Справа № 808/1694/16
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" листопада 2016 р. справа №808/1694/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2016 р. у справі №808/1694/16

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області,

третя особа - Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області,

про визнання дій неправомірними та зобов'язання провести вчинити певні дії, -

встановив:

У травні 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд");

- зобов'язати відповідача здійснити позивачу перерахунок заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") та виплатити її в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (місячна премія, надбавка за високі досягнення, надбавка за вислугу років, тощо).

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2016 р. в задоволенні позову відмовлено повністю. Постанова мотивована тим, що відповідачем не було вчинено неправомірних дій при обчисленні заробітної плати позивача.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в

апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Позивач, зокрема, зазначив, що 26.10.2014р. набрав чинності ОСОБА_2 України "Про прокуратуру" в частині внесення змін до статті 144 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", тому саме з цього часу у позивача виникло право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом, а саме не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1,3 для працівників, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Починаючи з 01.01.2015р. Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік" від 28.12.2014р. №80-VIII визначено можливість застосування положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у тому числі в частині посадового окладу працівників апарату суду, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", який набрав чинності 29.03.2015р., затверджено нову редакцію Закону України "Про судоустрій і статус суддів". Відповідно цієї редакції матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи визначаються статтею 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Статтею 147 Закону України № 2453-VI (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") встановлено матеріальне, побутове забезпечення та соціальний захист працівників судової системи.

Відтак, відповідно до частини 1 статті 147 Закону України № 2453-VI, розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Згідно з підпунктом 2 пункту 13 Перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності Законом має привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

Закон України "Про забезпечення права на справедливий суд" набрав чинності 29.03.2015р., тобто після набрання сили Законом України "Про державний бюджет України на 2015 рік".

На думку позивача, буде правильним з часу набрання законної сили Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" застосовувати саме його норми, оскільки при рівнозначних нормативно-правових актах він є актом, який прийнятий та набрав законної сили пізніше, ніж ОСОБА_2 України "Про державний бюджет України на 2015 рік". Будь-яких посилань в Законі України "Про забезпечення права на справедливий суд" щодо застосування його норм з урахуванням обмежень, які містить ОСОБА_2 України "Про державний бюджет України на 2015 рік", не міститься.

Конституція України у статті 92 визначила сфери, зокрема бюджетну, які мають врегульовуватися виключно законом. Закон про Держбюджет є основним фінансовим документом держави. Через своє спеціальне призначення цей закон не повинен регулювати відносини в інших сферах суспільного життя. Конституція України не надає закону про Держбюджет вищої юридичної сили стосовно інших законів.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 вересня 2005 року N5-рп/2005 дійшов висновку, що законом про Держбюджет не можна вносити зміни до інших законів, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки з об'єктивних причин це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок - скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина.

ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" та ОСОБА_2 України "Про державну службу" чітко не врегульовують питання щодо структури та умов оплати праці працівників апаратів судів, дані питання врегульовуються постановою Кабінету Міністрів України № 268 від 9 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів".

Проте, невідповідність постанови KM України № 268 від 9 березня 2006 року "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не зупиняє та ніяким чином не обмежує дію абзацу 2 ч. 1 ст. 144 цього Закону та абзацу 2 ч. 1 ст. 147 вказаного Закону в редакції, затвердженій Законом України "Про забезпечення права на справедливий суд", і не звільняє органи державної влади від обов'язку нараховувати працівникам апаратів судів заробітну плату, починаючи з 26 жовтня 2014 року та з 29 березня 2015 року, виходячи із розміру посадового окладу, встановленого Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Крім того, виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру посадового окладу працівника апарату суду мають застосовуватись саме положення Закону України "Про судоустрій і статус судців", а не постанови Кабінету Міністрів України від № 268 від 9 березня 2006 року, яка звужує обсяг встановлених законом прав.

Також, позивач зазначив, що у своєму рішенні від 24.07.14р. №38677/06 "Будченко проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що є втручанням у право заявника за ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та порушенням цієї статті у зв'язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

Також, у пункті 42 цього рішення Європейський суд з прав людини зауважує, що положення національного законодавства, яке закріплює право на звільнення від оплати (в даному випадку оплату) не ставить його у залежність від існування компенсаційного механізму.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про задоволення позову.

Представники сторін по справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що позивач працює в Жовтневому районному суді м. Запоріжжя на посаді секретаря судового засідання з 28 березня 1994 року по теперішній час та її посадовий оклад за займаною посадою складав 1218,00 грн. (в період з жовтня 2014 по серпень 2015) та 2067 грн. (в період з вересня 2015 по грудень 2015).

За висновком суду першої інстанції, позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки з 26 жовтня 2014 року по 9 вересня 2015 року Кабінетом Міністрів України змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року №268 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів", зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законом України від 16 січня 2014 року №719-VII "Про Державний бюджет України на 2014 рік" та Законом України від 28 грудня 2014 року №80-VIII "Про Державний бюджет України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (у редакції з 29 березня 2015 року) не передбачено, тому відповідач не мав правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови позивачу у задоволенні позову, з наступних підстав.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI було передбачено, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

Відповідно до частини п'ятої статті 149 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону від 07 липня 2010 року) і частини шостої статті 152 цього Закону (в редакції Закону від 12 лютого 2015 року) правовий статус працівників апарату суду визначається Законом України "Про державну службу". Умови оплати праці, матеріально-побутового, медичного, санаторно-курортного і транспортного забезпечення працівників апарату суду визначаються на засадах, що встановлені для відповідної категорії працівників апаратів центральних та місцевих органів виконавчої влади.

Згідно з частиною сьомою статті 33 Закону України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року №3723-XII умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів, надбавок, доплат і матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.

Частиною другою статті 8 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року №108/95-ВР також встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті (умови розміру оплати праці суддів), та частиною першою статті 10 цього Закону (розмір мінімальної заробітної плати).

Постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268 затверджено схему посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих загальних судів (додаток 47), згідно з якою (в редакції постанови, чинній до вересня 2015 року) посадовий оклад секретаря судового засідання становив 490 грн.

Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету" від 20 травня 2009 року №482 встановлено, що у разі, коли розмір посадового окладу працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, що фінансуються з бюджету, нижчий ніж визначений законом розмір мінімальної заробітної плати, посадовий оклад установлюється на рівні відповідного розміру мінімальної заробітної плати (у 2014 році і з 01 січня 2015 року - 1218 грн.).

Підпунктом 59 пункту 5 розділу XII "Прикінцеві положення" Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року №1697-VII частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено абзацом другим такого змісту: "При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців".

Абзацом другим підпункту 1 і абзацом третім підпункту 2 пункту 13 розділу XIII "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" на Кабінет Міністрів України покладено обов'язок у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом та у двомісячний строк - внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом, у тому числі з метою забезпечення збільшення видатків Державного бюджету України на оплату праці працівників апаратів судів та встановлення їм посадових окладів у розмірі, не меншому за передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 1 Прикінцевих положень Закону України "Про прокуратуру" пункт 5 розділу XII (крім підпунктів 3, 5, 8, 9, 12, 20, 42, 49, 63, 67), розділ XIII цього Закону набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII офіційно опублікований в газеті "Голос України" 25 жовтня 2014 року.

Таким чином, з 26 жовтня 2014 року за працівниками апаратів судів було визнано право на посадові оклади у нових розмірах.

Водночас, у Державному бюджеті України були відсутні кошти на фінансування посадових окладів у таких розмірах, а правові акти, видані на виконання Державного бюджету (кошториси, щомісячні розписи видатків тощо), не передбачали фінансового механізму реалізації згаданого права.

Абзац другий частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у редакції Закону України "Про прокуратуру", був прийнятий після прийняття Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік". За загальноприйнятим у праві прийомом із усунення колізій між однопредметними законодавчими актами закон, що прийнятий пізніше, має пріоритет над законом, прийнятим раніше. Відтак, перший із названих Законів має пріоритет над другим. А отже, з огляду на принцип законності (пріоритет закону на підзаконними актами) правові акти, що прийняті на виконання Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" і суперечать Закону України "Про судоустрій і статус суддів", застосуванню не підлягають.

Отже, взявши на себе обов'язок із виплати посадових окладів у підвищених розмірах без внесення необхідних змін до закону про Держаний бюджет України, держава допустила недобросовісність. ОСОБА_2 у відносинах виконання цього обов'язку державу представляють органи Державної судової адміністрації, тому саме вони повинні нести відповідальність від імені держави.

Викладене дозволяє дійти до висновку, що з 26 жовтня 2014 року працівники апаратів судів мають право на посадові оклади у розмірах, визначених абзацом другим частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру".

Виходячи з правової позиції, наведеної в постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року (реєстраційний номер рішення в ЄДРСР 31701325) та висловленої Європейським судом з прав людини в рішенні від 08 листопада 2005 року у справі "Кечко проти України", це право підлягає реалізації і захисту незважаючи на те, що Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" видатків на ці потреби не було передбачено.

З 01 січня 2015 року набрали чинності ОСОБА_2 України від 28 грудня 2014 року №79-VIII, яким внесено зміни до Бюджетного кодексу України від 08 липня 2010 року №2456-VI і ОСОБА_2 України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 28 грудня 2014 року №80-VIII, якими встановлено, що норми і положення частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

За таких обставин, Бюджетний кодекс України із змінами і ОСОБА_2 України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" по-іншому врегульовували відносини в частині визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів і, враховуючи, що ці закони були прийняті 28 грудня 2014 року, тобто пізніше, ніж ОСОБА_2 України "Про прокуратуру", то вони мають пріоритет у застосуванні.

Проте, делеговане Кабінету Міністрів України з 01 січня 2015 року повноваження щодо визначення розміру посадових окладів працівників апарату судів Уряд виконав лише у вересні 2015 року, а саме прийнято постанову "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" від 02 вересня 2015 року №644 (набрала чинності з 09 вересня 2015 року), якою внесено зміни в постанову Кабінету Міністрів України від 09 березня 2006 року №268 шляхом затвердження нової схеми посадових окладів керівних працівників і спеціалістів апарату місцевих (загальних, спеціалізованих) судів залежно від місячного посадового окладу (коефіцієнту від місячного посадового окладу) судді місцевого суду.

З 29 березня 2015 року набрав чинності ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, яким ОСОБА_2 України "Про судоустрій і статус суддів" викладено в новій редакції.

В абзаці другому частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII, закріплено аналогічну норму про те, що розмір заробітної плати працівників апаратів судів, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Наведене положення не передбачає повноважень Кабінету Міністрів України щодо регулювання розміру посадових окладів працівників апаратів судів.

Підпунктом 2 пункту 13 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" Кабінет Міністрів України зобов'язано у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

02 березня 2015 року, тобто після прийняття Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд", був прийнятий ОСОБА_2 України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" №217-VIII. Підпунктом 12 пункту 1 Закону №217-VIII з абзацу третього пункту 9 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" було виключено посилання на частину третю статті 69, статтю 129, частину першу статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", при цьому збережено загальне посилання на положення Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Із внесенням зазначених змін, законодавець Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" фактично делегував Кабінету Міністрів України право визначати розмір посадових окладів працівників апаратів судів.

Проте, Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" від 02 березня 2015 року №217-VIII набрав чинності з 13 березня 2015 року, а ОСОБА_2 України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII - з 29 березня 2015 року, тому останній із названих законів почав справляти вплив на розмір посадових окладів працівників апаратів судів з урахуванням положення абзацу третього пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік": розмір окладів визначався безпосередньо Законом України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Колегія суддів вважає за можливе відступити від висновків Верховного Суду України, викладених, зокрема, в постанові від 13 липня 2016 року №818/3372/15, в якій Верховний Суд України зробивши акцент на невиконання Кабінетом Міністрів України покладеного на нього обовязку щодо врегулювання умов та розмірів оплати праці та відповідно відсутність у ДСА України правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату судів поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України, віддав перевагу нормам права, що продовжували регулювати спірні відносини, а саме постанові Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів" від 09 березня 2006 року №268, а не нормам закону, у відповідних редакціях, що мав вищу юридичну силу.

Також слід зазначити, що Верховний Суд України не врахував положень ст. 8 КАС України щодо застосування принципу верховенства права з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Щодо права, на захист якого звернувся позивач, то воно стосується права на заробітну плату, яка згідно практики ЄСПЛ охоплюється ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути, позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, в справі "Сук проти України" заява №10972/05 від 10.03.2011 року п. 24, ЄСПЛ дійшов висновку, що вимоги заявника ґрунтувалися на чіткому положенні національного законодавства, що було чинним на той час.

В той же час, національні суди проігнорували положення ст. 28 Закону України "Про бюджетну систему України", яке забороняло вносити зміни до законодавства Законом про Державний бюджет України, спочатку зміни слід було внести до відповідних законів.

Також ЄСПЛ повторив свої висновки, зроблені в інших справах та зазначив на неприйняття аргументу Уряду щодо бюджету, оскільки державні органи не можуть посилатися на відсутність коштів як на підставу невиконання зобовязань.

У своєму рішенні від 24.07.2014р. №38677/06 "Будченко проти України" ЄСПЛ зазначив, що є втручанням у право заявника за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та порушенням цієї статті у зв'язку з відмовою заявнику через не існування механізму реалізації відповідного законодавчого положення.

У пункті 42 цього рішення ЄСПЛ зауважує, що положення національного законодавства, яке закріплює право на звільнення від оплати (в даному випадку оплату) не ставить його у залежність від існування компенсаційного механізму.

Таким чином, ОСОБА_2 України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та ОСОБА_2 України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" не підлягають застосуванню до спірних відносин.

Із зазначених підстав не підлягає застосуванню і постанова Кабінету Міністрів України № 644 від 02.09.2015 року, якою внесені зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 268, а саме викладені в новій редакції додатки - схеми посадових окладів керівних працівників та спеціалістів апарату місцевих судів.

Отже, з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року розмір посадових окладів працівників апаратів судів мав визначатись відповідно до абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про прокуратуру", а з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до абзацу другого частини першої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд".

Щодо строків звернення до суду, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що в рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 (справа №1-13/2013) Конституційний Суд України зазначив, що "в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат".

Отже, за висновком колегія суддів, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 21.07.2016 р. у справі №808/1694/16 скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірними дії Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року включно відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року, відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд").

Зобов'язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату заробітної плати за період з 26 жовтня 2014 року по 28 березня 2015 року відповідно до статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції з 26 жовтня 2014 року) та за період з 29 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року відповідно до статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд") в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок та інших виплат, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов