Справа № 826/24376/15
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Людмила-Фарм Ко» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання неправомірним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

13 грудня 2016 року позивач подав через канцелярію Київського апеляційного адміністративного суду заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою представника позивача, та надав копію консультаційного листка спеціаліста від 12.12.2016, згідно якого представник позивача ОСОБА_2 має діагноз - ОРВІ гострий бронхіт.

Крім того, 14 грудня 2016 року відповідач подав через канцелярію Київського апеляційного адміністративного суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку зі скороченням штатної чисельності юридичного відділу відповідача та формуванням достатньої бази, необхідної для позитивного вирішення справи на користь податкового органу.

Згідно до частини четвертої ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів відповідно до частини четвертої ст. 196 КАС України визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

Відповідно до частини першої ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ «Людмила-Фарм Ко» (3) з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2012 по 31.12.2014.

За результатами перевірки складено Акт перевірки №474/1-26-50-23-03/25271289 від 10.08.2015 (надалі - Акт перевірки), яким встановлені наступні порушення:

1) п.п. 134.1.1 п.134.1 ст. 134 та ст. 135, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1 ст. 139, пп. 138.10.4 п.138.10 ст.138, п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.п. 138.10.4 п.138.10 ст. 138, пп. 139.1.9 п.139.1 ст. 139, п.п. 138.10.4 п.138.10 ст. 138 ПК України, у зв'язку з чим позивачем занижено податок на прибуток в загальній сумі 688 087 грн, а саме за період: 2-й квартал в сумі 207 391 грн, 2013 рік в сумі 359 660 грн, 2014 рік в сумі 121 036 грн;

2) п.44.1 ст.44, п.198.3, п.198.6 ст.198 п.201.1 ст.201 Податкового кодексу України, у зв'язку з чим позивачем у періоді з 01.04.2012 по 30.11.2014 занижено податок на додану вартість на загальну суму 27 639 грн, а саме по періодам: квітень 2014 року в сумі 3496 грн; травень 2014 року в сумі 3726 грн; - червень 2014 року в сумі 3826 грн; липень 20154 року в сумі 3479 грн; серпень 2014 року в сумі 3138 грн; вересень 2014 року в сумі 3183 грн; жовтень 2014 року в сумі 3491 грн; листопад 2014 року в сумі 3300 грн (а.с. 46-87 Том I).

На підставі Акта перевірки №474/1-26-50-23-03/25271289 від 10.08.2015 відповідачем 03.09.2016 прийнято податкові повідомлення - рішення:

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на прибуток» на загальну суму 860 108 грн 75 коп., в тому числі за основним платежем на 688 087 грн та за штрафними санкціями на суму 172 021 грн 75 коп. (а.с. 143 Том I);

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість» на 27 639 грн за основним платежем та на 6 909 грн 75 коп. за штрафними санкціями (а.с. 175 Том II).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку податкового органу та з метою їх відновлення суб'єкт господарської діяльності звернувся за захистом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки доводи відповідача про відсутність обліку знижок по дисконтним карткам, та про заниження позивачем доходів, що вплинуло на розмір зобов'язань по податку на додану вартість підприємства, є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи, відтак податкове повідомлення рішення № від 03.09.2016 є незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).

Згідно пп. 14.1.56. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України - доходи - загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами.

Відповідно до п.135.1 ст. 135 ПК України доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до статті 137, на підставі документів, зазначених у пункті 135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до пункту 135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у пункті 135.3 цієї статті та у статті 136 цього Кодексу.

При цьому, п. 135.2 ст. 135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У відповідності до пп. 135.4.1 п. 135.4 ст. 135 ПК України дохід від операційної діяльності визнається в розмірі договірної (контрактної) вартості, але не менше ніж сума компенсації, отримана в будь-якій формі, в тому числі при зменшенні зобов'язань, та включає: дохід від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг, у тому числі винагороди комісіонера (повіреного, агента тощо); особливості визначення доходів від реалізації товарів, виконаних робіт, наданих послуг для окремих категорій платників податків або доходів від окремих операцій встановлюються положеннями цього розділу.

Згідно п. 185.1 ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Відповідно до п.187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Враховуючи вищевикладені норми, ПК України не передбачено включення до доходу (валового доходу) сум, на які були запроваджені знижки в ціні товару при продажу товарів кінцевим покупцям.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У результаті дослідження наданих первинних документів, колегією суддів встановлено, що ТОВ «Людмила-Фарм Ко» здійснює господарську діяльність з роздрібної торгівлі фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах.

Згідно Наказу директора підприємства №31/10-2011 від 31.10.2011 «Про запровадження дисконтної програми та затвердження положення про дисконтну програму» позивачем серед покупців були розповсюджені дисконтні картки, за якими товари продавалися зі знижкою. Дисконтні картки працювали за накопичувальною програмою, відповідно до того, на яку суму клієнт купив товару, він отримує відповідну знижку: до 1000 грн - 5%; від 1000 до 3000 грн - 7% ; більше 3000 грн - 10% (а.с. 193-195 Том II).

На підтвердження обліку вказаних знижок по дисконтним каркам до матеріалів справи позивачем залучено звіт по дисконту, оборотно-сальдові відомості по рахункам, товарні звіти, які в сукупності підтверджують відображення таких операцій із знижками у бухгалтерському обліку підприємства.

Вказані документи надавалися позивачем відповідачу разом із запереченнями на Акт перевірки, однак, як вбачається із відповіді на заперечення від 31.08.2015 №161158/10/26-50-22-03, в порушення п. 44.6 ст. 44 та п. 86.7 ст.86 ПК України відповідачем не здійснено аналізу цих документів при розгляді заперечень на Акт перевірки та такі документи не взяті до уваги податковим органом при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення-рішення (а.с. 129-141 Том I).

До того ж, відповідачем не надано доказів того, що в ході перевірки витребовувались певні документи, що підтверджують отримання платником податку доходів, а позивач відмовився їх надати та в матеріалах справи відсутній акт, який складається відповідачем відповідно до вимог п.85.6 ст. 85 ПК України.

При цьому, відповідачем в Акті перевірки зазначено, що у чеках контрольної стрічки при наданні дисконтної знижки не зазначено номер дисконтної карточки покупця. На підприємстві відсутній електронний реєстр обліку накопичених сум в розрізі активованих дисконтних карток або будь-яка інша система обліку, що не дає змогу визначати порядок розрахунку наданих знижок у зв'язку із чим не підтверджено підставу для надання знижок та їх розмір.

Тобто, надання знижок покупцям здійснювалось із порушенням Положення про дисконтну програму ТОВ «Людмила-Фарм-Ко» у зв'язку із чим безпідставно занижується отриманий дохід підприємства. Крім цього, перевіркою встановлено, що надання знижки в порушення Положення (стандарти) бухгалтерського обліку не відображено в бухгалтерському обліку підприємства проводками Дт 285 Кт 282.

Однак, вказані твердження судом апеляційної інстанції не приймаються, оскільки Наказом ДПА №614 від 01.12.2000, який був чинний на момент спірних відносин, не було віднесено до обов'язкових реквізитів касового чеку номеру дисконтної карточки покупця, а тому у позивача не було обов'язку відображати такі відомості у РРО.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що доводи податкового органу щодо завищення позивачем податкового кредиту з ПДВ по взаємовідносинам із ТОВ «Три кита» у грудні 2014 року в сумі 5 124 грн, які викладені в Акті перевірки у п.п. 3.2.2 Акту (а.с.68-71 Том I), не були покладені в основу оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 03.09.2015 №, що підтверджується Актом перевірки та розрахунком податкового зобов'язання і штрафних (фінансових) санкцій (а.с.176 Том II), тому суд не бере їх до уваги.

Крім того, доказів, що позивач продавав всі товари фізичним особам з використанням дисконтних карток за ціною, що не перевищує ціну придбання, в акті перевірки даних фактів не зафіксовано.

З урахуванням викладеного, після детального з'ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Повний текст виготовлено: 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.