Статуту дисциплінарне стягнення має відповідати тяжкості вчиненого дисциплінарного правопорушення та ступеню вини особи. При визначенні виду стягнення керівник митного органу повинен враховувати характер правопорушення, обставини, за яких воно було вчинене, попередню поведінку посадової особи митної служби, її ставлення до служби і стаж роботи в митних органах.

Згідно з даними розділу 5 «Дисциплінарна відповідальність»особової картки ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності він попередньо не притягувався. Письмове пояснення в ОСОБА_3 у Львівській митниці не відбиралось. Згідно з даними розділу 6 особової картки наказом Держмитслужби України від 19.08.2008 р. №1589 ОСОБА_3 був нагороджений нагрудним знаком Держмитслужби України «За звитягу»ІІІ ступеня.

В ході розгляду справи окрім звинувачень, які містяться у поданні на звільнення і які спростовуються наявними в справі доказами, відповідачі не надали суду доказів, які б підтверджували попередню протиправну поведінку позивача, скоєння ним порушень, зазначених в ст.28 Статуту, застосування до нього дисциплінарних стягнень чи інших заходів виховного впливу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що застосування до позивача дисциплінарного стягнення, повязаного зі звільненням з митних органів, не відповідає вимогам ст. 27 Статуту.

Згідно з ст.31 Статуту застосуванню дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення передує обов'язкове службове розслідування.

В ході розгляду справи відповідачі не надали суду доказів того, що перед накладенням на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з митного органу відносно нього було проведено у визначеному законодавством порядку службове розслідування.

Суд звертає увагу й на той факт, що наказ про звільнення ОСОБА_3 від 04.04.2011 р. виданий в той самий день, коли Львівською митницею внесене подання на його звільнення та, в той самий день, коли, виходячи з п.7 Подання, були виявлені порушення з боку ОСОБА_3, які стали підставою його звільнення.

Згідно з ст.26 Статуту дисциплінарне стягнення не застосовується у разі відсутності посадової особи митної служби на роботі у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Зібраними в справі доказами підтверджується, що 04.04.2011 р. ОСОБА_3 перебував на лікарняному, а тому в цей день до нього в силу ст. 26 Статуту не могли застосовуватись дисциплінарні стягнення в тому числі і стягнення, яке передбачає звільнення з митних органів.

Суд також бере до уваги, що згідно з ст.37 Статуту дисциплінарні стягнення застосовуються керівниками митних органів безпосередньо після виявлення дисциплінарних правопорушень, але не пізніше одного місяця від дня виявлення і шести місяців від дня їх вчинення.

Оскільки в поданні на звільнення ОСОБА_3 Львівська митниця посилається на правовідносини, які мали місце в 2008 2009 роках, суд вважає, що визначений законом строк притягнення особи до дисциплінарної відповідальності за дії (бездіяльність), які безпосередньо стосуються відповідних правовідносин, станом на 04.04.2011 р. закінчився.

З урахуванням викладених обставин та норм чинного законодавства, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 був притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з митних органів безпідставно та з порушенням визначеного законом порядку застосування до працівників митних органів дисциплінарних стягнень.

Крім вищевикладеного суд бере до уваги і те, що згідно з пунктом 5.2 Положення про Службу власної безпеки Львівської митниці, затвердженого наказом Держмитслужби України від 08.05.2008 р. №479 службу власної безпеки Львівської митниці очолює начальник, який призначається на посаду і звільняється з посади Головою Держмитслужби за поданням директора Департаменту.

Згідно з п.5.4.6 Положення про управління внутрішньої безпеки Державної митної служби України, затвердженого наказом Держмитслужби України від 03.04.2009 р. №301, повноваженнями щодо внесення пропозицій Голові Держмитслужби України про призначення на посади та звільнення з посад працівників підрозділів внутрішньої безпеки наділений начальник управління внутрішньої безпеки Держмитслужби України.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що Начальник Львівської митниці, внісши подання на звільнення ОСОБА_3 з державної служби в митних органах, вийшов за межі наданих йому повноважень та прямо порушив приписи ст.2 Дисциплінарного статуту митної служби України, яка не допускає делегування своїх обов'язків іншим посадовим особам митної служби, так само як і виконання службових обов'язків інших посадових осіб митної служби.

Враховуючи наведене вище, на підставі аналізу норм чинного законодавства України, суд вважає, що наказ Державної митної служби України № 603-к від 04.04.2011 року «Про припинення перебування на державній службі»в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3 - начальника служби власної безпеки Львівської митниці є протиправним.

Як наслідок, протиправним є і наказ начальника Львівської митниці № 205-к від 05.04.2011 року «Про оголошення наказу Державної митної служби України.

Таким чином, виходячи з наведеного вище, суд вважає, що позивача слід поновити на роботі, оскільки відповідачем при звільненні порушено вимоги чинного законодавства України. При цьому, ОСОБА_3 необхідно поновити на посаду, з якої його було звільнено, тобто начальника служби власної безпеки Львівської митниці.

З матеріалів справи встановлено, що в результаті протиправного звільнення позивача, утворився період вимушеного прогулу, який тривав з 06.04.2011 року по 23.08.2011 року.

Частиною 2 ст. 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Згідно із ч. 5 ст. 235 Кодексу законів про працю України, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»зазначено, що у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в звязку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 8 розділу 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до ч. 2 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у звязку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно з довідкою Львівської митниці від 19.01.2011 року № 23/13-26, середньомісячна та середньоденна заробітна плата позивача становить відповідно 5 788, 23 грн. та 275, 63 грн.

Суд встановив, що період нарахування середньої заробітної плати становить з 06.04.2011 року по 23.08.2011 року. Виходячи з розміру середньої заробітної плати позивача, у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, на користь позивача повинна бути стягнута сума середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2011 року по 23.08.2011 року у розмірі 26 736, 11 грн.

Крім цього, рішення в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді начальника служби власної безпеки Львівської митниці, а також виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання, так як відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 256 КАС України, постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню.

Відповідно до положень, закріплених ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України.

Положення ст. 19 Конституції України закріплене у ст. 9 КАС України, яка передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 3 ст. 9 КАС України, суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зважаючи на викладене вище, виходячи із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України, наявних у матеріалах справи доказів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа). Оскільки, позивач відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України «Про державне мито»звільнений від сплати державного мита, як такий, що звернувся до суду для вирішення спору, що виникає з трудових відносин, а інші судові витрати позивачем належним чином підтверджені не були, то жодні витрати з Державного бюджету, на користь позивача, судом не присуджуються.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 11, 50, 70, 71, 72, 86, 94, 98, 159-163, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України № 603-к від 04.04.2011 року «Про припинення перебування на державній службі»в частині припинення перебування на державній службі в митних органах України ОСОБА_3 та наказ Львівської митниці № 205-к від 05.04.2011 року «Про оголошення наказу Державної митної служби України»в частині оголошення наказу Державної митної служби України № 603-к від 04.04.2011 року «Про припинення перебування на державній службі».

Поновити ОСОБА_3 на посаді начальника служби власної безпеки Львівської митниці.

Зобов'язати Львівську митницю виплатити на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 06.04.2011 року по 23.08.2011 року в розмірі 26 736 (двадцять шість сімсот тридцять шість) грн. 11 коп.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_3 на державній службі в митних органах України та в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 5 788 (п'ять тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн. 23 коп. звернути до негайного виконання.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 26 серпня 2011 року.

Головуючий- суддя Мричко Н.І.

Суддя Гулик А.Г.

Суддя Кузьмич С.М.