Справа № 815/4974/16
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4974/16

Категорія: 8.2.3 Головуючий в 1 інстанції: Харченко Ю. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді Запорожана Д.В.,

судді Романішина В.Л.,

судді Шляхтицького О.І.

при секретарі: Вишневській А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Державна податкова інспекція у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області звернулась до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 90 609 гривень.

Свої позовні вимоги ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області обґрунтувало несплатою відповідачем спірної суми коштів в добровільному порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 зазначену заборгованість.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що у період з 05.10.2015р. по 12.10.2015р. на підставі ст.20, п.п.80.2.4 п.80.2 ст.80 Податкового кодексу України, Наказу про проведення фактичної перевірки від 02.10.2015р. №1202, направлень на перевірку від 05.10.2015року №740, №741 №742, з метою здійснення контролю за дотриманням порядку щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, фахівцями ГУ ДФС в Одеській області проведено фактичну виїзну перевірку ФОП ОСОБА_1, з питань дотримання податкового законодавства, регулювання обігу готівки, ведення касових операцій, наявності документів, що підтверджують державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

За результатами вказаної перевірки ГУ ДФС в Одеській області складено Акт про результати фактичної перевірки від 12.10.2015р. №371/15-32-22-03/НОМЕР_1, у висновках якого наголошено, що ФОП ОСОБА_2 не забезпечено друкування та передачу до органів ДФС обовязкової звітності, повязаної із застосуванням РРО, не забезпечено встановлення режиму попереднього програмування найменування, цін на товари на РРО, не оприбуткування готівкових коштів в книгу КОРО, не забезпечено ведення обліку ТМЦ на місці здійснення розрахункових операцій згідно з додатками до акту перевірки, внаслідок чого порушено вимоги п.п.7,9,11,12 ст.3 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, п.п.2.6 п.2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004р. №637.

У звязку з чим, на підставі вищеозначеного Акта перевірки від 12.10.2015р. №371/15-32-22-03/НОМЕР_1 Державною податковою інспекцією у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області 27.10.2015р. винесено податкове повідомлення-рішення № щодо визначення суми штрафу за перевищення готівки, по РРО у загальному розмірі 90609грн., котре своєчасно було отримане ФОП ОСОБА_1, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Так, судом зясовано, що Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р., залишеною без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі №815/6649/15, відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 27.10.2015р. №000220223.

Зокрема, в межах розгляду означеної справи, судами зясовано, що відповідно до статі 6 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг облік товарних запасів фізичною особою-суб'єктом підприємницької діяльності ведеться у порядку, визначеному чинним законодавством, а юридичною особою (її філією, відділенням, іншим відокремленим підрозділом) - у порядку, визначеному відповідним національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку. Облік ведеться з урахуванням особливостей, встановлених для суб'єктів малого підприємництва. Обов'язок із ведення обліку товарних запасів не застосовується до осіб, які відповідно до законодавства оподатковуються за правилами, що не передбачають ведення обліку придбаних або проданих товарів.

Таким чином, у Постанові Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. встановлено, що ФОП ОСОБА_1 перебуває на загальній системі оподаткування, а тому з урахуванням правової позиції Верховного Суду України, викладеній у спорах даної категорії, зокрема, у Постанові від 25 лютого 2014року у справі №21-19а14, повинна вести облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації.

Листом Державної податкової адміністрації України від 03.03.2009року №4364/7/23-7017/159 повідомлено, що до документів, що є підставою для оприбуткування товару, належать накладні та товарно-транспортні накладні. Такі документи є підставою для внесення записів до облікових бухгалтерських реєстрів. Відсутність відповідних первинних документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей, є порушенням установленого порядку ведення бухгалтерського обліку.

Приписами ст.20 Закону України Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг до суб'єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У Постанові Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р. встановлено, що під час проведення перевірки у ФОП ОСОБА_1 були відсутні деякі накладні на групу товарів, що підтверджується додатком до акту від 05.10.2015року.

Фінансові санкції, передбачені відповідно до Положення про ведення касових операцій в Національній валюті України, затвердженого постановою Національного Банку України від 15.12.2004року №637, та Законом України Про застосування РРО в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг застосовуються до субєктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, у розмірі подвійної вартості не облікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Також, у Постанові Одеського окружного адміністративного суду від 18.02.2016р., залишеній без змін Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 17.05.2016р. по справі №815/6649/15 встановлено не оприбуткування ФОП ОСОБА_1 готівкових коштів в книгу КОРО 17.07.2015р. - на суму 2824грн., 21.07.2015р. - на суму 1363грн., 28.07.2015р. - на суму 915грн., 03.08.2015р. - на суму 1345грн., а також 06.08.2015р., 11.08.2015р.,16.08.2015р., 18.09.2015року.

Таким чином, в межах розгляду справи №815/6649/15 судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції встановлено правомірність винесення ДПІ у Київському районі м.Одеси ГУ ДФС в Одеській області податкового повідомлення-рішення від 27.10.2015р. №.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Частиною 2 статті 13 Закону України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010р. № 2453-VI (зі змінами та доповненнями) встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається процесуальним законом.

Згідно з приписами ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ч.ч.2,3 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України, а невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до ст.255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Отже, з урахуванням наведеного, та як вбачається з наявних у матеріалах справи облікових карток платника податку, які ведуться в органах державної фіскальної служби згідно з Порядком ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016р. №422, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 травня 2016р. за №751/28881, за ФОП ОСОБА_1 рахується заборгованість у загальному розмірі 90609грн.

Згідно з п.59.1 ст.59 Податкового кодексу України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до п.59.5 ст.59 Податкового кодексу України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Так, Державною податковою інспекцією у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на адресу ОСОБА_2 була надіслана податкова вимога №1122-17 від 02.07.2016р. на суму 90609грн., котра 06.07.2016р. отримана відповідачем, про що свідчить наявна у матеріалах справи належним чином засвідчена копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Разом з тим, відповідних належних доказів на підтвердження сплати відповідачем, визначеної вказаною податковою вимогою суми податкового боргу, чи її оскарження, суду не надано.

Відповідно до п.п.95.1, 95.2 ст.95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Згідно п.95.3 ст.95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам державної податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно зі ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству, отже підлягають задоволенню повністю зі стягненням з ОСОБА_2 податкової заборгованості у загальному розмірі 90609 гривень.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 листопада 2016 року у справі за позовом Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у розмірі 90 609 гривень - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /ОСОБА_3/

Судді /ОСОБА_4/

/ОСОБА_5/