Справа № 2а-11121/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2011 р. № 2а-11121/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Русенко І.Я.,

представник позивача не зявився,

представник відповідача не зявився,

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації Львівської області до відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції про скасування постанови, -

встановив:

управління праці та соціального захисту населення Мостиської районної державної адміністрації Львівської області звернулося до суду з вказаним вище адміністративним позовом до відділу державної виконавчої служби Мостиського районного управління юстиції, в якому просить суд визнати протиправною постанову про накладення штрафу від 05.10.2011 року № В4-410.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови відповідача про накладення штрафу, у звязку з неможливістю добровільного виконання позивачем рішення суду. Крім того, стверджує про невиконання судового рішення у встановлений відповідачем строк з поважних причин, які не були зясовані при винесенні постанови про накладення штрафу.

Відповідачем подано до суду заперечення, в якому проти позову заперечує з підстав безпідставності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначає, що відповідачем належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження»права щодо накладення на боржника штрафу та винесення про це постанови, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобовязує його виконати певні дії. Просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи без представника позивача на підставі наявних доказів.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час і місце його проведення. Подав заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд ухвалив розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-175, виданого 15.08.2011 року Мостиським районним судом Львівської області про зобовязання позивача виплатити в користь ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано строк для добровільного виконання рішення суду.

Проте, вказане вище рішення у наданий державним виконавцем строк добровільно не виконано, у звязку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 680 грн. 00 коп., що підтверджується постановою про накладення штрафу від 05.10.2011 року № В4-410.

Спір між сторонами виник стосовно правомірності винесення відповідачем постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у встановлений строк. При вирішенні вказаного спору по суті, суд виходив з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження».

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з положеннями ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і вказаним Законом.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів. Виходячи з аналізу цієї статті, одним з видів виконавчих документів, що підлягають виконанню державною виконавчою службою є виконавчі листи.

Як вбачається з положень ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження»державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк предявлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і предявлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до пятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, який зобовязаний за рішенням суду виплатити в користь ОСОБА_1 допомоги по догляду за дитиною.

При цьому, документів щодо фактичної виплати стягувачу нарахованих коштів позивачем не представлено, доказів виконання рішення суду не надано. Таким чином, суд встановив, що позивачем рішення суду не виконано.

Відповідальність за невиконання боржником рішення, що зобовязує його вчинити певні дії передбачена ст. 89 Закону України «Про виконавче провадження». Як вбачається з положень вказаної статті у разі невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення, що зобовязує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі державний виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на посадових осіб - від двадцяти до сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян; на боржника - юридичну особу - від сорока до шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону.

Суд зазначає, що позивачем не доведено добровільного виконання рішення суду у строк, встановлений відповідачем, а також поважності причин такого невиконання. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження»права щодо накладення на боржника штрафу та винесення про це постанови, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобовязує його виконати певні дії. Інші підстави для скасування постанови про накладення штрафу, позивачем не наводяться.

Узагальнюючи викладене вище, суд вважає, що постанова відповідача про накладення штрафу від 05.10.2011 року № В4-410 винесена у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», а тому є правомірною.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Судові витрати згідно з ст. 94 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 25 листопада 2011 року.

Суддя Гулик А.Г.

З оригіналом згідно

Суддя Гулик А.Г.