Справа № 308/14446/15-а
Суддя: Світлик О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2016 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПП м. Ужгороді та Мукачеві про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до УПП м. Ужгороді та Мукачеві про визнання дій неправомірними та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 01.12.2015 року за серією ПС2 № 702251 та закриття провадження по справі.

Позовні вимоги мотивує тим, 01.12.2015 року інспектор роти № 4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_2 виніс постанову за серією ПС2 № 702251, по справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за те, що 01.12.2015 року в м. Ужгород, вул. І. Франка, 58 він здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «И» ПДР.

Зазначає, що з оскаржуваною постановою від 01.12.2015р. за серією ПС2 № 702251 не погоджується, вважає її безпідставною та такою, що підлягає до скасування, виходячи з наступного.

Під час складання протоколу він не погодився з тим, що ним було вчинено правопорушення, однак жодних пояснень у нього не було взято, про що відсутні відомості в постанові із наступних підстав:

Згідно з п. 15.9 "И" ПДР, зупинка забороняється ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 1.10 ПДР: прилегла територія територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для вїзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них;

Незрозумілим, на його думку, та не доведеним є той факт, що його автомобіль був припаркований ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій в розумінні п. 1.10 ПДР.

В постанові відсутнє посилання на те, біля вїзду (виїзду) саме якої прилеглої території було припарковано його автомобіль, так як в цьому місці відсутні двори житлових будинків, стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо.

Тобто стверджує, що ним не було порушено ПДР України, а тому у працівників відповідача не було підстав для застосування щодо нього заходів адміністративного стягнення.

Вказує, що при складенні постанови по справі про адміністративне правопорушення не дотримано його прав передбачених ст. 268 КУпАП. Щодо ознайомлення з матеріалами справи, дачею пояснень.

Зазначає, що у відповідності до ст. 213 КУпП справи про адміністративні правопорушення розглядаються: органами внутрішніх справ, органами державних інспекцій та іншими органами (посадовими особами), уповноваженими на те цим Кодексом. Однак у кодексі про адміністративні правопорушення (ст. 213 та ін.) не зазначено рівень посадових осіб державтоінспекції, що вправі розглядати справи про адміністративні правопорушення.

Таким чином, стверджує, що у зазначеного вище працівника не було повноважень на притягнення його до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене просить суд визнати дії інспектора роти № 4 батальйону УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_2 - неправомірними та скасувати постанову по справі про адміністративні правопорушення від 01.12.2015 р. за серією ПС2 № 702251, а провадження по справі закрити.

Також позивач ОСОБА_1 у своїх додаткових поясненнях від 12.02.2016 року, долучених до матеріалів справи зазначив, що неправомірність дій інспектора роти № 4 батальйону УПП м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_2 при винесенні постанови полягає в тому, що факт того що його автомобіль був припаркований ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій в розумінні п. 1.10 ПДР не було зафіксовано відповідними технічними засобами (лінійкою, рулеткою, тощо.).

Відповідно до п. 5 підп. 4 наказу МВС України від 07.11.2015 р. «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи.

Зазначає, що пунктом 10 вказаної інструкції визначено що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Однак, вважає, що в даній ситуації відповідач виходив з власного припущення, що його автомобіль припаркований ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, належної фіксації даного факту не було, що ставить під сумнів те що склад правопорушення взагалі мав місце.

16.12.2016 року представник відповідача УПП у м. Ужгороді та Мукачеві ДПП ОСОБА_3 подала через канцелярію суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1 Свої заперечення обґрунтовує тим, що відповідно до ч. 2 ст. 222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Отже, при винесенні постанови інспектор Комарова Д.М. діяв від імені органів Національної поліції, а саме від імені Департаменту патрульної поліції України, структурним підрозділом якого в Закарпатській області є Управління патрульної поліції в містах Ужгороді та Мукачеві Департаменту патрульної поліції.

Вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, а також такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Не погоджується із зауваженням позивача відносно того, що він здійснив стоянку ближче 10 метрів не біля виїзду з прилеглої території. У зв'язку з тим, що зупинка була здійснена в м. Ужгороді по вул. І. Франка біля будинку № 58, який є житловим і територія біля якого є житловою, то виїзд із-за цього житлового будинку № 58 є прилеглою територію, оскільки згідно з п. 1.10 ПДР України, прилегла територія - територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в'їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них. У звязку із тим, що згідно п. 15.9 «И» ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду, то виходить, що водій порушив ПДР У країни.

Також зазначає, що зі змісту адміністративного позову позивач не спростував той факт, що його права, передбачені ст. 268 КУпАП, йому інспектором були роз'яснені. Доводи позивача щодо позбавлення його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, безпідставні, оскільки сам позивач не заявив жодного клопотання, в тому числі про надання письмових пояснень відносно даної справи.

Вказує, що поліцейський при розгляді адміністративної справи дотримався ст. 280 КУпАП та з'ясував: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясував інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи зазначене вище, просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону УПП у містах Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_2 та до Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві в повному обсязі, а провадження у справі закрити.

Також, 16.12.2016 року від позивача ОСОБА_1 через канцелярію суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він зазначає, що ст. 251 КУпАП визначено, що поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Однак, в даній ситуації відповідач не надав доказів того, що його автомобіль припаркований ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, належної фіксації даного факту не було, що ставить під сумнів те, що склад правопорушення взагалі мав місце. Виходячи з вищенаведеного, просить суд зменшити позовні вимоги та скасувати постанову.

Позивач в судове засідання не зявився. ОСОБА_1, подав суду письмову заяву від 16.12.2016 року, в якій просив розглянути справу без його участі, а позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи, у судове засідання також не зявився, подав суду письмову заяву від 16.12.2016 року, в якій просив розглянути справу без його участі.

За викладених обставин суд вважає, що справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд з урахуванням зменшення позовних вимог приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засідання встановлено, що 01.12.2015 року інспектор роти № 4 батальйону УПП в м. Ужгороді та Мукачеві ОСОБА_2 виніс постанову за серією ПС2 № 702251, по справі про адміністративне правопорушення, якою наклав на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. 00 коп. за те, що 01.12.2015 року в м. Ужгород, вул. І. Франка, 58 він здійснив зупинку ближче 10 м від виїзду з прилеглої території, чим порушив п. 15.9 «И» ПДР.

Судом встановлено, що позивач у своєму позові заперечує, що ним було вчинено вказане правопорушення, так як стверджує, що відповідач не надав жодних доказів того, що його автомобіль припаркований ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій, належної фіксації даного факту не було, що ставить під сумнів те, що склад правопорушення взагалі мав місце.

У відповідності до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 року № 3353-XII учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів, до яких належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

За положеннями вказаної статті учасник дорожнього руху може оскаржити дію працівника відповідних підрозділів Національної поліції, військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України у разі порушення з його боку чинного законодавства.

Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306 (із змінами та доповненнями).

За приписами ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно з вимогами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) про розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з'ясувати інші підстави для правильного вирішення справи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із подальшими змінами та доповненнями) розяснено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. Зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Стаття 69 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частиною 2 ст. 70 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову; ч. 3 ст. 70 КАС України встановлено, що докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги, а відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у звязку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному процесі, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

З урахуванням викладеного, суд визнає, що відповідач не реалізував своє право на подання суду доказів у підтвердження вини позивача у порушенні правил дорожнього руху. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності свого рішення та висновку, на яких ґрунтується постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак, наявні правові підстави для задоволення зменшених позовних вимог позивача в частині скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №702251 від 01.12.2015 року.

Керуючись Законом України «Про дорожній рух», Правилами дорожнього руху, ст. ст. 7, 33, 251, 252, 268, 280, 283, 287, 288, 293 КУпАП , ст. ст. 9, 11, 69-71, 158-163, 171-2 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до УПП м. Ужгороді та Мукачеві про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 15.12.2016 року задовольнити повністю.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №702251 від 01.12.2015 року інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції у містах Ужгороді та Мукачеві ДПП рядової поліції ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 гривень.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст.254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції)

Суддя О.М. Світлик