Справа № 819/744/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року Справа № 876/8533/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України про скасування рішення та зобовязання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 в червні 2016 року звернувся в суд з позовом до Департаменту захисту економіки Національної поліції України, Національної поліції України та просив визнати протиправним та скасувати наказ «По особовому складу Департаменту захисту економіки» №291 о/с від 11.05.2016 року; визнати протиправним звільнення зі служби в поліції та з посади заступника начальника управління начальника відділу управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України; зобовязати відповідача поновити позивача на службі в поліції та на посаді заступника начальника управління начальника відділу управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що у наказі про його звільнення відсутні посилання на норми Кодексу законів про працю України. Відтак, при його звільненні не дотримано вимог КЗпП України, а саме ч. 1 ст. 38, щодо двотижневого терміну звільнення, а наказ про звільнення всупереч вимог цієї статті, видано у день подання ним відповідної заяви.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року в справі №819/744/16 в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану вище постанову суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального права, неправильне встановлення обставин справи та неповне дослідження доказів і виходить з мотивів, що звільнення за власним бажанням до закінчення двотижневого строку попередження можливе лише у певних випадках перелічених в КЗпП та наголошує, що такі випадки в цьому випадку були відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 17.11.2015 р. ОСОБА_2 прийнятий на службу до Національної поліції України.

11.05.2016 р. позивач, перебуваючи на посаді Начальника відділу управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, подав рапорт Голові Національної поліції України про звільнення, у якому просив звільнити його з Національної поліції України за власним бажанням з 11.05.2016 року.

Рапорт 11.05.2016 року погоджено першим заступником начальника та начальником Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

На підставі зазначеного рапорту позивача, наказом Голови Національної поліції України від 11.05.2016 року №291 о/с «По особовому складу Департаменту захисту економіки» Заступника начальника управління - начальника відділу управління захисту економіки в Тернопільській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, підполковника поліції ОСОБА_2 звільнено зі служби в поліції за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) з 11.05.2016 року.

Трудову книжку ОСОБА_2 отримав 13.05.2016 року ( а.с. 77а).

Оцінюючи оскаржувану постанову суду першої інстанції та спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Згідно статті 60 Закону України «Про Національну поліцію» (далі Закон) проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Основними документами, що регламентують умови й порядок проходження служби та звільнення зі служби в системі МВС України перш за все є Закон України «Про Національну поліцію», Кодекс Законів про працю України та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ затверджене постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114 (далі - Положення №114).

Відповідно до п. 7 ч.1 статті 77 Закону поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: за власним бажанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач був зобов'язаний звільнити позивача за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України після закінчення двотижневого строку з дня поданням ним рапорту про звільнення за власним бажанням, безпідставні, оскільки на спірні правовідносини ця норма трудового законодавства не поширюється.

За умовами пункту 68 Положення №114, особи рядового і начальницького складу, які виявили бажання звільнитися зі служби за особистим проханням, попереджають прямого начальника органу внутрішніх справ про прийняте ними рішення не пізніш як за три місяці до дня звільнення, про що подають рапорт за командою.

Така позиція законодавця, на відміну від трудового законодавства про обов'язок попередити власника чи уповноважений ним орган про звільнення за власним бажанням за два тижні, обумовлена особливим правовим положенням працівника органу внутрішніх справ, що стосується, наприклад, виконання ним обов'язків по забезпеченню безпеки громадян та громадського порядку, здійснення оперативно-розшукових заходів тощо.

Проте, у межах передбаченого пунктом 68 Положення № 114 строку з дня подання рапорту про звільнення, сторони трудового договору вправі домовитися про звільнення у більш короткий строк.

Такою домовленістю, зокрема, слід вважати зазначення у рапорті конкретної дати, з якої (до настання якої) працівник міліції має бажання звільнитися зі служби до закінчення передбаченого пунктом 68 Положення строку та згоду уповноваженого органу звільнити цього працівника у визначений ним термін.

Самовільне залишення служби до закінчення строку служби визнається порушенням дисципліни без поважних причин. Враховуючи, що згоду на звільнення позивача за власним бажанням з 11 травня 2016 року уповноважений орган надав, то і законних підстав для визнання оскаржуваного наказу про звільнення протиправним та його скасування немає підстав.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року в справі №819/744/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді Р.В. Кухтей

ОСОБА_3

Повний текст виготовлено 19.12.2016 року