Справа № 826/6526/14
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/6526/14 Головуючий у 1-й інстанції: Келеберда В.І. Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
У Х В А Л А

Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Кучми А.Ю.,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року у справі за адміністративним Приватного підприємства «Крона-парк» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 17.05.2013 року №, , -

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «Крона-парк» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 17 травня 2013 року № та № .

В обґрунтування позову позивач зазначає, що висновки викладені в акті від 24 квітня 2013 № 277/22-609/31564330 «Про результати проведення документальної позапланової невиїзної перевірки позивача з питань достовірності, повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість (далі - ПДВ) та податку на прибуток по взаємовідносинах із товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Горизонталь2 (далі - ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь») та товариством з обмеженою відповідальністю "Компанія «Мармур ЛТД» (далі - ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД») за період із 01 березня по 31 липня 2012 року» є необґрунтованими та спростовуються наявними матеріалами.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.07.2014 відмовлено в задоволенні позову ПП «Крона-Парк» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ Міндоходів у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

В подальшому, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20.11.2014 скасовано вказану вище постанову та ухвалено нову про задоволення позову.

Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 06.10.2015 скасовано вказані вище постанови та справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою від 03.11.2015 справу прийнято до провадження та призначено до вирішення в судовому засіданні суддею Келебердою В.І.Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідачем, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві, подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 липня 2016 року апеляційне провадження у справі №826/6526/14 було зупинено, 19 липня 2016 року скеровано на адресу Заступника начальника Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві - начальника слідчого відділу полковника поліції Шумейка Д.О. судовий запит з метою отримання належним чином завірених копій:

договору КО «Київзеленбуд» № 61-05 від 25.05.2012 та супутні документи вилучені згідно Протоколу обшуку від 14.03.12;

договору Будівельного комбінату «Консоль-строй ЛТД» №21 від 12.04.2012 та доданих до нього договірної ціни, кошторисів, актів виконаних робіт, податкових накладних;

договору ТОВ «Благодор» № 26 від 08.05.2012 та доданих до нього кошторисів, договірної ціни, актів виконаних робіт та податкових накладних;

договору УО Подільскої Районної державної адміністрації Д№170 від 01.06.2012 та доданих до нього договірної ціни, кошторисів, актів виконаних робіт, податкових накладних;

договору ТОВ «Столичні будтехнології» №160 від 14.10.2011, доданих до нього договірної ціни, кошторисів, актів виконаних робіт, податкових накладних;

всіх вилучених в ході обшуку документів по Комунальному підприємству з управлінь зелених насаджень Солом'янського району м. Києва (договір № 772-2012 від 30.04.2012 та акти виконаних робіт до нього, погоджені договірні ціни, кошториси, видаткові та податкові накладні, зокрема, копія накладної № РН-0000010 від 27.06.2012).

На виконання вимог запиту, 16.08.2016 року на адресу апеляційного суду надійшли матеріали закритого кримінального провадження №0000150 від 27.11.2012 року в 10-ти томах.

Однак, суд, ознайомившись із матеріалами кримінального провадження не знайшов запитуваних документів.

22 вересня 2016 року у зв'язку з неявкою сторін у судове засідання питання щодо поновлення провадження не вирішувалося.

30 листопада 2016 року на адресу Київського ААС надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі №826/6526/14, обґрунтоване тим, що при ознайомленні з матеріалами справи Позивач зрозумів, що запитувані судом апеляційної інстанції документи так і не надійшли до суду, тому Позивач, також окремо і його представник звернулися до Шевченківського управління ГУ НП в м. Києві з метою отримання інформації про місцезнаходження документів, які цікавлять суд.

Однак, на подані ПП «Крона-парк» №б/н від 30.09.2016 року, а також повторно вже вручений нарочно №б/н від 28.10.2016 року та адвокатом Караною О.О. №176 від 05.10.2016 року, а також повторно №180 від 28.10.2016 року запити жодної відповіді адресатам не надходило.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів, враховуючи принцип розумного строку розгляду справи, зазначає про обґрунтованість клопотання про поновлення апеляційного провадження у справі №826/6526/14 та вирішення спору за наявними доказами.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, ознайомившись із наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, виходи з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки, зазначивши, що подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах. На думку суду першої інстанції, справі, що вирішується, податковим органом не доведено існування таких обставин, які спростовують достовірність первинних бухгалтерських документів.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Державною податковою інспекцією у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ПП «Крона-парк» з питань достовірності, повноти обчислення та своєчасності сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах із товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційна фірма «Горизонталь» (далі - ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь») та товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Мармур ЛТД» (далі - ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД») за період із 01 березня по 31 липня 2012 року, за результатом якої складено акт від 24 квітня 2013 № 277/22-609/31564330 (далі - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що перевіркою встановлено порушення позивачем вимог: пп. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 444778,00 грн. та завищено на 125013,00 грн. рядок 20.1 «зарахування від'ємного значення різниці поточного звітного (податкового) періоду у зменшення суми податкового боргу з ПДВ».

На підставі висновків акта перевірки, відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 17.05.2014:

- №, яким позивачу зменшено на 125013,00 грн. розмір від'ємного значення з податку на додану вартість;

- №, яким позивачу збільшено на 667167,00 грн. суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість, у тому числі на 444778,00 грн. за основним платежем та на 222389,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставою для висновку податкового органу про наявність порушень позивачем податкового законодавства слугували наступні обставини відображені в акті, а саме:

1. актом ДПІ у Солом'янському районі м. Києва ДПС про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» встановлено, що компанія має стан - до ЄДР внесено запис про відсутність підтвердження відомостей про юридичну особу, місцезнаходження компанії не встановлено, загальна чисельність працюючих відповідно до даних 1-ДФ склала 1 особа, основні фонди відсутні; компанія декларує обсяг реалізації товарно-матеріальних цінностей без підтвердження їх придбання.

2. відповідно до матеріалів кримінальної справи від 30.08.2012 №70-00539 порушеної за фактом створення невстановленими особами ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» за ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України, встановлено, що засновник та директор товариства ОСОБА_4 в ході допиту пояснив, що зареєстрував товариство з грошову винагороду на прохання невстановленої особи без мети здійснення фінансово-господарської діяльності.

З'ясувавши обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції переходить до вирішення спору по суті, надаючи оцінку спірним правовідносинам.

Згідно з пп. 75.1.1, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з обставин, визначених цим Кодексом.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до пп. 78.1.1 п. 78.1 та п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності хоча б однієї з таких обставин: отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов'язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 10 робочих днів з дня отримання запиту.

Про проведення документальної позапланової перевірки керівник контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено під розписку копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Згідно з п. 81.1, п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Так, підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно пункту 198.6 статті 198 ПК України, тут та надалі норми у редакції що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У відповідності до пункту 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

З огляду на наведені приписи податкового законодавства, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків. Крім того, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Аналогічна правова позиція висловлена в Ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27 серпня 2015 року № К/800/10347/14.

За правилами пункту 200.1 статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Пунктом 200.3 статті 200 ПК України установлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.4 статті 200 ПК України якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то: а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг; б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно частини 2 статті 9 цього Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових податковий кредит для визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операцій, яка є підставою для формування податкового обліку платника.

З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД2, було укладено договори підряду від 12 квітня 2012 року № 20, від 20 квітня 2012 року № 21, від 03 травня 2012 року № 23, від 09 травня 2012 року № 27, № 28 та № 29, від 25 травня 2012 року № 28-01, від 01 червня 2012 року № 33, копії яких долучено до матеріалів справи.

Суд зауважує, що за умовами договорів підрядник (ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД») має право залучати субпідрядні організації до виконання робіт, отже наявність у товариства однієї працюючої особи не є безумовною ознакою безтоварності операцій.

На підтвердження факту реального виконання робіт за вказаними договорами позивачем надано суду копії: локальних кошторисів, договірної ціни, актів приймання виконаних будівельних робіт, копії яких долучено до матеріалів справи, довідок про вартість виконаних робіт.

Крім того, між позивачем ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» укладено договори поставки від 01 квітня 2012 року № 19 та договору від 30 червня 2012 року № 31, копії яких долучено до матеріалів справи.

На підтвердження факту виконання робіт за спірними договорами позивачем надано суду копії: видаткових та податкових накладних, копії яких долучено до матеріалів справи.

Відповідно до умов договорів підряду укладених позивачем з ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» є виконання робіт по пересадці та посадці дерев, предметом договорів укладених з ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» є придбавання саджанців, тобто придбані у ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» використано в ході виконання робіт за договорами укладеними з ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД».

При цьому, слід відзначити, що згідно наявних в матеріалах справи доказів, підрядні роботи виконані ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД» на підставі спірних договорів для забезпечення виконання позивачем договорів підряду укладених з: ТОВ «Альтіс-спецбуд», ТОВ «Інвес», Державним будівельним комбінатом Управління справами Верховної Ради України, Комунальним підприємством по утриманню зелених насаджень Шевченківського району м. Києва.

На підтвердження виконання договорів з вказаними контрагентами позивачем надано суду копії актів виконаних робіт, податкових накладних, які долучено до матеріалів справи.

Як встановлено судом, на момент складання податкових накладних контрагенти позивача ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД2, ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість відповідно до чинного законодавства. Податкові накладні за своєю формою та змістом відповідають ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Порядку №165, зокрема, містять такі обов'язкові реквізити як порядковий номер податкової накладної та дату її виписки, точне найменування юридичних осіб, їх індивідуальні податкові номери, назву товару, його ціну та вартість.

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців» якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.

Як свідчать з матеріали справи, на момент виконання робіт за спірними договорами та підписання первинних бухгалтерських документів контрагенти позивача ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» припинені не були.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес» АД проти Болгарії (2009 рік, заява №3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява №6689/03), які відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов'язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

З урахуванням всього вищенаведеного, формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість на підставі виписаних ТОВ «Компанія «Мармур ЛТД», ТОВ «Комерційна фірма «Горизонталь» податкових накладних, за висновком суду, є правомірним та повністю відповідає вимогам чинного законодавства.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника, - достовірні.

Подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з ціллю отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Доводи ж податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування податкового кредиту.

Однак у справі, що вирішується, податковим органом не доведено існування таких обставин.

З огляду на встановлені судом обставини, викладений в акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем вимог пп. 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України Податкового кодексу України є необґрунтованим та таким, що не відповідає дійсним обставинами справи, а винесені на його підставі спірні податкові повідомлення-рішення від 17 травня 2013 року № та № безпідставними та неправомірними.

Частиною 1 ст. 69 КАС визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Підсумовуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи викладені в апеляційній скарзі не знайшли свого підтвердження, оскаржувана постанова прийнята відповідно до норм матеріального та процесуального права, враховано всі обставини справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 254, 265 КАС України, колегія суддів. -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у м. Києві на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2016 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

А.Ю.Кучма

(Повний текст Ухвали виготовлений 21 грудня 2016 року)

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Кучма А.Ю.