Справа № 817/1150/16
Суддя: Сало А.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2016 р.Р і в н е 817/1150/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Сала А.Б. за участю секретаря судового засідання Мідлік А.В. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3

до Головного управління ДФС у Рівненській області
про скасування рішення , -
В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Рівненській області про скасування як незаконного рішення про застосування фінансових санкцій від 13.07.2016 №, винесеного першим заступником начальника Головного управління ДФС у Рівненській області ОСОБА_4

Підставою застосування фінансової санкції у вигляді штрафу згідно із зазначеним рішенням слугували висновки контролюючого органу про порушення позивачем вимог законодавства в сфері обігу алкогольних напоїв, що виявилось у реалізації позивачем алкогольних напоїв без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, що було виявлено у ході перевірки позивача.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення є незаконним, оскільки воно винесене за результатом проведеної перевірки позивача за відсутності підстав для її проведення, визначених ст.80 ПК України. Крім цього позивач зазначив, що відносно нього 18.07.2016 було складено протокол про адміністративне правопорушення АА №274833 за ст.156 КУпАП, що передбачає відповідальність за роздрібну або оптову, включаючи імпорт або експорт, торгівлю спиртом етиловим, коньячним або плодовим або роздрібну торгівлю алкогольними напоями чи тютюновими виробами без наявності ліцензії, відтак, як переконаний позивач, приймаючи оскаржуване рішення про застосування фінансової санкції відповідач фактично двічі притягнув позивача до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення та повторно застосував штраф, тим самим порушивши ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. На підставі викладеного позивач стверджував про відсутність підстав для застосування фінансової санкції та винесення спірного рішення, тому просив суд скасувати дане рішення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, представник відповідача подала суду письмові заперечення (а.с.35-38), у яких зазначила про необгрунтованість позовних вимог з огляду на виявлення у ході перевірки позивача факту реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, що є порушенням ч.12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». При цьому представник відповідача зазначила, що перевірка позивача була проведена на підставі наказу контролюючого органу та направлень на проведення перевірки, а позивач не заперечував проти проведення перевірки та допустив посадових осіб контролюючого органу до її проведення, як і не заперечував проти фактів виявлених порушень, викладених у акті перевірки, відтак оспорюване рішення винесене відповідачем правомірно, тому просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача заперечувала проти позовних вимог з підстав, викладених у поданих суду письмових запереченнях, та просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

30.06.2016 Головним управлінням ДФС у Рівненській області на підставі наказу від 30.06.2016 №384 (а.с.42) та направлень на перевірку від 30.06.2016 №198 та №199 (а.с.40-41), проведено фактичну перевірку з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі підакцизними товарами у кафе-піцерії «Вишиванка» за адресою: вул. Нова, 6д, м. Костопіль, Рівненської області, в якому здійснює господарську діяльність фізична особа-підприємець ОСОБА_3, за результатами якої складений акт (довідка) про результати фактичної перевірки №88/17-00-40/НОМЕР_1 від 30.06.2016 (а.с.43-45).

Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, ч.12 ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», що виявилось у реалізації 1 пляшки горілки «ОСОБА_5 класична» 0,5 л міцністю 40%, виробник ТОВ «Національна горілчана компанія», дата виробництва 25.03.2016, по ціні 85,00 грн. та 2 пляшок пива «Львівське світле» 0,5 л міцністю 4,5%, дата виробництва 26.05.2016, виробник ПАТ «Карлсберг Україна», по ціні 14,00 грн. за пляшку, всього на суму 113,00 грн. Крім того, в реалізації перебувало ще 3 пляшки горілки «ОСОБА_5 класична» та 13 пляшок пива світлого Львівського. Також в реалізації перебувало 12 пляшок пива «1715» міцністю 4,7% 0,5 л, дата розливу 17.06.2016, виробник ПАТ «Карлсберг Україна» та 2 пляшки горілки «Мороша джерельна» 0,5 л міцністю 40%, виробник ТОВ НВП «Гетьман», дата виробництва 20.02.2016 по ціні 85,00 грн. Всього 32 пляшки на суму 803,00 грн., що наведено у Додатку до акта перевірки від 30.06.2016 (а.с.45).

Перевірка проводилася в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, про що зазначено у акті перевірки №88/17-00-40/НОМЕР_1 від 30.06.2016 та не заперечувалось позивачем.

При цьому, згідно розписок, розміщених на зворотніх сторонах направлень на перевірку, 30.06.2016 позивачу предявлені службові посвідчення та направлення від 30.06.2016 №198 та №199, а також вручено копію наказу від 30.06.2016 №384 про проведення фактичної перевірки (а.с.40-41 на звороті).

До акту перевірки №88/17-00-40/НОМЕР_1 від 30.06.2016 додані письмові пояснення позивача від 30.06.2016, у яких він зазначив, що: «продано 2 пляшки пива світле Львівське 0,5 л міцністю 4,5% дата виробництва 26.05.2016 по ціні 14,00 грн. та пляшку горілки «ОСОБА_5 класична» 05, л міцністю 40% виробника ТОВ «Національна горілчана компанія» по ціні 85,00 грн. Фіскальний чек не видавав, так як касовий апарат відсутній, видав рахунок від 30.06.2016. Крім того, в реалізації знаходились алкогольні напої, які описані в додатку до акту перевірки. На вищевказані напої алкогольні відсутні супровідні документи, так як мені їх не надав постачальник. Зобовязуюсь їх зберігати до зясування обставин в кількості 32 пляшки та надати їх працівникам міліції на їх вимогу. Відсутність ліцензії пояснюю тим, що в звязку із тим, що кафе було з власності знайомих осіб і не було порозуміння по питанню продажу алкоголю і оформлення ліцензії на конкретного підприємця, дане кафе-піцерія «Вишиванка» перейшло до мене і після завершення ремонтних робіт мало проводитись оформлення ліцензії.»

На підставі виявлених порушень Головним управлінням ДФС у Рівненській області 13.07.2016 винесено рішення № про застосування фінансових санкцій, яким до позивача застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн.

Не погоджуючись з правомірністю застосування до нього штрафних санкцій позивач звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.

Відповідно до п.80.1. ст.80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи), а п.80.5. цієї ж статті ПК України визначено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Так, згідно п.81.1. ст.81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Як встановлено у ході судового розгляду, 30.06.2016 позивачу було предявлено відповідні службові посвідчення, направлення на перевірку та вручено копію наказу про проведення фактичної перевірки, що підтверджується доказами в матеріалах справи та не заперечувалось представником позивача у суді.

Разом з тим, у ході судового розгляду представник позивача стверджував про безпідставність, а відтак і неправомірність дій податкового органу щодо самого факту проведення перевірки позивача, з приводу чого суд зазначає наступне.

Як вже йшлося, судом встановлено факт допуску у встановленому податковим законодавством порядку посадових осіб відповідача до проведення фактичної перевірки позивача, отже, податковим органом фактично реалізована його компетенція на проведення перевірки та оформлення результатів такої перевірки шляхом складання акту у порядку ст.86 ПК України.

Вищий адміністративний суд України у постанові від 19.12.2013 №К/800/30029/13 зазначив, що: «...позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Відтак, з огляду на наведене, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень, дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

Враховуючи те, що предметом судового розгляду у даній справі є рішення відповідача щодо застосування до позивача штрафних санкцій, що застосовані до позивача за виявленими у ході перевірки порушеннями законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на податковий орган, та оскільки позивач допустив посадових осіб відповідача до проведення перевірки, а отже не використав своє право не допуску посадових осіб до проведення перевірки, суд відхиляє такі доводи представника позивача в частині неправомірності проведення перевірки як безпідставні.

Щодо спірного рішення про застосування фінансових санкцій суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики у сфері виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначено Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Частиною 1 ст.16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій. Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Згідно ч.2 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб'єктів підприємницької діяльності застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу, зокрема, у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Частиною 3 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» визначено, що зазначені штрафи спрямовуються до бюджету згідно з чинним законодавством.

Зважаючи на досліджені в судовому засіданні письмові докази, суд вважає доведеним факт реалізації позивачем алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, що також не заперечувалось представником позивача у ході судового розгляду, а тому застосування фінансових санкцій до позивача є правомірним.

При цьому ч.4 ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» передбачено, що рішення про стягнення штрафів, передбачених частиною другою цієї статті, приймаються органами доходів і зборів та/або органом, який видав ліцензію на право виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями і тютюновими виробами, та іншими органами виконавчої влади у межах їх компетенції визначеної законами України.

Разом з тим, згідно п.112.1 ст. 112 ПК України притягнення до фінансової відповідальності платників податків за порушення законів з питань оподаткування, іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не звільняє їх посадових осіб за наявності відповідних підстав від притягнення до адміністративної або кримінальної відповідальності.

У п.116.2. ст.116 ПК України зазначено, що за одне податкове правопорушення контролюючий орган може застосувати тільки один вид штрафної (фінансової) санкції (штрафу), передбаченої цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, доводи позивача щодо повторного застосування штрафу за одне й теж правопорушення та тим самим подвійного притягнення до юридичної відповідальності не знайшли свого підтвердження обставинами справи, оскільки постановою Костопільського районного суду Рівненської області від 28.07.2016 ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.156 КУпАП, а не ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», та при цьому на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850,00 грн., що передбачено ст.156 КУпАП та застосовано судом, а не фіскальним органом у відповідності та на підставі Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Приписи статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» не встановлюють форми та вимог до рішень про застосування санкцій за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Такі норми містить Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 №790. Зокрема, додатком до цього Порядку визначено форму рішення про застосування фінансових санкцій, яке виноситься в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Разом із тим відповідно до п.10 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України (Перехідні положення) нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, Державної податкової адміністрації України та інших центральних органів виконавчої влади, прийняті до набрання чинності цим Кодексом на виконання законів з питань оподаткування, та нормативно-правові акти, які використовуються при застосуванні норм законів про оподаткування (в тому числі акти законодавства СРСР), застосовуються в частині, що не суперечить цьому Кодексу, до прийняття відповідних актів згідно з вимогами цього Кодексу.

Зважаючи на викладене, будь-які норми, що прийняті до набрання чинності Податковим кодексом України або одночасно з ним, можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам цього Кодексу.

Зазначене стосується також і норм, які регулюють повноваження контролюючих органів у розумінні Податкового кодексу України.

У свою чергу згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобовязаний самостійно визначити суму грошових зобовязань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобовязань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Наведена норма в імперативному порядку зобовязує контролюючий орган визначити суму грошових зобовязань за штрафними санкціями платникові податку в тому разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний орган.

Визначений аналізованою законодавчою нормою обовязок контролюючого органу є безумовним і виникає в тому разі, коли контролюючим органом виявлено відповідні порушення, що тягнуть за собою застосування до платника податків штрафних санкцій.

Водночас ст.113 ПК України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Таким чином, обовязком контролюючих органів у розумінні ПК України є визначення суми грошових зобовязань у вигляді штрафних санкцій за порушення норм іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладений на контролюючі органи.

Зазначене поширюється також і на санкції за порушення норм законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, оскільки контроль за дотриманням відповідних норм покладено на фіскальні органи.

При цьому відповідно до п.п.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України грошове зобовязання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобовязання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у звязку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

З наведеного визначення випливає, що поняття грошового зобовязання охоплює всі суми коштів, які підлягають сплаті як штрафні санкції за порушення вимог законодавства, дотримання якого контролюють контролюючі органи. Не є винятком і штрафні санкції за порушення законодавства, яке регулює обіг спирту етилового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Відповідно до п.58.1 ст.58 ПК України у разі, коли сума грошового зобовязання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі, коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого відємного значення обєкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Зазначена норма чітко встановлює, що в разі, коли контролюючий орган діє на підставі статті 54 цього Кодексу (тобто коли він зобовязаний визначити, зокрема, суму штрафу за порушення вимог законодавства, дотримання якого ним контролюється), такий орган приймає податкове повідомлення-рішення.

При цьому в п.58.1 ст.58 ПК України безпосередньо зазначено, що податкове повідомлення-рішення приймається в разі визначення суми грошового зобовязання, у тому числі за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідні органи.

Зазначене цілком стосується фіскальних органів України, які контролюють дотримання вимог законодавства щодо обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Варто зауважити, що розглядувана законодавча норма є імперативною.

З огляду на аналіз викладених законодавчих приписів контролюючий орган у разі виявлення порушення вимог законодавства, яке регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке порушення тягне за собою визначення грошових зобовязань у вигляді адміністративно-господарських санкцій, зобовязаний прийняти податкове повідомлення-рішення.

Тому прийняття будь-яких інших рішень контролюючим органом у розумінні ПК України в разі виявлення порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, суперечитиме Податковому кодексу України.

Приписи ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» у розглядуваному контексті можуть застосовуватися лише в частині, що не суперечить нормам ПК України. Тому форма та порядок направлення відповідних рішень визначаються нормами ПК України.

Зазначене стосується також і норм зазначеного раніше Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів». Форма рішення про застосування фінансових санкцій, передбачена цим підзаконним нормативно-правовим актом, не може застосовуватися контролюючими органами в розумінні ПК України, оскільки відповідні норми Порядку в цій частині суперечать приписам ПК України, який має вищу юридичну силу та підлягає застосуванню до цих правовідносин з урахуванням Перехідних положень до Кодексу.

Тому з 1 січня 2011 року (від часу набрання чинності ПК України) у контролюючих органів в розумінні ПК України відсутні повноваження щодо прийняття інших рішень, крім податкових повідомлень-рішень, якими можуть бути визначені грошові зобовязання.

Такі висновки суду узгоджуються із правовою позицією з цього питання Вищого адміністративного суду України, про що ним зазначено у листі від 28.02.2014 №375/11/14-14.

Водночас, рішення податкового органу щодо визначення платникові податків штрафних санкцій за порушення вимог законодавства, що регулює обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, якщо таке рішення за своєю формою не відповідає податковому повідомленню-рішенню, суд розцінює як окремий дефект форми такого рішення контролюючого органу, що не є безумовною підставою для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.

Враховуючи те, що у ході судового розгляду судом встановлено прийняття спірного рішення контролюючим органом у межах його компетенції, зі змісту якого вбачається встановлення контролюючим органом факту порушення позивачем законодавства у сфері обігу алкогольних напоїв, за які застосовуються відповідні санкції, їх розмір, але не дотримання відповідачем окремих елементів форми спірного рішення, як то його форма, суд не вбачає підстав для визнання оспорюваного рішення від 13.07.2016 № протиправними та його скасування, оскільки дефекти у формі складання рішення не змінюють суті спірного рішення та його зміст за встановленими фактами.

Таким чином, суд приходить до висновку, що доводи, якими позивач обґрунтовував свої вимоги є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та чинному законодавству України, оскільки спростовуються вищевикладеним та наявними в справі доказами.

За таких обставин суд вважає, що відповідачем правомірно застосовано до позивача штрафну санкцію у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн., а тому підстави для скасування рішення про застосування фінансових санкцій від 13.07.2016 № у суду відсутні.

Відтак, позов до задоволення не підлягає.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сало А.Б.