Справа № 760/17170/16-а
Суддя: Кицюк В. С.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

солом`янський районний суд міста києва
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці, -

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2016 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила визнати неправомірною відмову відповідача в перерахунку їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, викладену у листі відповідача №23650/07 від 31.08.2016; зобов'язати відповідача зробити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% зарплати і 70% вислуги років від зарплати працюючого на відповідній посаді судді: з 01.09.2015 до 01.05.2016 згідно довідки Апеляційного суду Київської області №05/30-076 від 25.07.2016, і у тих же ж процентах з 01.05.2016 до 08.09.2016, згідно довідки того ж суду №05/30-057 від 21.06.2016.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона є суддею у відставці і відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів», чинного на час призначення їй щомісячного довічного грошового утримання, визначено, що судді у відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсія або від сплати податку щомісячне утримання у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За кожний повний рік роботи понад 20 років на посаді судді розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж до 90 відсотків заробітку судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Позивач звернулась до відповідача з заявою про перерахунок її довічного грошового утримання, відповідно до довідок Апеляційного суду Київської області № 05/30-076 від 25.07.2016 з 01.09.2015 та №05/30-057 від 21.06.2016 з 01.05.2016, в зв'язку зі зміною заробітної плати працюючого судді. Однак, відповідач здійснив лише частковий перерахунок довічного грошового утримання починаючи з 08.06.2016, в решті вимог відмовив позивачу, про що 15.09.2016 позивачем було отримано відповідного листа.

Відмову відповідача у здійсненні їй перерахунку вважає неправомірною, а тому була змушена звернутись до суду.

Сторони в судове засідання не з'явились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином відповідно до вимог ст.33 КАС України (а.с.18-19)

Разом з тим, позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи документів (а.с.21)

Представник відповідача направив до суду також свої письмові заперечення проти позову (а.с.23-24) і просив розглядати справу в порядку скороченого провадження (а.с.22). Свої заперечення обґрунтовував наступним.

Так, відповідач зазначив, що позивач дійсно перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% від заробітної плати судді, яку призначено відповідно до Закону України «Про статус суддів» 15.12.1992, чинного на час виходу у відставку.

Відповідно до ч. 4 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України і про перерахунок щомісячного грошового утримання судді загального суду не зазначено.

Також пунктом 4 даної статті визначено, що у разі зміни розміру грошового утримання діючих суддів Конституційного суду України відповідно здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного грошового утримання. Перерахунок щомісячного довічного грошового утримання здійснюється з усієї суми заробітної плати діючих суддів Конституційного Суду України.

Рішенням Конституційного суду України від 03.06.2013 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними): ч. 3; 1, 2, 3 речення ч.5 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010.

Згідно статті 43 Закону України «Про статус суддів» (чинного на моментпризначення довічного щомісячного грошового утримання) судді в відставці, який має стаж роботи на посаді судді не менше 20 років, виплачується за його вибором пенсії або звільнене від сплати податку довічне щомісячне грошового утримання в розмірі 80% заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. За повний рік роботи понад 20 років на посаді судді, розмір довічного щомісячного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не більше 90% заробітку судді. Так, аналогічні положення передбачені і діють у частині 3 статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010.

В зв'язку з чим на підставі поданої позивачем довідки №05/30-057 від 21.06.2016 їй було здійснено перерахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру заробітної плати в сумі 27 115 грн., і розмір утримання становив - 23 318,90 грн.

26.07.2016 позивач подала заяву про здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки №05/30-076 від 25.07.2016 за період з 01.09.2015 по 01.05.2016. Проте, їй було відмовлено оскільки у період який вона просила здійснити перерахунок діяли норми закону, які по суті не передбачали такого проведення, і здійснити його можливо лише з 08.06.2016 (дати набрання законної сили рішенням Конституційного суду України). Крім того, якщо здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача з 08.06.2016 по довідці №05/30-076 від 25.07.2016 це фактично призведе до зменшення його розміру та порушить права самої позивачки.

На цій підставі просив в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що позивач є суддею у відставці і відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» за нею зберігається звання судді і такі ж гарантії соціального захисту, як і до виходу у відставку. Перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує щомісячне довічне грошове утримання, призначене їй, як судді, яка вийшла у відставку з Апеляційного суду Київської області, та обчислене відповідно до Закону України «Про статус суддів».

Відповідно до довідки №05/30-057 від 21.06.2016 Апеляційного суду Київської області заробітна плата судді, який працює на відповідній посаді з 01.05.2016 становить 27 115,00 грн. і складається з посадового окладу в розмірі 15 950,00 грн., вислуги років 70% в розмірі 11 165,00 грн. (а.с.13)

21.06.2016 позивач звернулась до відповідача, в порядку досудового вирішення спору, із відповідною заявою про перерахунок пенсії (а.с.9), за результатами розгляду якої її вимоги були задоволенні частково та здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 08.06.2016 (а.с.11-12), в результаті чого загальний розмір пенсії позивача становить 23 318,90 грн. (27 115,00 грн. (заробітна плата судді) * 86%).

Відповідно до довідки №05/30-076 від 25.07.2016 Апеляційного суду Київської області заробітна плата судді, який працює на відповідній посаді з 01.09.2015 становить 25 768,60 грн. і складається з посадового окладу в розмірі 15 158,00 грн., вислуги років 70% в розмірі 10 610,60 грн. (а.с.14)

26.07.2016 позивач повторно звернулась до відповідача з заявою, в порядку досудового вирішення спору, із відповідною заявою про перерахунок пенсії (а.с.8), за результатами розгляду якої їй було відмовлено, про що повідомлено останню листом від 31.08.2016 за №23650/07 (а.с.11-12)

Однією з гарантій забезпечення незалежності суддів, закріплених у ч.1 ст. 126 Основного Закону України, є надання їм за рахунок держави матеріального і соціального захисту, до якого відноситься і щомісячне довічне грошове утримання.

Суддівська винагорода регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та Законом України «Про Конституційний Суд України» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 43 Закону України «Про статус суддів» позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 86 % заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Статтею 43 Закону України «Про статус суддів» (в редакції 1994 року) встановлено, що за суддею, який перебуває у відставці, зберігається звання судді і такі ж гарантії недоторканності та соціального захисту, як і до виходу у відставку. За суддею зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання виходячи з розміру працюючого на відповідній посаді судді. Відповідно до абзацу 3 пункту 1 Постанови Верхової Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про статус суддів» № 2863-ХІІ від 15 грудня 1992 року, яка діяла на час призначення позивачу довічного грошового утримання, у разі зміни заробітної плати суддів розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці обчислюється виходячи з нового розміру заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді.

Пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом, статтями 43 Закону України «Про статус суддів» та постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року N 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів».

Стаття 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав та свобод.

Рішенням Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року у справі № 1-1/2004 за конституційним поданням Верховного Суду України про офіційне тлумачення положень частин першої, другої статті 126 Конституції України та частини другої статті 13 Закону України «Про статус суддів» (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу) визначено: «Додаткові гарантії незалежності і недоторканності суддів, крім уже передбачених Конституцією України, можуть встановлюватися також законами. Такі гарантії визначені, зокрема, статтею 13 Закону України «Про статус суддів».

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів в разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів.

Рішенням Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України та 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України положень абзаців третього, четвертого пункту 13 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та офіційного тлумачення положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» встановлено, що за змістом статті 126 Конституції України положення частини третьої статті 11 Закону України «Про статус суддів» у взаємозв'язку з частиною восьмою статті 14 Закону України «Про судоустрій України» треба розуміти як таке, що гарантує досягнутий рівень незалежності суддів і забороняє при прийнятті нових законів та інших нормативних актів, внесенні змін до них скасовувати чи звужувати існуючі гарантії незалежності суддів, у тому числі заходи їх правового захисту та матеріального і соціального забезпечення.

У рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 №3- рп/2013 (у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 2, абзацу другого пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці), зазначено, що суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання, і така незалежність судді забезпечується його належним матеріальним та соціальним забезпеченням.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід'ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що законодавець, маючи дискреційні повноваження щодо визначення умов, порядку та розміру матеріального забезпечення, повинен враховувати, що не може запроваджуватися правове регулювання, за якого особа, реалізовуючи одне конституційне право, позбавляється можливості реалізовувати інше право (гарантію)

Конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). Статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя.

Зокрема, суддя після виходу на пенсію або у відставку, використовуючи конституційне право на працю, визначене статтею 43 Основного Закону України, не може бути при цьому позбавлений гарантій незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення (пенсії або щомісячного довічного грошового утримання).

Підставою для отримання матеріального забезпечення судді після припинення його повноважень є виключно конституційно визначений статус професійного судді. Тому таке забезпечення суддів залежить від умов, пов'язаних зі статусом судді та його професійною діяльністю щодо здійснення правосуддя, і не може залежати від інших умов, у тому числі соціального забезпечення, яке призначається і виплачується на загальних засадах та передбачене іншими, крім Закону № 2453, законами України.

Викладене відповідає положенням Європейської хартії про закон «Про статус суддів» від 10.07.1998, за якими рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов'язки від 17.11.2010 року N (2010)12: «оплата праці суддів повинна відповідати їх професії та виконуваним обов'язкам, а також бути достатньою, щоб захистити їх від дії стимулів, через які можна впливати на їхні рішення. Мають існувати гарантії збереження належної оплати праці на випадок хвороби, відпустки по догляду за дитиною, а також гарантії виплат у зв'язку з виходом на пенсію, які мають відповідати попередньому рівню оплати їх праці» (пункт 54).

Водночас суд констатує, що право на відставку та на щомісячне грошове утримання судді позивач отримала ще у 1995 році, яке реалізувала, шляхом одержання поряд із заробітною платою щомісячного грошового утримання, яке їй виплачувалося, що не заперечується відповідачем.

Таким чином, право на вказаний розмір грошового утримання позивач набула ще до внесення відповідних змін у законодавстві, зокрема до прийняття положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VІІ, на які посилається відповідач.

Відповідно до частини третьої статті 141 Закону «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 -VIII від 02.03.2015 звужено розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці порівняно зі статтею 138 Закону № 2453 - VI від 07.07.2010, що є наслідком втрати суддею власного правового статусу судді у відставці та призводить до порушення принципу правової визначеності, що є складовою верховенства права, передбаченого статтею 8 Конституції України, принципу рівності, який має універсальний характер і гарантований статтею 21 Конституції України, а також до порушення незалежності суддів, гарантованої статтею 126 Основного Закону України.

У постанові Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 24.03.2015 у справі № 21-584а14 зазначено, що «з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 2013 N3-рп/2013 підлягає застосуванню частина третя статті 138 Закону N 2453-VI в редакції до змін, внесених Законом N 3668-VI: «щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 09.06.2015 у справі № 21-472а15.

Здійснивши системний аналіз чинного законодавства, суд дійшов висновку, що існують всі правові підстави для призначення, нарахування та виплати позивачу щомісячного грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% заробітної плати судді відповідно до частини третьої статті 138 Закону «Про судоустрій і статус суддів» № 2453 - VI від 07.07.2010, оскільки прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускає звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод суддів.

Отже, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці визначається в залежності від розміру суддівської винагороди працюючого судді на відповідній посаді, який з 03.06.2013 є необмеженим у розмірі та визначається, виходячи з 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, і що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

З урахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до довідок Апеляційного суду Київської області №05/30-076 від 25.07.2016 та №05/30-057 від 21.06.2016.

Разом з тим, суд окремо звертає увагу на вимоги позивача в частині здійснення перерахунку за період з 01.09.2015 по 01.05.2016 на підставі довідки Апеляційного суду Київської області №05/30-076 від 25.07.2016 та за період з 01.05.2016 по 08.06.2016 на підставі довідки Апеляційного суду Київської області №05/30-057 від 21.06.2016, і приходить в цій частині до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Таким чином, правовий припис «в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого законом» означає, що позов має подаватися лише в тих межах часу, які встановлені законом. Крім того, можливість захисту прав та інтересів залежить від дотримання строків, встановлених на цей випадок законом.

У ч.2 ст.99 КАС України встановлено шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, що пов'язане зі специфікою правовідносин, а також має сприяти наданню доказів, підвищує їхню достовірність і тим самим сприяє встановленню істини у конкретній адміністративній справі.

Дана норма закону означає, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки.

Як вбачається з матеріалів справи, позовна заява подана 06.10.2016, про що свідчить відтиск штампу в правому куті адміністративного позову, а відтак з урахуванням встановленого статтею 99 КАС України строку, щомісячне довічне грошове утримання підлягає перерахунку починаючи з 05.04.2016.

А тому, керуючись положеннями ст.99 КАС України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, а саме за період з 05.04.2016 по 30.04.2016 згідно довідки Апеляційного суду Київської області №05/30-076 від 25.07.2016 та за період з 01.05.2016 по 08.06.2016 згідно довідки Апеляційного суду Київської області №05/30-057 від 21.06.2016.

На підставі вищевикладеного, ст.ст.7-12, 69-71, 99, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання неправомірною відмови та зобов'язання здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового утримання судді у відставці - задовольнити частково.

Визнати неправомірною відмову Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києвіу здійсненні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 згідно довідок Апеляційного суду Київської області №05/30-057 від 21.06.2016 та №05/30-076 від 25.07.2016.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1, судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання з розрахунку 86 % від заробітної плати і 70 % вислуги років від зарплати працюючого на відповідній посаді судді з 05.04.2016 по 30.04.2016 згідно з довідкою Апеляційного суду Київської області №05/30-076 від 25.07.2016, та з 01.05.2016 по 08.06.2016 згідно з довідкою Апеляційного суду Київської області №05/30-057 від 21.06.2016, за виключенням здійснених Правобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві виплат за цей період.

Віншій частині - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Солом`янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: В.С.Кицюк