Справа № 814/861/16
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/861/16

Категорія: 12.2 Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Вербицької Н.В., Джабурія О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

28.04.2016р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання неправомірними дій щодо ненарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 31.12.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 (з 28.03.2015 абз.2 ч.1 ст.147) Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зобов'язання здійснити перерахунок і виплату її заробітної плати в повному обсязі за період з 26.10.2014р. по 31.12.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 (абз.2 ч.1 ст.147) Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27.09.2016р. позов задоволений частково; визнані неправомірними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 заробітної плати за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 26.10.2014р. за Законом України «Про прокуратуру»), та за період з 29.03.2015р. по 08.09.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 29.03.2015р. за Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд»); зобов'язано відповідача здійснити перерахунок та виплату заробітної плати ОСОБА_1 за період з 26.10.2014р. по 28.03.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 26.10.2014р. за Законом України «Про прокуратуру»), та за період з 29.03.2015р. по 08.09.2015р. відповідно до абз.2 ч.1 ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (у редакції з 29.03.2015р. за Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд»), з урахуванням всіх обов'язкових відповідно до чинного законодавства надбавок та виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального права, просить постанову суду скасувати та ухвалити нову про відмову у задоволенні позову.

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки у судове засідання, належним чином повідомлені про розгляд справи, не прибули сторони, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційної скарги, суд дійшов до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 02.11.2011 року працює в Ленінському районному суді м. Миколаєва на посаді помічника судді, має 9 ранг державного службовця та відповідно до п.п.5 "б" п.1 розпорядження Кабінету Міністрів України «Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців» №88-р від 24.02.03 є державним службовцем 5-ї категорії.

Протягом періоду з 26.10.2014р. по 08.09.2015р. відповідачем нараховувалась та виплачувалась позивачу заробітна плата за посадовим окладом 1218грн., а з 09.09.2015 р. по 31.12.2015р. за посадовим окладом 2756грн.

Під час визначення розміру посадового окладу позивачу, відповідач в період 26.10.2014р. по 08.09.2015р. керувався постановою Кабінету Міністрів України №268 від 09.03.2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» та №482 від 20.05.2009р. «Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету» на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати 1218грн.

З 09.09.2015р. відповідач, при визначені посадового окладу позивача, керувався постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України» №644 від 02.09.2015р., якою посадовий оклад головного спеціаліста місцевого загального суду визначено в розмірі 50% від 40% посадового окладу судді - 2756грн. (1378/100*40=4134/100*50=2756).

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов виходив з того, що посадовий оклад помічника судді з 26.10.2014р. по 31.08.2015р., відповідно ч.1 ст.147 (до 29.03.15 ч.1 ст.144) Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повинен дорівнювати 4750,20грн., а з 01.09.2015р. по 08.09.2015р. - 5374,20грн., що складає 30% посадового окладу судді місцевого суду із застосуванням коефіцієнта 1,3. Оскільки розмір посадового окладу працівника апарату суду визначений самим Законом, для нарахування заробітної плати немає необхідності в очікуванні видання додаткових постанов Кабінету Міністрів України. Тому, бездіяльність Кабінету Міністрів України в період з 26.10.2014р. до 08.09.2015р. щодо неприведення у відповідність до вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів» постанови №268 від 09.03.2006р. «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» не може бути перешкодою для застосування прямих норм Закону.

Апелянт просить переглянути рішення суду першої інстанції в межах задоволення позовних вимог та посилається на те, що управління Державної судової адміністрації як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Вивчивши матеріали справи, переглянувши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з наступних підстав.

26 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №2453-VІ), зокрема, передбачено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом № 2453-VІ.

З 28 березня 2015 року Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VІІІ) затверджено нову редакцію Закону №2453-VІ, статтею 147 якого встановлено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону № 192-VІІІ Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Наведене узгоджується із положеннями частин сьомої, восьмої статті 33 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 3723-XII), згідно з якими умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є Державний бюджет України та інші джерела, визначені для цієї мети положеннями про органи державної виконавчої влади, затвердженими указами Президента України та постановами Кабінету Міністрів України.

Аналогічні положення закріплено також частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 108/95-ВР), яка передбачає, що умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (стаття 13 Закону № 108/95-ВР).

За правилами статті 142 Закону №2453-VІ (у редакції до 28 березня 2015 року) фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України (далі - БК) (стаття 143 Закону № 2453-VІ). Аналогічні правила закріплені і у статтях 145, 146 Закону № 2453-VІ у редакції з 28 березня 2015 року.

З 1 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України від 28 грудня 2014 року №80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (далі - Закон №80-VІІІ) визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону №2453-VІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

На час виникнення спірних відносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена постановою від 09 березня 2006 року №268, зокрема додатком 47, який залишався незмінним до 9 вересня 2015 року. Отже, Кабінет Міністрів України покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону № 1697-VII та підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону№192-VІІІ обов'язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав.

Згідно з частинами першою та другою статті 23 БК будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 51 БК керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови від 09 березня 2006 року №268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16 січня 2014 року №719-VІІ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та №80-VІІІ видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону №2453-VІ, частини першої статті 147 Закону №2453-VІ (у редакції з 28 березня 2015 року) не передбачено, управління Державної судової адміністрації як головний розпорядник бюджетних коштів не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Дана правова позиція викладена у повній відповідності до постанов Верховного Суду України від 12 липня 2016 року (справа №21-1726а16), від 13 липня 2016 року (справи №№818/3372/15; 820/4653/15.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов до безпідставного висновку про часткове задоволення позову, а тому в порядку ст.202 КАС України постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про відмову у задоволенні позову.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області задовольнити, постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року скасувати.

Прийняти у справі нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, третя особа Державна казначейська служба України про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: А.В. Крусян

Суддя: Н.В. Вербицька

Суддя: О.В. Джабурія