Справа № 2а-4698/11/0109
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

14 грудня 2016 року м. Київ К/9991/12912/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання дій щодо зняття з пільгової черги на отримання житла та переведення до загальної черги неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим про визнання дій по зняттю її з пільгової черги на житло та переведенні в загальну чергу незаконними й зобов'язання відповідача перевести її назад із загальної черги в пільгову на місце її батька.

Постановою Київського районного суду м.Сімферополя від 06.04.2011р. в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 07.12.2011р. постанову суду першої інстанції скасовано та прийнято нову, якою позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними дії Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради АР Крим про зняття ОСОБА_4 з пільгової черги на житло та переведення її у загальну чергу; зобов'язано Виконавчий комітет Сімферопольської міської ради АР Крим розглянути питання щодо переведення ОСОБА_4 із загальної черги на житло у пільгову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду апеляційної інстанції скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Позивач в запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечила, вважаючи їх безпідставними, а рішення суду апеляційної інстанції, яке вона просила залишити без змін, - обґрунтованим та законним.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За змістом частини 2 вказаної статті до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 3 КАС України передбачено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому, згідно з ч.1 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Приписи ж п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України прямо встановлюють правило про захист прав, зокрема, що виникають із житлових відносин, у порядку цивільного судочинства.

Як вже вказувалось в цій ухвалі та вбачається з матеріалів справи, даний спір стосується питань зняття позивача з пільгової черги на житло та переведення її в загальну чергу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій, розглянувши справу по суті та прийнявши рішення відповідно про відмову в задоволенні позовних вимог й часткове задоволення останніх, не врахували юридичної природи спору, що виник між сторонами, та не звернули увагу на те, що даний спір стосується житлових відносин й отже не належить до категорії спорів, які підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Аналогічна правова позиція викладена і в постановах Верховного Суду України від 02 грудня 2014 року у справі №21-530а14, від 02 березня 2016 року у справі №6-14цс16, від 23 лютого 2016 року у справі №21-6551а15.

За правилами ч.1 ст.228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно ж до п.1 ч.1 ст.157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 157, 210, 220, 222, 223, 228, 230, 231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Виконавчого комітету Сімферопольської міської ради Автономної Республіки Крим задовольнити частково.

Постанову Київського районного суду м.Сімферополя від 06 квітня 2011 року та постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2011 року скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.