Справа № 819/945/16
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 р. Справа № 876/8591/16
Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Качмара В.Я.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

при секретарі судового засідання Бадівській О.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

та відповідачів ОСОБА_2,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі за його позовом до Генеральної прокуратури України та прокуратури Тернопільської області про визнання частково незаконним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді, визнання недійсним запису в трудовій книжці та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

11.08.2016 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Генеральної прокуратури України (далі Прокуратура; протокольною ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2016 року залучено як другого відповідача прокуратуру Тернопільської області (далі Прокуратура-1), а.с.24 т.1) в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора України (далі Прокурор) від 15.07.2016 №13дк «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення його з посади першого заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури (далі Посада, Прокуратура-2 відповідно) та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного наказом Прокурора від 28.05.2014 №892к (далі Наказ №892к, Наказ відповідно);

поновити позивача з 15.07.2016 на Посаді з відновленням класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного Наказом №892к;

визнати недійсним запис №10 в трудовій книжці серії ДК №370537 ОСОБА_3, вчинений 15.07.2016 начальником відділу роботи з кадрами Прокуратури-1;

стягнути з Прокуратури на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що його звільнення з Посади є незаконним та безпідставним з огляду на те, що в Наказі Прокуратура покликається на висновок за результатами проведення службового розслідування за фактом причетності працівників органів Прокуратури-1 до вимагання та отримання неправомірної вигоди у ОСОБА_4, затверджений в.о. прокурора Тернопільської області (далі Прокурор-1) 13.07.2016 (далі Висновок), яке проводилося у зв'язку з проведенням Національним антикорупційним бюро України (далі НАБУ) досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) 11.01.2016 за №0000003, під час якого позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за ч.3 ст.368 Кримінального кодексу України (далі КК). У Висновку Прокуратура-1 посилається виключно на матеріали вказаного кримінального провадження, яке на даний час не завершено та до суду не скеровано. Відтак, згідно з положеннями ст.62 Конституції України його винуватість у вчинені вказаного у спірному наказі правопорушення не доведена, однак негативні наслідки у вигляді звільнення його із займаної посади та органів прокуратури застосовано.

Службове розслідування та оформлення його результатів проведені з грубими порушеннями вимог «Інструкції про порядок проведення службових розслідувань (перевірок) в органах прокуратури України», затвердженої наказом Прокурора від 24.09.2014 №104 (далі Інструкція).

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року у справі №819/945/16 в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням його оскаржив позивач, який просить скасувати таку постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликається на обставини викладені в позовній заяві та додаткових поясненнях, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки. Додатково вказав, що немає доказів направлення Висновку з доданими матеріалами Прокурору, а останній не міг його використовувати як підставу для звільнення позивача.

Крім того, головуючому по справі судді Осташ А.В. було заявлено відвід за наявності обставин, які викликали сумнів у його неупередженості (прийняття 10 жовтня 2016 року постанови у справі №819/943/16 за позовом ОСОБА_5 до Прокуратури і Прокуратури-1 про визнання частково незаконним та скасування наказу, поновлення на займаній посаді, визнання недійсним запису в трудовій книжці та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу (далі Справа), в якій за аналогічних обставин оскаржувався Наказ у відповідній частині), який не задоволено.

Довіреності на представництво інтересів відповідачів протиправно підписані заступниками відповідних прокурорів.

Відповідачі в письмових запереченнях вважають постанову суду першої інстанції обґрунтованою, прийняту з врахуванням всіх обставини справи та такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що Прокурор при прийнятті рішення щодо звільнення позивача діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений чинним законодавством, та як суб'єкт владних повноважень під час розгляду справи довів суду правомірність та обґрунтованість прийняття Наказу.

Такі висновки цього суду є правильними з огляду на встановлений фактичний і нормативний контекст справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 працював в органах Прокуратури-1 з 01.08.2007 по 15.07.2016 (а.с.18-19).

Наказом Прокурора-1 від 11.12.2015 №1137-к позивач призначений на Посаду (а.с.97 т.2).

На виконання наказу Прокурора-1 від 29.02.2016 №72 «Про призначення службового розслідування» відповідною комісією проведено службове розслідування за фактами причетності окремих працівників органів Прокуратури-1 до вимагання та отримання неправомірної вигоди у ОСОБА_4, за результатами якого складено Висновок (а.с.36-66 т.1).

Підставами для призначення службового розслідування була інформація Головного Підрозділу детективів НАБУ, що міститься в матеріалах вказаного кримінального провадження про вчинення кримінального правопорушення службовими особами Головного управління Національної поліції в Тернопільській області та органів Прокуратури-1, передбаченого ч.3 ст.368 КК, грубе порушення прокурорськими працівниками «Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури» (далі Кодекс), які дискредитують їх, як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури (а.с.108 т.1).

Висновком встановлено, що діями, які виразилися у позаслужбових стосунках корисливого характеру, причетності до вимагання та отримання неправомірної вигоди за непритягнення особи до кримінальної відповідальності заступник Прокурора-1 ОСОБА_5, керівник Прокуратури-2 ОСОБА_6, Посада ОСОБА_3 і прокурор Прокуратури-2 ОСОБА_7 грубо порушили вимоги Законів України «Про прокуратуру», антикорупційного законодавства, Кодексу, «Дисциплінарного статуту прокуратури України» (далі Дисциплінарний статут), ОСОБА_7 працівника прокуратури України та вимог галузевих наказів Прокурора, чим вчинили дії, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його обєктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, тобто вчинили дисциплінарний проступок, несумісний з подальшим перебуванням на роботі в органах прокуратури.

15.07.2016 Прокурором виданий Наказ, п.3 якого, за грубе порушення вимог Закону України «Про прокуратуру», правил прокурорської етики, вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури, вирішено звільнити позивача з Посади та з органів прокуратури з позбавленням класного чину «молодший радник юстиції», присвоєного Наказом №892к (а.с.20 т.1).

Правовими підставами для винесення Наказу були пункти 5, 6 ч.1 ст.43 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 (далі Закон №1697-VII), абзац 1 ч.2 ст.46-2 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (далі Закон №1789-XII), ч.1 ст.8, п.6 ст.9, статті 10, 11 Дисциплінарного статуту, затвердженого постановою Верховної Ради України (далі ВРУ) від 06.11.1991 №1796-ХІІ (далі Постанова №1796-ХІІ) та п.10 «Положення про класні чини працівників органів прокуратури України», затвердженого постановою ВРУ від 06.11.1991 №1795-ХІІ (далі Постанова №1795-ХІІ).

Статтею 46-2 Закону №1789-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлені підстави для звільнення працівників прокуратури. Так, відповідно до ч.1 цієї статті, прокурори і слідчі можуть бути звільнені з роботи на загальних підставах, передбачених законодавством про працю. Військовослужбовці військових прокуратур можуть бути звільнені з військової служби відповідно до законодавства, що регулює порядок її проходження.

За змістом ч.2 цієї ж статті прокурори і слідчі підлягають звільненню з органів прокуратури, у тому числі з позбавленням класного чину, також у таких випадках: … 2) порушення «ОСОБА_7 працівника прокуратури» чи відмови від її прийняття; … 6) притягнення до відповідальності згідно з Дисциплінарним статутом.

У відповідності до частин 2 та 3 ст.46 цього ж Закону особи, вперше призначені на посади старших прокурорів та прокурорів прокуратур, слідчих прокуратури, приймають «ОСОБА_7 працівника прокуратури» такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я, по батькові) вступаючи на службу в прокуратуру, присвячую свою діяльність служінню Українському народові і Українській державі та урочисто присягаю: неухильно додержуватися Конституції, законів та міжнародних зобов'язань України; сумлінним виконанням своїх службових обов'язків сприяти утвердженню верховенства права, законності та правопорядку; захищати права і свободи людини та громадянина, інтереси суспільства і держави; постійно вдосконалювати свою професійну майстерність, бути принциповим, чесно, сумлінно і неупереджено виконувати свої обов'язки, з гідністю нести високе звання працівника прокуратури. Усвідомлюю, що порушення присяги несумісне з подальшим перебуванням в органах прокуратури».

Прокурор і слідчий підписують текст прийнятої ОСОБА_7, яка додається до особової справи. Про прийняття ОСОБА_7 вноситься запис у трудову книжку. Процедура прийняття ОСОБА_7 визначається Прокурором.

08.02.2011 позивачем підписано текст прийнятої ним ОСОБА_7 (а.с.89 т.1).

Аналізуючи текст ОСОБА_7, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що в основі поведінки працівника прокуратури закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, порушення яких утворює факт порушення ОСОБА_7. Тому, складаючи ОСОБА_7, працівник прокуратури покладає на себе не тільки певні службові зобов'язання, але й моральну відповідальність за їх виконання. У зв'язку з цим як порушення ОСОБА_7 слід розуміти скоєння працівником прокуратури проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов'язкам, підриває довіру до нього як носія влади, що призводить до приниження авторитету прокуратури та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов'язків.

Частиною 3 ст.48 Закону №1789-XII визначено, що за порушення закону, неналежне виконання службових обов'язків чи скоєння ганебного вчинку прокурори несуть відповідальність згідно з Дисциплінарним статутом, який затверджується ВРУ.

Згідно з вимогами ст.43 Закону №1697-VII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) підставами для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності є, зокрема, «вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його об'єктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури» та «одноразове грубе порушення правил прокурорської етики» (пункти 5, 6 ч. 1). За положеннями п.1 «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII ст.43 цього ж Закону набрала чинності з 15.07.2015.

Крім того, відповідно до підпункту 1 п.3 та п.4 «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII чинними є Постанови №1796-ХІІ і №1795-ХІІ.

За приписами п.2 «Прикінцеві положення» Закону №1697-VII до затвердження всеукраїнською конференцією працівників прокуратури Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури застосовуються положення Кодексу, схваленого всеукраїнською конференцією працівників прокуратури 28.11.2012 та затвердженого наказом Прокурора від 28.11.2012 №123.

В свою чергу, частинами 2, 3 ст.48-1 Закону №1789-XII встановлено, що прокурори і слідчі прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог Кодексу у своїй службовій діяльності та поза нею. Порушення прокурором і слідчим прокуратури вимог Кодексу тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За ст.2 Дисциплінарного статуту (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя. Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Стаття 3 вказаного Статуту визначає, що на підставі ст.48 Закону №1789-XII цей Статут встановлює порядок заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури, які мають класні чини.

Згідно із ч.1 ст.8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення до прокурорсько-слідчих працівників, а також працівників навчальних, наукових та інших установ прокуратури застосовується за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Статтею 9 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Відповідно до ч.5 ст.12 Дисциплінарного статуту у разі вчинення працівником діяння, не сумісного з перебуванням на роботі в органах прокуратури, його звільнення проводиться незалежно від часу вчинення проступку.

Статтею 13 вказаного Статуту визначено, що про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи. З наказом можуть бути ознайомлені працівники відповідної прокуратури.

Статтею 2 Кодексу передбачено, що дія цього Кодексу поширюється на всіх працівників органів прокуратури, науково-навчальних закладів та інших установ прокуратури, які мають класні чини, а також стажистів на посадах прокурорів прокуратури або слідчих. Вимоги Кодексу є обов'язковими з моменту призначення на посаду та ознайомлення з його положеннями, про що робиться письмовий запис в особовій справі працівника прокуратури.

Положеннями ст.18 Кодексу передбачено, що працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

У разі явного порушення закону, очевидцем якого став працівник прокуратури, він вживає усіх можливих, передбачених законодавством заходів для припинення протиправних дій та притягнення винних осіб до відповідальності.

Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс.

Частиною 1 ст.30 Кодексу указано, що відповідно до Закону №1789-XII працівники прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Наказом Прокурора від 16.04.2014 №17гн «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» (чинний на час виникнення спірних відносин) визначено, що за порушення прокурорсько-слідчим працівником ОСОБА_7 працівника прокуратури невідкладно приймати рішення про звільнення з органів прокуратури на підставі п.2 ч.2 ст.46-2 Закону №1789-XII (п.3.9).

При цьому, відповідно до п.2.1 цього ж наказу до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, слід відносити кримінальні, корупційні правопорушення, порушення обмежень, передбачених Законом України «Про засади запобігання і протидії корупції», керування транспортним засобом у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, інші грубі порушення законів, ОСОБА_7 працівника прокуратури і Кодексу, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Проступком, який ганьбить честь та гідність, порочить працівників прокуратури, є дія чи бездіяльність, яка хоча і не є злочинною, але за своїм характером несумісна з високим званням прокурора і робить неможливим виконання ним своїх службових обов'язків; грубе порушення загальноприйнятих норм і правил поведінки, що принижує авторитет державної служби - органів прокуратури. Прокурори зобов'язані сприяти підвищенню позитивного іміджу та авторитету органів державної влади і прокуратури, зокрема, дорожити своїм ім'ям та статусом, не допускати та уникати ситуацій, що дискредитують орган держаної влади або ганьбить репутацію прокуратури.

У даному випадку поняття «ганебний вчинок» є оціночною категорією, і відповідно, рішення про визнання вчинку, скоєного підлеглим працівником, ганебним, належить керівнику прокуратури.

Із вступної частини Наказу суд першої інстанції правильно виділив наступні обставини, які лягли в основу для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та підтвердилися під час судового розгляду:

- факт викриття НАБУ у ході досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК, Посада ОСОБА_3 та інших посадових осіб органів Прокуратури-1;

- факт повідомлення 27.02.2016 ОСОБА_3 про підозру у вчиненні корупційного злочину;

- факт набуття вказаною подією суспільного резонансу та завдання в такий спосіб шкоди авторитету органів прокуратури України;

- підтвердження службовим розслідуванням позаслужбових стосунків ОСОБА_3 з іншими працівниками прокуратури з метою одержання неправомірної вигоди.

НАБУ проводиться досудове розслідування в кримінальному проваджені №0000003 про вчинення кримінального правопорушення службовими особами органів Прокуратури-1, передбаченого ч.3 ст.368 КК, підозрюваним в якому серед інших є ОСОБА_3

27.02.2016 позивачу повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.27, ч.3 ст.368 КК, а саме: в пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди у великому розмірі для себе чи третьої особи за вчинення в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища за попередньою змовою групою осіб, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, яка 14.07.2016 року була змінена (а.с.160-164 т.3).

Висновком встановлено факти, які свідчать про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_3, а саме: ОСОБА_3, всупереч вимог статей 3, 7 Закону України «Про електронний цифровий підпис», пунктів 18, 19 постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 №1452 «Про затвердження Порядку застосування електронного цифрового підпису органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями державної форми власності», «Інструкції щодо поводженнями з ключовими документами і носіями», від 05.11.2012, затвердженої заступником Прокурора, надав свій електронний ключ доступу до ЄРДР ОСОБА_8 з метою використання його для зняття відомостей в ЄРДР щодо оголошення підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення (а.с.1-231 т.2, а.с.1-132 т.3).

Даний Висновок, який носив для Прокурора рекомендаційний характер, був йому направлений Прокуратурою-1 листом від 14.07.2016 №11/461вих-16 із відповідною інформацією про результати службового розслідування (а.с.39-40 т.2).

На підтвердження того, що вищевказана подія набула суспільного резонансу, відповідачем до суду було надано відомості із загальнодоступної мережі «Інтернет» із публікаціями щодо дій ОСОБА_3, що є вкрай негативним фактором для репутації та авторитету Прокуратури-1 та викликало негативний громадський резонанс (т.1 а.с.97-102).

Відтак підставою для звільнення позивача були порушення ОСОБА_7 працівника прокуратури, ст.18 Кодексу і вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури.

Як вірно зауважив суд першої інстанції, відсутність обвинувального вироку суду у кримінальній справі не свідчить про відсутність в діях позивача ознак дисциплінарного проступку та не є перешкодою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності прийнято внаслідок вручення позивачу повідомлення про підозру у вчиненні злочину, а також на підставі відомостей, встановлених службовим розслідуванням, які об'єктивно засвідчують порушення позивачем ОСОБА_9 працівника прокуратури та скоєння проступку, який порочить працівника прокуратури.

Наведені висновки суду першої інстанції є повними та вичерпними, а відповідні доводи позивача - надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування наведених вимог законодавства.

Як правильно звертає увагу Прокуратура-1 у письмовому запереченні на апеляційну скаргу, чинним законодавством на момент затвердження Інструкції не передбачалося вимог до реєстрації в Міністерстві юстиції України нормативно-правових актів Прокурора і така вимога передбачена лише у ч.2 ст.9 Закону №1697-VII.

Дійсно, відповідно до пунктів 7.6-7.8 Інструкції особа, стосовно якої проводиться службове розслідування (перевірка) має право: отримувати повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки); у семиденний строк після отримання повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки) ознайомлюватися із затвердженим висновком; у десятиденний строк з дня ознайомлення зі змістом висновку про результати службового розслідування (перевірки) оскаржити його керівнику, який призначив службове розслідування (перевірку), прокурору вищого рівня та у встановленому порядку до суду.

14.07.2016 за №11-467вих-16 позивачу було направлено повідомлення про завершення службового розслідування (перевірки) (а.с.67 т.1).

Поряд з цим, наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності за результатами службового розслідування (перевірки) стосовно працівника прокуратури може бути оскаржений у встановленому законодавством порядку (п.11.3 Інструкції).

Отже, є помилковим твердження позивача про те, що Прокурор не міг використовувати 15.07.2016 Висновок як підставу його звільнення.

Позивач скористався своїм право оскаржити Наказ до суду, та мав можливість ознайомитися із Висновком та оскаржити його вищестоящому керівнику чи в судовому порядку.

За приписами п.1 ч.1 ст.27 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і відводиться за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

11.10.2016 представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про відвід головуючого судді Осташ А.В. на підставі вказаної норми КАС, вказуючи, що «розгляд адміністративної справи №819/945/16 проводиться у відповідності до вимог закону, однак обставини, які унеможливлюють подальший розгляд справи суддею виникли не через його дії чи прийняті рішення у цій справі» (а.с.174 т.3).

Приводом для заявлення відводу стало прийняття 10 жовтня 2016 року Тернопільським окружним адміністративним судом під головуванням судді Осташ А.В. постанови у Справі, якою в задоволенні позову відмовлено. В межах цієї справи, зокрема, оскаржувався Наказ у відповідній частині. Дослідивши та оцінивши докази у Справі суддя вже надав їм оцінку, а тому їх повторний розгляд у даній справі все одно призведе до такого ж рішення.

Ухвалою цього ж суду від 11 жовтня 2016 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді (а.с.176-177 т.3).

Відмовляючи в задоволенні заяви про відвід суд виходив із того, що позивачу та його представнику було роз'яснено право на відвід головуючого судді, і таким правом сторона позивача до початку розгляду справи по суті не скористалася, а подала таку заяву після цього, тому суд вважав, що вона не може бути задоволена.

Апеляційний суд повністю погоджується із доводами суду викладеними у зазначеній ухвалі та додатково зазначає, що при звільненні позивача йому у провину ставилися конкретні індивідуалізовані обставини протиправна поведінка, саме яким надавалася оцінка судом першої інстанції в межах даної справи.

Безпідставними є також твердження апелянта про підписання довіреностей на участь у справі від імені відповідачів неналежною посадовою особою - заступниками відповідних прокурорів (а.с.30-32 т.1).

За ч.3 ст.58 КАС довіреності від імені органу, підприємства, установи, організації видаються за підписом керівника або іншої уповноваженої на те законом, положенням, статутом особи і засвідчуються печаткою цього органу, підприємства, установи, організації (за наявності).

Пунктом 1.16 «Регламенту Генеральної прокуратури України», затвердженого наказом Прокурора від 12.04.2012 №35 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що перший заступник або заступники Прокурора згідно з розподілом обовязків є повноважними особами для підписання довіреностей, позовних заяв, апеляційних і касаційних скарг, заяв про перегляд судових рішень у звязку з нововиявленими обставинами та Верховним Судом України у справах, де Прокуратура, її службові особи виступають, як сторони, треті особи або субєкти оскарження.

Подібні норми викладені в п.1.13 «Регламенту прокуратури Тернопільської області», затвердженого наказом Прокурора-1 від 12.02.2014 №61 (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. Доводи апелянта висновків суду не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а у разі складення в повному обсязі відповідно до ч.3 ст.160 КАС - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий суддя В.Я. Качмар

Суддя О.М. Гінда

Суддя В.В. Ніколін

Повний текст виготовлений 21 грудня 2016 року.