Справа № 741/1506/16
Суддя: Киреєв О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 741/1506/16
Провадження № 2-а/741/57/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 20 грудня 2016 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.

та позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що він є ветераном праці, з 2009 року і по 1 квітня 2015 року він отримував пенсію у розмірі 3 328,87 грн., яка була йому призначена на підставі Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року. Починаючи з 1 квітня 2015 року йому виплачується пенсія у розмірі 85 % від призначеної, що становить 2 829,54 грн., оскільки він є працюючим пенсіонером. Він (позивач) вважає, що оскільки пенсія йому була призначена у 2009 році, то відповідач не має право застосовувати щодо нього положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VII від 2 березня 2015 року, так як закон не має зворотної дії у часі. 17 листопада 2016 року він (позивач) звернувся до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області із заявою про поновлення його права та повернення йому незаконно утриманих протягом 20 місяців відрахувань в сумі 9 986,60 грн. 22 листопада 2016 року управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області відмовило йому у задоволенні зазначеної заяви. Він (позивач) вважає дії відповідача неправомірними та такими, що не відповідають вимогам законодавства України, зокрема Законам України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку», «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» та «Про державну службу».

ОСОБА_1 просив суд:

- визнати неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в Носівському районі щодо відмови у поверненні йому незаконно утриманих з пенсії відрахувань та скасувати його;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та повернути йому незаконно утриманні відрахування у сумі 9 986,60 грн.;

- зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області з 1 грудня 2016 року виплачувати йому пенсію у повному розмірі без урахування іншого доходу і не обмежувати будь-якими обставинами;

- стягнути з управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області на його користь судові витрати.

Ухвалою суду від 20 грудня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірним рішення управління Пенсійного фонду України в Носівському районі щодо відмови у поверненні йому незаконно утриманих з пенсії відрахувань, зобов'язання управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області здійснити перерахунок та повернути йому незаконно утриманні відрахування за період з 1 квітня 2015 року по 21 травня 2016 року залишено без розгляду.

Таким чином, суд розглядає позовні вимоги ОСОБА_1 в частині, що стосується періоду з 22 травня по 1 грудня 2016 року.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просив їх задовольнити, стверджував, що відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, начальник УПФ України в Носівському районі Чернігівської області Дика О.І. подала до суду заперечення проти позову, суть яких зводиться до того, що з 24 червня 2009 року позивач перебуває на обліку в управлінні, як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» в розмірі 80 % від заробітної плати державного службовця. На даний час позивач працює охоронником КП «Стоматологія Дніпровського району міста Києва», в зв'язку з чим відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року з його пенсії правомірно здійснюється відрахування у розмірі 15 %. Начальник управління просила відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи проводити без участі представника УПФ України в Носівському районі Чернігівської області.

Вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 з 24 червня 2009 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-ХІІ у розмірі 80 % від заробітної плати, що станом на 1 листопада 2016 року становить 3 328,87 грн., що підтверджується відомостями, зазначеними в листі УПФ України в Носівському районі № 23/03/В-2 від 22 листопада 2016 року (а.с. 5-6) та запереченнях на адміністративний позов (а.с. 19-22).

З матеріалів справи вбачається, що починаючи з 1 квітня 2015 року пенсія позивачу виплачується у розмірі 85 %, що становить 2 829,54 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України передбачено, що бюджетна система України ґрунтується на принципі збалансованості, відповідно до якого повноваження на здійснення витрат бюджету повинні відповідати обсягу надходжень до бюджету на відповідний бюджетний період.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як орган державної влади, відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області зобов'язане діяти на підставі, в межах та в спосіб, передбачений законами України.

У разі наявності колізій між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше.

Рішенням Конституційного суду України від 3 жовтня 1997 року у справі № 18/183-97 визначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Відповідно до абзацу 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (із змінами, внесеними згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України») тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, у період роботи на інших посадах/роботах пенсія (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

У судовому засіданні встановлено, що у 2016 році ОСОБА_1 є працюючим пенсіонером, розмір його пенсії перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. У 2016 році йому виплачується пенсія (85 %), розмір якої не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Таким чином, суд приходить до висновку, що нарахування позивачу пенсії в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, є правомірним, оскільки позивач є працюючим пенсіонером.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23 листопада 2016 року у справі № К/800/15403/16.

Щодо доводів позивача про те, що відповідач своїми діями звужує його права щодо отримання пенсії у належному розмірі, суд зазначає наступне.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового.

Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У рішенні від 3 червня 2014 року (заява № 43331/12, справа «Велікода проти України») Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення… та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Суд також зазначив, що зменшення пенсії заявниці очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансовими труднощами, з якими зіткнулася держава. За відсутності будь-яких доказів щодо протилежного та визнаючи, що держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, які є предметом спору, та економічною політикою. Суд не вважає, що таке зменшення є непропорційним переслідуваній легітимній меті або що воно поклало надмірний тягар на заявницю.

За таких обставин, застосування відповідачем чинних норм законодавства не може вважатися звуженням прав позивача та не є підставою для задоволення його позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 19, 22, 67 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 7 Бюджетного кодексу України, ст.ст. 2, 41, 94, 122, 160,161,162, 163, 186 КАС України, суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні адміністративного позову до управління Пенсійного фонду України в Носівському районі Чернігівської області про визнання неправомірним і скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції позивачем протягом десяти днів з дня її проголошення, а відповідачем в той же строк з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Киреєв