Справа № 819/1379/16
Суддя: Чепенюк О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 819/1379/16

13 грудня 2016 р.м.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Чепенюк О.В.,

при секретарі судового засідання Бойко Н.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Кащишин О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

03 листопада 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, в якій просила:

- визнати протиправним рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51-12930/2-16 щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області та зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області розглянути повторно заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області;

- зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_3 щодо розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 18 липня 2016 року позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області. Листом від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51.12930/2-16 Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області утрималось від надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки. Підставою для прийняття такого рішення відповідачем зазначено не надходження погодження Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

Позивачка вважає, що рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оформлене листом від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51.12930/2-16, є протиправним та прийняте з порушенням норм чинного законодавства України.

В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, наведених в адміністративному позові, письмових поясненнях (а. с. 30-41) та просив позовні вимоги задовольнити. Зазначає про відсутність правових підстав, які унеможливлюють отримання позивачем дозволу на розроблення проектної документації на вказану земельну ділянку. Спірна земельна ділянка не перебуває ні у власності, ні в користуванні інших осіб, а тому будь-яких перешкод для прийняття позитивного рішення немає.

Вважає, що прийняття судом постанови про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області надати дозвіл ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезазначеної земельної ділянки є єдиним способом захисту порушених прав позивача.

У судовому засіданні представник відповідача адміністративний позов не визнала з підстав, наведених у запереченні на адміністративний позов від 13 грудня 2016 року (а. с. 62-64) та пояснила суду, що під час розгляду заяви ОСОБА_3 від 26 липня 2016 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області на адресу органу місцевого самоврядування було направлено клопотання про висловлення пропозицій щодо можливості прийняття наказу по даному питанню. Проте, відповідне погодження Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області на адресу відповідача не надходило. З огляду на відсутність пропозицій від органу місцевого самоврядування щодо можливості надання позивачу дозволу на розроблення землевпорядної документації на бажану земельну ділянку, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області утрималося від прийняття рішення про задоволення заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки до моменту узгодження даного питання, про що повідомило позивача листом від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51.12930/2-16.

Додатково зауважила, що в подальшому управління отримало від Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області рішення від 16 серпня 2016 року № 41 «Про надання пропозицій щодо прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області», яким сільська рада заперечити проти надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення семи земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 2,0000 га кожна, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області громадянам, зокрема, ОСОБА_3, в зв'язку з тим, що на території сільської ради є 11 учасників АТО, для яких необхідно передбачити певну кількість земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка зарезервована для надання у власність учасникам АТО.

Також представник відповідача зазначила, що з метою забезпечення прозорості земельних відносин та розширення повноважень місцевих рад, в розрізі приписів Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», та для недопущення порушень принципу рівності, що визначені Законом України «Про землеустрій», Головне управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області правомірно та обґрунтовано утрималось від прийняття рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою позивачу, а тому просила відмовити в задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, які є в матеріалах адміністративної справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов слід задовольнити частково з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що 18 липня 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області (а. с. 78). До заяви додала копію паспорта (а. с. 10-11), копію картки фізичної особи - платника податків про одержання ідентифікаційного номера (а. с. 11), викопіювання бажаного місця розташування земельної ділянки (а. с. 12, 71), звіт про наявність земель та розподілу їх за власниками землі, землекористувачами, угіддями та видами економічної діяльності від 07 липня 2016 року № 34-1908-99.61-1089/2-16 (а. с. 13), довідку Зборівської міської ради Зборівського району Тернопільської області від 16 грудня 2015 року № 156 (а. с. 14) та довідку Славнянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області від 18 липня 2016 року № 189 (а. с. 15) про те, що ОСОБА_3 не скористалася правом на безоплатну передачу земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

05 серпня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області надіслано Кабарівецькій сільській раді Зборівського району Тернопільської області лист №18-19-0.51-12008/2-16 «Про надання пропозиції щодо прийняття наказу» з проханням надати у 10 денний термін власні пропозиції щодо можливості прийняття наказу про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. В разі ненадання у визначений строк пропозицій або рішення про відмову у їх видачі, застосовуватиметься принцип мовчазної згоди, за умови, якщо заявником (уповноваженою ним особою) подано в установленому порядку всі необхідні документи в повному обсязі (а. с. 65).

У встановлений термін погодження Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не надходило.

25 серпня 2016 року Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, яке оформлено листом № 31-19-0.51.12930/2-16, щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області до моменту узгодження даного питання (а. с. 16).

Позивачка не погоджується з рішенням Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області щодо утримання від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, у зв'язку з чим звернулася до суду.

Оскаржуване рішення перевірялося судом на відповідність критеріям, визначеним у частині третій статті 2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, якої повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владні суб'єкти.

Зокрема, чи оскаржуване рішення прийняте суб'єктом владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в межах своєї компетенції, не виходячи за межі прав та обов'язків, встановлених законами; обґрунтовано; добросовісно. Так, прийняття рішення обґрунтовано зобов'язує суб'єкта владних повноважень врахувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації, уникаючи висновків, що базуються на припущеннях. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

При вирішенні справи та прийнятті постанови суд враховує наступні обставини та застосовує такі положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 3 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлено статтею 118 Земельного кодексу України.

Відповідно до частини шостої статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 121 Земельного кодексу України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України встановлено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Враховуючи системний аналіз вищезазначених норм, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що за результатами розгляду заяви позивача про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, відповідач має прийняти одне з таких рішень: або наказ про надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, або рішення про відмову у наданні відповідного дозволу із зазначенням конкретних причин відмови, які передбачені частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України

З матеріалів справи вбачається, що 18 липня 2016 року позивачка звернулася до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області із заявою та необхідними доданими документами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області (а. с. 78).

Заявлений позивачкою розмір земельної ділянки - 2,0 га, відповідає нормі, передбаченій Земельним кодексом України; подані документи за змістом та кількістю відповідають переліку, наведеному у статті 118 Земельного кодексу України.

Однак, Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняло рішення, оформлене листом від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51-12930/2-16, щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки.

З пояснень представника відповідача та вказаного листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області вбачається, що в даному випадку суб'єкт владних повноважень, взагалі утримався від прийняття рішення, передбаченого частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України.

Поряд з цим, як підстава для прийняття рішення щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як вбачається з його змісту, слугувала відсутність позиції органу місцевого самоврядування по даному питанню.

Суд вважає за необхідне зазначити, що наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 15 жовтня 2014 року № 328 введено в дію рішення колегії Держземагентства України №2/1 від 14 жовтня 2014 року «Про обов'язкове направлення на розгляд до місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності» (а. с. 51-52). Даним рішенням колегії дійсно передбачено направлення на розгляд місцевих рад питань щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності на етапі надання згоди на розроблення відповідної документації із землеустрою. Проте, як видно зі змісту пункту 2.2 вищезазначеного рішення, орган місцевого самоврядування протягом 10 календарних днів з дня отримання запиту письмово має висловити свою позицію із зазначеного питання, відсутність протягом зазначеного строку мотивованих заперечень є мовчазною згодою на надання дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою. З пункту 2.3 рішення слідує, що орган місцевого самоврядування може заперечити стосовно надання дозволу на розроблення документації із землеустрою лише з підстав, визначених частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України. Якщо заперечення органу місцевого самоврядування суперечать вимогам чинного законодавства, то головні управління Держземагентства в областях мають забезпечити у встановленому порядку розгляд клопотань заявників з урахуванням зазначених обставин (пункт 2.4 рішення).

Як встановлено судом, 05 серпня 2016 року відповідачем надіслано Кабарівецькій сільській раді Зборівського району Тернопільської області лист № 18-19-0.51-12008/2-16 «Про надання пропозиції щодо прийняття наказу» з проханням надати у 10 денний термін власні пропозиції щодо можливості прийняття наказу про надання ОСОБА_3 дозволу на розроблення відповідної документації із землеустрою. В разі ненадання у визначений строк пропозицій або рішення про відмову у їх видачі, застосовуватиметься принцип мовчазної згоди, за умови, якщо заявником (уповноваженою ним особою) подано в установленому порядку всі необхідні документи в повному обсязі (а. с. 65).

Проте, у встановлений термін погодження Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області на адресу Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не надходило.

В ході розгляду справи судом встановлено, що рішенням від 16 серпня 2016 року № 41 «Про надання пропозицій щодо прийняття наказу Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області» Кабарівецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області вирішила заперечити проти надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення семи земельних ділянок у власність, орієнтовною площею 2,0000 га кожна, для ведення особистого селянського господарства за межами населеного пункту на території Кабарівецька сільська рада Зборівського району Тернопільської області громадянам, зокрема, ОСОБА_3, в зв'язку з тим, що на території сільської ради є 11 учасників АТО, для яких необхідно передбачити певну кількість земель для ведення особистого селянського господарства. Дана земельна ділянка зарезервована для надання у власність учасникам АТО (а. с. 77).

Посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивачка бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, зарезервований для подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції, які повинні першочергового забезпечені земельними ділянками, є безпідставними і не містять належного фактичного і юридичного обґрунтування для утримання відповідачем від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки або для відмови у задоволенні заяви (клопотання) про надання відповідного дозволу.

Законодавство України, яке регулює спірні правовідносини, не передбачає першочергове право учасників АТО на надання їм у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства порівняно з іншою категорію громадян. Надання таким громадянам земельних ділянок даної категорії земель здійснюється у загальному порядку, передбаченому статтею 118 Земельного кодексу України. Жодний нормативний акт не вводить будь-яких обмежень у даному питанні відносно іншої категорії громадян, які не мають статусу учасника АТО, у тому числі обмежувати ці права у той спосіб і з тих підстав, як це здійснено відповідачем у оскаржуваному листі-відповіді про утримання у надані дозволу на розробку проекту землеустрою.

Суд зауважує, що приписами частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України визначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Однак, відповідач оскаржуваним рішенням ні не надав дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, ні не надав мотивовану відмову у його наданні.

Суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, а рішення приймати обґрунтовано. У спірному випадку у відповідача були відсутні правові підстави для утримання від надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або наданні мотивованої відмови у його наданні.

Відповідно до статей 4, 5 Земельного кодексу України завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель; земельне законодавство базується на принципі забезпечення гарантій прав на землю.

Суд звертає увагу, що органи державної влади не можуть безпідставно приймати рішення, що пов'язані з обмеженням реалізації певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, відстрочувати термін реалізації права на земельні ділянки сільськогосподарського призначення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами державної влади і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з конституційним принципом, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність (стаття 3 Конституції України).

Таким чином, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області не відповідає критеріям правомірності рішення суб'єкта владних повноважень в контексті статті 2 КАС України, відповідачем допущено порушення прав, свобод та інтересів позивача та не доведено правомірності рішення утриматись від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, що свідчить про обґрунтованість позовних вимог, а тому позов в цій частині слід задовольнити.

При цьому, суд звертає увагу, що зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51-12930/2-16 щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, вбачається, що фактично заява позивача по суті не розглядалася, мотивованої відповіді з питання, викладеного заявником у клопотанні, відповідачем надано не було.

Оскільки відповідачем не досліджувався пакет документів, поданих ОСОБА_3 для надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Кабарівецьої сільської ради Зборівського району Тернопільської області, та рішення на підставі цих документів у порядку, визначеному законом, не приймалось, тому відповідач зобов'язаний повторно розглянути вищезазначену заяву з доданими до неї документами та прийняти рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки у відповідності до діючого законодавства. Позовна вимога про зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області розглянути повторно заяву ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність підлягає також до задоволення.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_3 щодо розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області, то суд вважає за необхідне значити наступне.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність встановленим частиною третьою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Відповідно до частини другої статті 162 КАС України адміністративний суд не наділений повноваженнями щодо зобов'язання відповідача прийняти будь-яке рішення, а тому не може підміняти інший орган державної влади і перебирати на себе повноваження з вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, і давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, що належать до компетенції такого суб'єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Вирішення питань, пов'язаних із наданням дозволу на розробку проекту землеустрою, є виключною компетенцією відповідного територіального органу Держгеокадастру, яким в даному випадку є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області прийняти рішення про надання дозволу ОСОБА_3 щодо розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області до задоволення не підлягають.

Відповідно до частини першої статті 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина третя статті 94 КАС України).

Позивачем сплачено судовий збір при поданні позовної заяви до Тернопільського окружного адміністративного суду в розмірі 1102,40 грн. згідно з квитанцією від 15 листопада 2016 року (а. с. 24).

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, то до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору у розмір 551,20 грн.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області, оформлене листом від 25 серпня 2016 року № 31-19-0.51-12930/2-16, щодо утримання від надання дозволу ОСОБА_3 на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства на території Кабарівецької сільської ради Зборівського району Тернопільської області та прийняти відповідне рішення за наслідками розгляду питання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення такої земельної ділянки.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області (місцезнаходження: вулиця Грушевського, будинок 8, місто Тернопіль, Тернопільська область, ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України (оголошення вступної та резолютивної частини постанови), а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У повному обсязі постанова складена 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Чепенюк О.В.

копія вірна

Суддя Чепенюк О.В.