Справа № 815/1785/16
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 р. Справа № 815/1785/16

Категорія: 3.1.3 Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Косцової І.П.

за участю секретаря - Худика С.А.

за участю представника апелянта - ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2

за участю представників відповідачів - Лазаревої Г.С., Кодимського Д.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє також в інтересах ОСОБА_8, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третіх осіб : Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі - ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє також в інтересах ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулися до суду з позовом, в якому просили:

- визнати протиправними дії Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1

- скасувати рішення Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1;

- зобов'язати Приморський районний відділ у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області вчинити дії щодо поновлення реєстрації ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позову зазначили, що 22 грудня 2015 року ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 було знято з реєстрації місця проживання Приморським районним відділом в м. Одеса Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області, як таких, що втратили право користування житловим приміщенням, за заявою нового власника, про що було повідомлено позивачів листом за підписом Директора КП "ЖКС "Порто-Франківський" Страшного В.А. від 12.02.2016 за вих. №337/1. На думку позивачів, такі дії відповідача є протиправними, оскільки відповідачу не було надано судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення або інший документ, який свідчить проприпинення підстав на право користування позивачами спірною квартирою.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року - позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Приморського районного відділу у м. Одесі Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1.

Зобов'язано Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради скасувати внесені до реєстраційного обліку відомості про зняття ОСОБА_7, ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду -скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що, зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за заявою нового власника квартири можливо виключно у разі, якщо із заявою надано рішення суду (для даного спірного випадку) про позбавлення останніх права користування житловим приміщенням.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 01.08.2006 між ОСОБА_6 та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", було укладено Кредитний договір №014/0043/82/61804 (далі по тексту - Кредитний договір).

01.08.2006 між ОСОБА_6 та Акціонерним поштово-пенсійним банком "Аваль", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль", було укладено Іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

29.04.2014 між Публічним акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" та Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Стандарт" було укладено договори про відступлення права вимоги за Кредитним та Іпотечним договором;

29.04.2014 Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Стандарт" відступило право вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами Товариству з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дрім Фінанс".

29.04.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дрім Фінанс" відступило право вимоги за Кредитним та Іпотечним договорами фізичній особі ОСОБА_11.

11.09.2014 між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Судом також встановлено, що 17.09.2014 року між ОСОБА_12 (продавцем) та ОСОБА_5 (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого Продавець продає (передає з особистої приватної власності), а Покупець купує (приймає в особисту приватну власність) квартиру АДРЕСА_1 (надалі - „квартира" або „нерухоме майно"), і сплачує за неї ціну, визначену цим Договором. Квартира належить Продавцю на праві приватної власності, на підставі: Договору купівлі-продажу квартири, що укладається на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у іпотечному договорі, посвідченого 11 вересня 2014 року Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за реєстром № 1436. Право власності на квартиру зареєстроване 11 вересня 2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Державним реєстратором Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, за номером запису про право власності 6963589, реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - 01, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26676406 від 11 вересня 2014 року, виданим Державним реєстратором Кисельовою Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності за ОСОБА_5 на вказану квартиру зареєстровано 17.09.2014 року, реєстраційний номер нерухомого майна 101.

Доказів на підтвердження даного договору недійсним позивачем не надано.

В подальшому, ОСОБА_14, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності від 18.12.2015 року №708, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кучеренко, 22.12.2015 року звернувся до Приморського РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з заявою про зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_7, ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1. Разом з заявою про зняття з місця реєстрації ОСОБА_14 надав договір купівлі-продажу квартири від 17.09.2014 року, витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.09.2014 року за ОСОБА_5 , довіреність від 18.12.2015 року та паспорт громадянина України серії НОМЕР_1, виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області.

22 грудня 2015 року, за результатами розгляду заяви ОСОБА_14 про зняття з реєстрації місця проживання, Приморським РВ у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_7 та її малолітнього сина ОСОБА_8 знято з реєстрації місця проживання, про що позивачів було повідомлено листом за підписом Директора КП "ЖКС "Порто-Франківський" Страшного В.А. від 12.02.2016 за Вих. №337/1.

Зі змісту вказаного листа вбачається, що відповідно до інформації, наданої виробничою дільницею № 1 КП "ЖКС "Порто-Франківський", за адресою: АДРЕСА_1, була зареєстрована з 23.10.2012 року по 22.12.2015року, громадянка ОСОБА_7 1986 року народження, та її син ОСОБА_8 2013 року народження з 23.08.2013 року по 22.12.2015року. Зазначені особи зняті з реєстрації, як такі, що втратили право користування житловим приміщенням, за заявою нового власника.

В матеріалах справи (а.с.12) наявна копія картки реєстрації особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8 (АДРЕСА_1), на якій проставлено штамп "Знято з реєстрації місця проживання 22.12.2015р." Приморського РВ у м.Одесі ГУ ДМСУ в Одеській області та зроблено примітку "Втратили право на користування житловим приміщенням (заява нового власника)".

Правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, врегульовані, зокрема, Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" і Порядком реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. № 1077 (далі - Порядок).

Стаття 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" у редакції, що діяла до 05 серпня 2012 року, містила положення про те, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Водночас, з 05 серпня 2012 року редакція цього Закону змінилась, з'явились й інші підстави для зняття органом державної міграційної служби особи з реєстрації.

Так, відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (у редакції, що діяла з 05 серпня 2012 року і на час виникнення спірних правовідносин) зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: - заяви особи або її законного представника; - судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; - свідоцтва про смерть; - паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; - інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Згідно з абзацом 9 пункту 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22 листопад 2012 року № 1077 (далі - Порядок № 1077), зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів).

Абзацом 10 пункту 3.1 Порядку № 1077 визначено, що зняття з реєстрації на підставах, визначених в абзацах вісім та дев'ять пункту 3.1 цього розділу, здійснюється за клопотанням уповноваженої особи закладу/установи або за заявою власника/наймача житла або їх законних представників.

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про припинення підстав на право користування такою особою житловим приміщенням (у даному випадку - відчуження житла), а не тільки у зв'язку з реєстрацією права власності на житлове приміщення за новим власником.

В апеляційній скарзі апелянт, доводячи правомірність дій міграційної служби, посилається на судові рішення в інших справах, що також підтверджується матеріалами справи, що на момент винесення постанови судом першої інстанції, набуло законної сили рішення Апеляційного суду Одеської області від 28.10.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ від 14.09.2016 року, по справі № 522/3118/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен банк Аваль», ОСОБА_5, Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання іпотечного договору недійсним, витребування майна, визнання права власності на кв. АДРЕСА_1, зобов'язання зареєструвати право власності на дану квартиру, яким в задоволенні позову - відмовлено.

Крім того, існує також рішення Печерського районного суду м. Київа від 04.10.2016 року, по справі № 757/43676/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ПАТ «Райффайзен банк Аваль», до ПАТ « Комерційний банк « Стандарт», про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги, яке згідно з рішенням Апеляційного суду м. Київа від 01.12.2016 року набуло чинності, яким також відмовлено в задоволенні позову.

Вказані обставини суд не з'ясував та не взяв до уваги, помилково зазначивши у постанові, що на момент зняття позивачів з реєстрації місця проживання відсутні докази наявності іншого документа, який би свідчив про припинення підстав на право користування позивачами квартирою.

Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012р. у справі № 6-57цс11).

Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

У зв'язку з цим колегія суддів вважає, що набуття ОСОБА_5 права власності на квартиру за договором купівлі - продажу є за своєю суттю одночасним позбавленням ОСОБА_6 права власності на цю річ, що тягне припинення права користування житловим приміщенням членами її сім'ї.

Щодо питання про законність зняття з реєстрації місця проживання неповнолітнього ОСОБА_8 колегія суддів приймає до уваги наступне.

Відповідно до статті 270 Цивільного кодексу України право на вибір вільного місця проживання та на свободу пересування є особистим немайновим правом фізичної особи. Статтею 272 ЦК України передбачено, що фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно. В інтересах малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх фізичних осіб, які за віком або за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники.

Згідно із статтею 13 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" вільний вибір місця проживання обмежується, зокрема, щодо осіб, які не досягли 14-річного віку.

Частиною 2 статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Таким чином, реєстрація в серпні 2013 року в квартирі АДРЕСА_1 малолітньої особи ОСОБА_8 відбулася за згодою її матері у зв'язку з набуттям останньою права проживання на це житлове приміщення, яка в свою чергу отримала це право на підставі права власності своєї матері ОСОБА_6 на спірну квартиру за договором купівлі-продажу від 25.05.2005 року, оскільки така реєстрація є похідною від набуття права власності і права користування житлом.

Отже, позбавлення ОСОБА_6 шляхом відчуження за іпотечним договором права власності на квартиру і як наслідок - права користування житловим приміщенням, призвело до припинення права користування ним також і членів її сім'ї, в тому числі неповнолітньою дитиною.

Положення статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", якими встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб, стосовно яких встановлено опіку чи піклування, здійснюється за погодженням з органами опіки і піклування та що зняття з реєстрації місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників, не поширюються на спірні правовідносини, оскільки зняття неповнолітнього ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання не потребувало згоди ні органу опіки і піклування, ні його батьків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищезазначене, правомірними є дії відповідача щодо зняття ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з реєстрації місця проживання у зв'язку з втратою ними права користування житловим приміщенням.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, та прийняв постанову з порушенням норм матеріального та процесуального права, яка підлягає скасуванню.

Керуючись ч. 1 ст. 195, п.3 ч. 1 ст. 198, п.4ст. 202,ч. 2 ст. 205, ст.254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє також в інтересах ОСОБА_8, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за участю третіх осіб: Органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_5 про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії -скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, яка діє також в інтересах ОСОБА_8, - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20 днів з моменту виготовлення її в повному обсязі.

Головуючий :

Судді :