Справа № 826/3608/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/3608/16 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мамчура Я.С. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Міністра оборони України до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_5, Міністерство оборони України про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Міністр оборони України звернувся до суду з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_5, Міністерство оборони України про: - визнання протиправними дій щодо винесення постанови від 16.02.2016р. ВП № 49182524; - визнання протиправною та скасування постанови від 16.02.2016р. ВП № 49182524.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.02.2016р. ВП № 49182524.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, третя особа - ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 27 березня 2015 року Київським окружним адміністративним судом у справі № 810/377/14-а було видано виконавчий лист про зобов'язання Міністра оборони України вжити заходів щодо виконання рішення Міністра оборони України від 16.02.1999р. № 678/з про забезпечення полковника юстиції запасу ОСОБА_5 житлом для постійного проживання.

23 жовтня 2015 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нещадимом І.С. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 49182524.

26 листопада 2015 року постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Нещадима І.С. було винесено постанову про накладення штрафу, яка мотивована тим, що станом на 26.11.2015 р. боржником не надано документального підтвердження повного та фактичного виконання рішення суду та направлено вимогу державного виконавця про негайне виконання виконавчого листа.

20 січня 2016 року Міністру оборони України було повторно направлено вимогу державного виконавця про виконання зазначеного виконавчого листа.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Нещадима І.С. від 16 лютого 2016 року на Міністра оборони України накладено штраф за невиконання виконавчого листа в сумі 680 грн. та скеровано вимогу державного виконавця.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон № 606-XIV), примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно ст. 25 Закону № 606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови.

Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Частиною 1 ст. 75 Закону № 606-XIV визначено загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення.

Частиною 1 ст. 89 Закону № 606-XIV встановлена відповідальність за невиконання рішення, що зобов'язує боржника вчинити певні дії, а саме: у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобов'язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 23.10.2015 року Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було відкрито виконавче провадження ВП № 49182524 про зобов'язання Міністра оборони України вжити заходів щодо виконання рішення Міністра оборони України від 16.02.1999р. № 678/з про забезпечення полковника юстиції запасу ОСОБА_5 житлом для постійного проживання.

26.11.2015 року на адресу Міністра оборони України державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена перша вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання виконавчого листа № 810/377/14-а, виданого 27.03.2015 року Київським окружним адміністративним судом.

26.11.2015 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесена постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду у строк, встановлений для його самостійного виконання шляхом накладення на Міністра оборони України штрафу в розмірі 340,00 грн.

Так, 18.12.2015 року через приймальню Міністерства оборони України ОСОБА_5 була направлена скарга із доданими матеріалами про невиконання рішення суду - вх. № С-7082 від 18.12.2015 року.

20.01.2016 року на адресу Міністра оборони України відповідачем вдруге була направлена вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання виконавчого листа № 810/377/14-а.

Водночас, 16.02.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була винесена друга постанова про накладення штрафу за невиконання рішення суду та законних вимог державного виконавця без поважних причин, якою на Міністра оборони України накладено штраф у розмірі 680,00 грн.

16.02.2016 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України була направлена вимога № 715/20.1/10 про негайне виконання вимоги виконавчого листа № 810/377/14-а.

Крім цього, як вбачається з матеріалів справи, всі зустрічі ОСОБА_5 з Міністром оборони України в особі Квартирно-експлуатаційного управління зводяться із його направленням до виконавців нижчого рівня. Зі змісту листів вбачається, що ОСОБА_5 було запропоновано зустрітися із виконавцем - начальником групи КЕЧ Бурцевою СМ., з якою він мав чотири зустрічі: 17.12.2015р., 18.12.2015р., 04.01.2016р., 05.01.2016р.

З наведеного вбачається затягування процесу виконання судового рішення позивачем, а тому, колегія суддів дійшла висновку, що дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в частині винесення постанови про накладення штрафу від 16.02.2016 р. (ВП № 49182524) є правомірними, а постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про накладення штрафу від 16.02.2016р. ВП № 49182524 є такою, що прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправними дій головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо винесення оскаржуваної постанови, оскільки останній, в силу норм Закону України «Про виконавче провадження», наділений повноваженнями щодо накладення штрафу, а визнання протиправними дій щодо прийняття постанови про накладення штрафу не матиме правовим наслідком відновлення порушених прав позивача.

Таким чином, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно частково задовольнив позовні вимоги Міністра оборони України, а тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.

Згідно ст. 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні адміністративного позову Міністра оборони України відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Мамчур Я.С. Сорочко Є.О.

Повний текст постанови виготовлено 19.12.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Сорочко Є.О.

Мамчур Я.С