Справа № 813/1221/16
Суддя: Яворський Іван Олександрович
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року Справа № 876/6085/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів: Кухтея Р.В., Носа С.П.

секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління ОСОБА_3 України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 України, Голова ліквідаційної комісії Держземагенства України ОСОБА_4 про визнання протиправними та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 в квітні 2016 року звернувся в суд з позовом до Державного агентства земельних ресурсів України, Головного управління ОСОБА_3 України у Львівській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 України, Голова ліквідаційної комісії Держземагенства України ОСОБА_4 та з уточненням позовних вимог просив визнати протиправним та скасувати наказ Голови Комісії з реорганізації Держземагентства України ОСОБА_4 від 10.03.2016 року №35-кт/а «Про звільнення ОСОБА_2»; поновити на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Львівській області з 16 березня 2016 року; стягнути з Головного управління Держземагентства у Львівській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу; зобовязати Головне управління Держземагентства у Львівській області та Державне агентство земельних ресурсів України протягом тридцяти днів з моменту одержання копії рішення подати до Львівського окружного адміністративного суду звіт про виконання судового рішення в частині, яка підлягає негайному виконанню, а в іншій частині рішення подати звіт про його виконання протягом тридцяти днів із моменту набрання рішенням законної сили.

В обґрунтування своїх вимог, позивач вказує на те, що відповідачем порушено процедуру вивільнення працівника, зокрема, при вивільненні від займаної посади йому було запропоновано нижчу посаду, та не було запропоновано усі вакантні посади станом на момент вивільнення, зокрема і ту, яку він обіймав. Також вказує на те, що він був членом первинної профспілкової організації, а отже на його звільнення необхідною була згода первинної профспілкової організації працівників Головного управління Держземагентства України у Львівській області, однак такої згоди профспілковою організацією не було надано.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року в справі №813/1221/16 адміністративний позов було задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Голови Комісії з реорганізації Держземагентства України № 35-кт/а від 10.03.2016 року. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Держземагентства у Львівській області № 10-к від 15.03.2016 року. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника Головного управління Держземагентства у Львівській області з 16 березня 2016 року. Стягнуто з Головного управління ОСОБА_3 України у Львівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 29 164 (двадцять девять тисяч сто шістдесят чотири) грн. 80 коп. без урахування сум обовязкових до сплати податків та внесків. В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 6 944 (шість тисяч девятсот сорок чотири) грн. 00 коп. постанову суду допущено до негайного виконання. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Державним агентством земельних ресурсів України було подано апеляційну скаргу, в якій просило скасувати вказану вище постанову суду.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи та неповне дослідження доказів і виходить з тих мотивів, що у зв'язку із реорганізацією Головного управління Держземагентства у Львівській області 03.11.2015 року позивача було попереджено про його вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України та запропоновано посаду головного спеціаліста сектору державного геодезичного нагляду Головного управління ОСОБА_3 у Львівській області. Від запропонованої посади ОСОБА_2 відмовився, тому його було звільнено із займаної посади. Щодо відсутності погодження звільнення ОСОБА_2 профспілковою організацією вказує, що на момент звільнення позивача, профспілкова організація була відсутня, оскільки всі працівники були звільнені з Головного управління Держземагентства у Львівській області.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову без змін. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 перебував на службі в органах земельних ресурсів з 26.04.1994 року, зокрема з 01.03.2013 року на посаді заступника начальника Головного управління Держземагенства у Львівській області відповідно до наказу від 01.03.2013 року №54-к, що підтверджується записом в трудовій книжці.

03.11.2015 року позивач ознайомлений із попередженням про вивільнення, у зв'язку із реорганізацією Головного управління Держземагенства у Львівській області. Зі змісту вказаного попередження слідує, що позивачу запропоновано вакантну посаду головного спеціаліста сектору з державного геодезичного нагляду Головного управління ОСОБА_3 України у Львівській області.

Також, згідно зі змістом попередження, позивачу повідомлено, що у разі відмови від запропонованої посади його буде звільнено за п.1ст.40 КЗпП України.

ОСОБА_2 відмовився від переведення на запропоновану посаду, що підтверджується підписом у попередженні про вивільнення.

Судом першої інстанції також встановлено, що 10.03.2016 року наказом Голови Комісії з реорганізації Держземагентства України ОСОБА_4 №35-кт/а «Про звільнення ОСОБА_2М.» позивача звільнено з посади заступника начальника Головного управління Держземагенства у Львівській області у зв'язку зі змінами в організації праці згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.

Наказом Голови комісії з реорганізації Головного управління Держземагенства у Львівській області від 15.03.2016 року №10-к «Про оголошення наказу Держземагентства України від 10.03.2016 року №35-кт/а «Про звільнення ОСОБА_2М.» оголошено наказ від 10.03.2016 року №35-кт/а «Про звільнення ОСОБА_2М.».

Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру» № 5 від 14.01.2015 року постановлено реорганізувати територіальні органи Державного агентства земельних ресурсів шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру.

Відповідно до вказаної постанови, комісією з реорганізації Держземагентства України видано наказ від 29.04.2015 року № 16 про реорганізацію Головного управління Держземагентства у Львівській області шляхом приєднання до Головного управління ОСОБА_3 України у Львівській області.

Виходячи з суті вказаних розпорядчих актів, суд першої інстанції вірно зробив висновок, що в даному випадку, має місце зміна в організації виробництва і праці, яка виразилась в реорганізації державної установи, шляхом приєднання однієї юридичної особи публічного права до іншої. При цьому, виконання функцій Головного управління Держземагентства у Львівській області покладено на новоутворений територіальний орган - Головне управління ОСОБА_3 України у Львівській області.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова N 9) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Аналогічно і в рішенні Верховного Суду України від 04.08.2010 року у справі № 6-8884св10 зазначено, що роботодавець зобов'язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії, які може виконувати працівник, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі, а всі вакансії, які є в юридичної особи. Вчинення зазначених дій вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України.

Натомість, попередивши позивача 03.11.2015 року про майбутнє вивільнення за два місяці, йому запропоновано лише одну вакантну посаду, а саме: головного спеціаліста сектору з державного геодезичного нагляду Головного управління ОСОБА_3 у Львівській області.

В той же час, відповідно до довідок про вакантні посади та штатного розпису на 2016 рік в Головному управлінні ОСОБА_3 у Львівській області на момент звільнення позивача з роботи були наявні інші вакантні посади крім тієї, яка була запропонована позивачу.

Зокрема, згідно довідки Головного управління ОСОБА_3 у Львівській області станом на 03.11.2015 року вакантними було 9 посад, в тому числі і посада заступника начальника (а.с. 103).

Згідно довідки Головного управління ОСОБА_3 у Львівській області станом на 11.03.2016 року (тобто на момент звільнення позивача) вакантними було 3 посади, однак інші дві без обґрунтування причин не були запропоновані позивачу (а.с. 86).

Отже, на думку суду апеляційної інстанції вірним є висновок про необхідність поновлення позивача на посаді, так як при його звільненні відповідачем не було дотримано норм трудового законодавства.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок).

Ці норми встановлюють додаткові гарантії для працівників, обраних до профспілкових органів, і застосовуються, крім дотримання загальних норм.

Згідно з частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

До матеріалів справи долучено довідки первинної профспілкової організації Головного управління Держземагенства у Львівській області та Головного управління ОСОБА_3 у Львівській області, відповідно до яких ОСОБА_2 був у профспілковому членстві Головного управління та сплачував членські внески до моменту свого звільнення.

Отже, оскільки позивач на момент звільнення був членом виборного профспілкового органу, суд першої інстанції зробив вірний висновок, що його звільнення мало бути проведено з дотриманням вимог статті 252 КЗпП України.

Однак, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі звертались за отриманням попередньої згоди виборного органу профспілки, а також до вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об'єднання профспілок працівників бюджетних установ) для отримання попередньої згоди на звільнення позивача.

Згідно ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене апеляційні вимоги є неаргументованими, а тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1 ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державного агентства земельних ресурсів України залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 липня 2016 року в справі №813/1221/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі, відповідно до ч.3 ст. 160 КАС України з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя-доповідач ОСОБА_1

Судді Р.В. Кухтей

ОСОБА_5

Повний текст виготовлено 19.12.2016 року