Справа № 806/2115/16
Суддя: Шуляк Любов Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Житомир справа № 806/2115/16

категорія 8.3.11

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шуляк Л.А.,

секретар судового засідання Грабський А.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Зеленової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання недійсним та скасування податкового повідомлення-рішення №34391-03 від 25.08.2016 р.,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить, визнати недійсним та скасувати податкове повідомлення-рішення Бердичівської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області від 25 серпня 2016 року №34391-03 про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у сумі 5442 грн. 63 коп. В обґрунтування позову позивач зазначає, що нежитлове приміщення - корівник входить до переліку об'єктів, які не підлягають оподаткуванню податком на нерухомість, відмінним від земельної ділянки.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечував, подав до суду письмові заперечення на адміністративний позов. В обґрунтування яких зазначив, що 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України №71-VIII від 28 грудня 2014 року "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким викладено в новій редакції ст.266 Податкового кодексу України "Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки". Пунктом 4 Прикінцевих положень цього Закону рекомендовано органам місцевого самоврядування у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості, податку на майно (в частині транспортного податку). Відповідно до рішення Козіївської сільської ради Коростишівського району Житомирської області від 23 січня 2015 року №484 встановлена ставка податку на нерухоме майно. На підставі наведеного представник відповідача вважає, що позивачу обґрунтовано нараховано податок на нерухоме майно в розмірі 5442,63 грн. Щодо посилань позивача на звільнення від сплати даного податку, відповідач зазначає, що основним видом діяльності позивача є оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, нежиле приміщення надано позивачу для реконструкції під цех по виробництву будівельних матеріалів з бетону та граніту, тобто приміщення не використовується для сільськогосподарської діяльності, а тому відсутні підстави для звільнення від оподаткування.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Козіївської сільської ради Коростишівського району Житомирської області від 23 січня 2015 року №484 сорок другої сесії шостого скликання затверджено "Положення про встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки".

Підпунктом 2.2. пункту 2 вказаного Положення встановлено перелік об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, які не є об'єктом оподаткування:

а) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, а також організацій, створених ними в установленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідного державного бюджету і є неприбутковими (їх спільній власності);

б) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які розташовані в зонах відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, визначені законом, в тому числі їх частки;

в) будівлі дитячих будинків сімейного типу;

г) гуртожитки;

д) житлова нерухомість непридатна для проживання, в тому числі у зв'язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням Козіївської сільської ради;

е) об'єкти житлової нерухомості, в тому числі їх частки, що належать дітям - сиротам, дітям, позбавленим батьківського піклування, та особам з їх числа, визнаним такими відповідно до Закону, дітям-інвалідам, які виховуються одинокими матерями (батьками), але не більше одного такого об'єкта на дитину;

є) об'єкти нежитлової нерухомості, які використовуються суб'єктами господарювання малого та середнього бізнесу, що провадять свою діяльність в малих архітектурних формах та на ринках;

ж) будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств;

з) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності;

к) об'єкти житлової та нежитлової нерухомості, які перебувають у власності громадських організацій інвалідів та їх підприємств.

Пунктом 5.3 Положення встановлено, що ставки податку для об'єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб та використовуються для комерційних цілей встановлено у розмірі 0,25 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

25 серпня 2016 року Коростишівським відділенням Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції прийнято податкове повідомлення-рішення №34391-03, яким згідно пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов'язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2015 рік у розмірі 5442,63 грн.

Як встановлено судом, у власності позивача, згідно свідоцтва про право власності на будівлю чотирьохрядного корівника від 26.08.2008, знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка в цілому складається з однієї будівлі пл.1787,4 кв.м. згідно інвентарної справи №163 (а.с.14).

Крім того, в матеріалах справи міститься Державний акт на право власності на земельну ділянку Серії НОМЕР_1, який видано ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 15 жовтня 2012 року № 5550 про право власності на земельну ділянку площею 0,6050 гектарів, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.17).

Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законів щодо податкової реформи" від 28.12.214 року №71-УІІІ внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна відмінного від земельної ділянки, які набули чинності з 01 січня 2015 року.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено, що об'єктом оподаткування є об'єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об'єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об'єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів направо власності (п.п.266.3.1, п.п.266.3.2 п.266.3 ст.266 Податкового кодексу України).

Підпунктом 14.1.129 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що об'єкти нежитлової нерухомості - це будівлі, приміщення, що не віднесені, відповідно до законодавства, до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України не є об'єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Суд враховує, що основним видом діяльності позивача є оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, нежиле приміщення надано позивачу для реконструкції під цех по виробництву будівельних матеріалів з бетону та граніту, тобто відповідач не є сільгоспвиробником та приміщення не використовується для сільськогосподарської діяльності, що не заперечується відповідачем, а тому відсутні підстави для звільнення позивача від оподаткування нежитлового приміщення загальною площею 1787,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1.

Разом з тим суд зазначає, що відповідно до п.п.266.5.1 п.266.5 ст.266 Податкового кодексу України ставки податку для об'єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об'єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 2 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Відповідно до частини 1 статті 69 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування відповідно до Податкового кодексу України встановлюють місцеві податки і збори. Місцеві податки і збори зараховуються до відповідних місцевих бюджетів у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України з урахуванням особливостей, визначених Податковим кодексом України.

Згідно з пунктом 24 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях відповідної місцевої ради вирішуються питання встановлення місцевих податків і зборів відповідно до Податкового кодексу України.

За приписами статті 8 Податкового кодексу України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно з п.п.10.1.1 п.10.1 ст.10 Податкового кодексу України до місцевих податків належить, зокрема, податок на майно.

У свою чергу, відповідно до статті 265 Податкового кодексу України податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Місцеві ради в межах повноважень, визначених ПКУ, вирішують питання відповідно до вимог зазначеного кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (пункт 10.3 статті 10 Податкового кодексу України).

Зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (пункт 10.5 статті 10 Податкового кодексу України).

Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема, повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.

Пунктом 12.3 статті 12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (підпункт 12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Відповідно до ст.3 Бюджетного кодексу України, бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Неприйняття Верховною Радою України закону про Державний бюджет України до 1 січня відповідного року не є підставою для встановлення іншого бюджетного періоду.

Згідно із пунктом 12.5 статті 12 Податкового кодексу України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.

Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у підпункті 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Частиною 3 статті 27 Бюджетного кодексу України передбачено, що закони України або їх окремі положення, які впливають на показники бюджету (зменшують надходження бюджету та/або збільшують витрати бюджету) і приймаються: не пізніше 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку планового бюджетного періоду; після 15 липня року, що передує плановому, вводяться в дію не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Отже, Бюджетним кодексом України встановлено, що між прийняттям закону (набрання чинності) і введенням його в дію триває певний проміжок часу. Це узгоджується з основами теорії права, яка розділяє такі юридичні факти.

З аналізу викладеного випливає, що для застосування рішення про встановлення місцевих податків у 2015 році, таке рішення мало бути прийнято та оприлюднене до 15 липня 2014 року.

Законом України "Про внесення змін до Податкового Кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон) від 28.12.2014 року, який набрав чинності з 01.01.2015 року, внесено зміни до ПК України, відповідно до яких ст.266 ПК України викладена в новій редакції, а об'єкти оподаткування податком на нерухоме майно доповнено об'єктами нежитлової нерухомості.

Згідно приписів п.4 розділу II "Прикінцеві положення" Закону, рекомендовано органам місцевого самоврядування: у місячний термін з дня опублікування цього Закону переглянути рішення щодо встановлення на 2015 рік податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів житлової нерухомості, а також прийняти та оприлюднити рішення щодо встановлення у 2015 році податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) для об'єктів нежитлової нерухомості. Установити, що в 2015 році до рішень місцевих рад про встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Законом не внесено зміни до пп.4.1.9 п.4.1 ст.4 та пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України щодо строків та порядку внесення змін до елементів податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Як встановлено судом, ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2015 на території Козіївської сільської ради встановлені Положенням про порядок встановлення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, затвердженого рішенням Козіївської сільської ради Коростишівського району Житомирської області від 23 січня 2015 року №484.

Враховуючи, що рішення органу місцевого самоврядування про встановлення на 2015 рік податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки прийнято лише 23.01.2015, то застосування контролюючим органом його положень з метою оподаткування може мати місце не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2016 року.

Таким чином, повідомлення-рішення Коростишівського відділення Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції від 25 серпня 2016 року №34391-03 не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, а отже підлягає скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн.

Керуючись статтями 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -,

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Коростишівського відділення Житомирської ОДПІ №34391-03 від 25.08.2016 р.

Стягнути з Житомирської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'тдесят одну) грн. 20 коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, і може бути оскаржена до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції у порядку, визначеному статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст постанови виготовлено: 16 грудня 2016 р.