Справа № 308/12680/14-а
Суддя: Обрізко Ігор Михайлович
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Справа № 876/8399/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі

головуючого судді Обрізко І.М.

суддів Носа С.П., Сапіги В.П.

за участю секретаря судового засідання Сідельник Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії ,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в м. Ужгороді Закарпатської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії щодо призначеної пенсії.

В обґрунтування позовних вимог покликається на положення ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Перелік закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, ст.ст. 3, 16 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» які вказують на те, що здоровпункти на підприємствах АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» були створені для забезпечення працівників підприємства широким спектром профілактичних і лікувальних заходів, в тому числі надання невідкладної та екстреної медичної допомогу у разі виробничої необхідності. З цією метою на цих підприємствах була забезпечена вся необхідна матеріально-технічна база і на роботу приймалися лише кваліфіковані спеціалісти (медичні працівники). За таких обставин вважає, що такі здоровпункти є закладами охорони здоровя в розумінні нормативно-правових актів України, а посади фельдшера та завідувача здоровпунктів, на яких він працював, віднесені до тих посад, які дають право на призначення пенсії за вислугу років на пільгових умовах.

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено. Суд виходив з того, що не є аргументованими доводи відповідача про не врахування в спеціальний стаж робота позивача в АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» на посаді завідувача здоровпунктів. Так, наказом МОЗ України від 28.10.2002 року № 385, зареєстрованого в МЮУ від 12.11.2002 року за № 892/7180, затверджено Перелік закладів охорони здоровя, згідно з пунктом 1.2 якою до амбулаторно-поліклінічних закладів віднесені пункти охорони здоровя (здоровпункти). Такі пункти створювалися на підприємствах для організації медичної допомоги працівникам цих підприємств та входили до складу поліклінік. Починаючи з 1992 року такі підрозділи передані на баланс підприємств із збереженням їх функцій та посад медичних працівників. Отже, пункти охорони здоровя відносяться до закладів, робота в яких на посадах лікарів та середнього медичного персоналу дає право на пенсію за вислугу років відповідно до діючого законодавства.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, сторона відповідача подала апеляційну скаргу, з якої із-за порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду обставинам справи просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог.

Покликання маються на те, що відповідно до п. «е» ст. 55 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» правом на призначення пенсії за вислугу років, серед інших, користуються працівники охорони здоровя при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається КМУ, незалежно від віку.

З огляду на розділ 2 «Охорона здоровя «Переліку закладів і установ освіти, охорони здоровя та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», затверджений постановою КМУ від 04.11.1993 року № 909, робота медиком в здоровпунктах підприємствах, не значиться, як робота в закладі охорони здоровя і привязувати її до таких, підстав немає.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 41 КАС України у разі неявки у судове засідання осіб, які беруть учать у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення та ухвалює нове, коли має місце зокрема неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи зокрема, те що відмова відповідача мотивована тим, що відповідно до п «е»ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники охорони здоровя при наявності спеціального стажу роботи 25 років за «Переліком закладів і установ охорони здоровя», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів № 1436 від 26.09.2002 року. Згідно з вище вказаним переліком, періоди роботи ОСОБА_1 в АТ «Софора» на посадах фельдшера та завідувача здоровпункту з 01.09.1992 р. по 30.11.1999 р., в ТОВ «ФЦА Україна» з 01.12.1999 р. по 30.09.2007 р., в ТОВ «Інтерфіл» з 01.10.2007 р. по 10.07.2009 р. на посадах завідувача здоровпунктом, не можуть бути зараховані до спеціального стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, оскільки здоровпункти цих товариств (організацій) були створені з ініціативи адміністрації і оплата праці проводилася за рахунок фонду оплати праці підприємств (організацій), тобто здоровпункти не входили до складу поліклініки, а тому не належать до закладів охорони здоровя. Зі змісту вищезгаданого рішення, комісія встановила, що спеціальний стаж роботи ОСОБА_1 становить 8 років 11 місяців 26 днів.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального захисту населення за наявності спеціального стажу роботи від 25 років до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з Переліком до спеціального стажу, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби та територіальних органах Держсанепідслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), діагностичних центрах.

Разом з тим відповідно до примітки 2 до Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим Переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої підпорядкованості закладів і установ.

Визначення поняття «заклад охорони здоров'я» наведено в статті 3 Основ законодавства України про охорону здоров'я від 19 листопада 1992 року № 2801-ХІІ (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) - це юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, основним завданням яких є забезпечення медичного обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Відповідно до частини другої статті 16 цих Основ заклади охорони здоров'я створюються підприємствами, установами та організаціями з різними формами власності, а також приватними особами за наявності необхідної матеріально-технічної бази і кваліфікованих фахівців.

Порядок і умови створення закладів охорони здоров'я, державної реєстрації та акредитації цих закладів, а також порядок ліцензування медичної та фармацевтичної практики визначаються актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку державна акредитація закладу охорони здоров'я - це офіційне визнання статусу закладу охорони здоров'я, наявності в ньому умов для надання певного рівня медико-санітарної допомоги, підтвердження його відповідності встановленим критеріям та гарантії високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 Порядку акредитації підлягають незалежно від форми власності усі заклади охорони здоров'я.

Таким чином, приватне підприємство офіційно набуває статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до такого висновку, що до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, зараховується, зокрема, робота на посадах фельдшера та завідувача здоровпунктом у закладах, які офіційно набули статусу закладу охорони здоров'я на підставі акредитації. Оскільки матеріали справи не містять даних про акредитацію АТ «Софора», ТОВ «Хенкель Ужгород», ТОВ «ФЦА Україна» та ТОВ «Інтерфіл» відповідно до Порядку акредитації закладу охорони здоров'я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 липня 1997 року № 765, відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Зазначена вище правова позиція суду апеляційної інстанції в досліджуваних правовідносинах відповідає судовій практиці Верховного Суду України (постанова від 16.09.2015 року), яка з урахуванням вимог ст.244-2 КАС України є обовязковою для врахування судами при розгляді справ у подібних спорах

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги являються частково суттєвими і складають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, а також наявна невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 198 п.3 ч.1, 202, 205, 207, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задоволити.

Скасувати постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2016 року по справі № 308/12680/14-а та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії щодо призначеної пенсії відмовити.

Стягнути на користь Ужгородського обєднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області за рахунок ОСОБА_1 80,38 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня виготовлення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.М. Обрізко

Судді С.П. Нос

ОСОБА_2

Повний текст виготовлено 21.12.2016 року.