Справа № 185/7481/16-а
Суддя: Головін В. О.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 185/7481/16-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

19 грудня 2016 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О.

з участю секретаря Мерцалової Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

12 вересня 2016 року позивач звернувся з адміністративним позовом до відповідача про визнання неправомірним та скасування рішення щодо відмови у взятті його на облік як внутрішньо переміщену особу, просить зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради взяти його на облік як внутрішньо переміщену особу та видати відповідну довідку.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, у письмовому запереченні на позов (а.с.27) просив розглянути справу без участі представника Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради, у задоволенні позову відмовити, оскільки дата, вказана у відмітці про продовження строку перебування позивача на території України не відповідає даті, визначеній у Наказі Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення».

Вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як визначено ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Наказом Антитерористичного центру при службі безпеки України від 07.10.2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» визначено термін проведення АТО в Донецькій та Луганській областях з 07 квітня 2014 року.

Таким чином датою виникнення обставин, передбачених ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», є 07 квітня 2014 року.

Позивачу відмовлено у встановленні йому статусу внутрішньо переміщеної особи, оскільки він не надав доказів про фактичне місце проживання на території проведення АТО станом на 07 квітня 2014 року.

Згідно відміток у паспорті громадянина Російської Федерації та у посвідці про постійне місце проживання (а.с.14-17) ОСОБА_1 перебуває на території України, а саме у м.Авдіївка Донецької області, починаючи з грудня 2014 року.

Як передбачено ч.7 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», у разі відсутності в документі, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або документі, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, відмітки про реєстрацію місця проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв'язку з обставинами, визначеними у ст.1 цього Закону, заявник надає докази, що підтверджують факт проживання на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, визначених ст.1 цього Закону (військовий квиток з відомостями про проходження військової служби, трудова книжка із записами про здійснення трудової діяльності, документ, що підтверджує право власності на рухоме або нерухоме майно, свідоцтво про базову загальну середню освіту, атестат про повну загальну середню освіту, документи про професійно-технічну освіту, документ про вищу освіту (науковий ступінь), довідку з місця навчання, рішення районної, районної у місті Києві чи Севастополі державної адміністрації, виконавчого органу міської чи районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого закладу, у прийомну сім'ю, дитячий будинок сімейного типу, встановлення опіки чи піклування, медичні документи, фотографії, відеозаписи тощо).

Статтею 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

У судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які підтвердили, що у квітні 2014 року ОСОБА_1 постійно проживав за адресою АДРЕСА_1, виїхав тимчасово з місця постійного проживання і не зміг повернутися у зв'язку з проведенням антитерористичної операції.

Суд вважає, що показання зазначених свідків є належним доказом, що підтверджує факт проживання позивача на території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення, на день виникнення обставин, що спричинили внутрішнє переміщення, тобто на 08 квітня 20143 року.

Тому наявні підстави для підтвердження факту внутрішнього переміщення позивача довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та видачі відповідної довідки.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

При зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 551 грн 20 коп (а.с.1).

Керуючись ст. 69, 159, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради щодо відмови у взятті на облік ОСОБА_1 як внутрішньо переміщеної особи.

Зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради видати довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи - ОСОБА_1.

Стягнути з Управління праці та соціального захисту населення Павлоградської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 20 коп.

Постанова може бути оскаржена до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.О. Головін