Справа № 820/4250/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 грудня 2016 р. № 820/4250/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Мар'єнко Л.М., розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач, ОСОБА_1, з адміністративним позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- скасувати Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 08.04.2016 за № 04/1-282845, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., виданий 24.05.2007;

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо не обміну Посвідки на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_2 виданої УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області 24.05.2007р., у зв'язку з досягнення 25-річного віку;

- зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, код 37764460, вчинити дії щодо обміну Посвідки на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_2 виданої УГІРФО ГУ МВС України В Харківській області 24.05.2007, у зв'язку з досягнення 25-річного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не було здійснено обмін посвідки на постійне проживання громадянину В'єтнаму ОСОБА_1 у зв'язку з досягненням 25-річного віку та винесено незаконне рішення про скасування йому дозволу на імміграцію в Україну.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач вказав, що відповідачем жодним чином не було порушено права позивача, а всі дії та рішення прийняті ним в межах чинного законодавства.

У судове засідання позивач та представник відповідача не прибули, надали заяви про розгляд справи без їхньої присутності.

Суд, на підставі ч.6 ст. 128 КАС України, вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно до вимог ст. 41 КАС України.

Дослідивши матеріали справи, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що позивач гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 24.05.2007 був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 на підставі висновку УГІРФО ГУМВС України в Харківській області від 24.05.2007 ( а.с.10).

08.02.2016 року позивач звернувся з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківській області, в якій просив здійснити обмін бланку посвідки на постійне проживання в України, у зв'язку з досягненням 25-річного віку. До заяви були додані необхідні для обміну посвідки документи ( а.с.9).

Листом від 15.02.2016 № 04/1-2387 ГУ ДМС України в Харківській області повідомлено позивача про те, що 10.02.2016 відповідним рішенням ГУ ДМС України в Харківській області йому було відмовлено в оформленні посвідки та, на даний час, вирішується питання про скасування дозволу на імміграцію в Україну ( а.с.8).

Поряд з цим, судом встановлено, що дозвіл на імміграцію в Україну позивачу було надано за його заявою у зв'язку з тим, що його батько гр. СРВ ОСОБА_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну та був документований посвідкою на постійне проживання ( а.с.29-30).

З матеріалів справи встановлено, що 08.04.2016 відповідачем було прийнято рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну позивачу на підставі відповідного висновку ( а.с.32-35).

При цьому, підставою прийняття вказаних висновку та рішення став той факт, що первинно, при вирішенні питання щодо надання позивачу - на той час неповнолітньому, дозволу на імміграцію та документування, в подальшому, посвідкою на постійне проживання , не було враховано, що всупереч вимогам Закону України "Про імміграцію" не було надано згоди матері позивача - Нгуєн Тхі Ти Кінь на імміграцію неповнолітнього сина та відсутні медичні довідки про проходження обов'язково профілактичного наркологічного огляду.

Водночас, позивач вважав, що йому було незаконно скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, оскільки його не було запрошено для надання особистих пояснень та не вручено копії відповідного рішення в установлений законом строк, а крім того, вирішення вказаного питання потягло за собою неправомірну бездіяльність щодо необміну посвідки на постійне проживання.

Вирішуючи питання по суті заявлених вимог, суд зазначає наступне.

Відповідно до Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251 (надалі по тексту - Порядок) в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин, цей Порядок визначає механізм оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання іноземцям та особам без громадянства, які іммігрували в Україну на постійне проживання або прибули в Україну на тимчасове проживання.

Строк дії посвідки на постійне проживання не обмежується. Посвідка на постійне проживання підлягає обміну в разі досягнення особою 25 - і 45 - річного віку згідно п. 9 Порядку.

Положеннями п.15 вказаного Порядку, вказано, що для обміну посвідки подаються: 1) заява, зразок якої встановлюється МВС; 2) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 3) посвідка, що підлягає обміну; 4) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 5) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 6) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері).

Відповідно до пункту 16 Порядку, для обміну посвідки на постійне проживання в разі досягнення іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку подаються документи, зазначені у підпунктах 1 - 4 і 6 пункту 15 цього Порядку.

Даний перелік необхідних документів як додаток до заяви є вичерпним.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем до заяви додано необхідний та повний пакет документів.

Жодних зауважень з боку ГУ ДМС України в Харківській області до змісту чи до кількості доданих до заяви документів не зазначено.

У п. 4.1. Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого наказом МВС від 15.07.2013 № 681 (далі - Тимчасовий порядок) визначено, що обмін посвідки здійснюється в разі наявності підстав, визначених пунктами 14 та 16 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Пунктом 4.2 Тимчасового порядку встановлено, що разом із заявою про обмін посвідки (додаток 13) іноземцями та особами без громадянства до територіальних органів чи підрозділів ДМС за місцем проживання подаються: 1) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред'явлення повертається), та його копія; 2) посвідка, що підлягає обміну, а в разі її пошкодження чи втрати - довідка про звернення із заявою про втрату посвідки (довідка органів внутрішніх справ з цього питання) у довільній формі; 3) квитанція про сплату державного мита або документ, який підтверджує наявність пільг щодо його сплати; 4) документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України); 5) дві фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра (на матовому папері) (допускається подання фотографій в головних уборах, що не приховують овалу обличчя особи, громадянами, релігійні переконання яких не дозволяють з'являтися перед сторонніми особами без головних уборів, за умови, якщо в їхніх паспортних документах вони зображені в головних уборах).

Згідно пункту 4.3. Тимчасового порядку, у разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Відповідно до пункту 4.5. Тимчасового порядку, працівник територіального органу чи підрозділу ДМС при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання.

Згідно пункту 4.6 Тимчасового порядку, за результатами розгляду заяви протягом семи днів (для посвідки на постійне проживання) і п'ятнадцяти днів (для посвідки на тимчасове проживання) з дати подачі всіх визначених цим Тимчасовим порядком документів Головою ДМС (а в разі його відсутності - заступником Голови ДМС) чи начальником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником приймається рішення про видачу або відмову у видачі нової посвідки.

Про прийняте рішення робиться відмітка в заяві із зазначенням терміну (у разі обміну посвідки на тимчасове проживання), до якого видається посвідка, або про причини відмови в її видачі.

Крім того, пунктом 17 Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачі посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання завідомо неправдивих відомостей або підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання ними рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов'язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов'язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в'їзду в Україну (для осіб, що отримують посвідку на тимчасове проживання);

6) інших випадках, передбачених законами.

Головне управління Державної міграційної служби в Харківській області про наявність жодних з вищезазначених підстав не зазначило.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що статтею 12 Закону України "Про імміграцію" передбачено, що дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, не пізніш як у тижневий строк надсилає копію рішення про скасування дозволу на імміграцію особі, стосовно якої прийнято таке рішення, та вилучає у неї посвідку на постійне проживання ( ч.1 ст. 13 Закону України "Про імміграцію").

Поряд з цим, п.23-24 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, унормовано, що ДМС, територіальні органи і підрозділи всебічно вивчають у місячний термін подання щодо скасування дозволу на імміграцію, запитують у разі потреби додаткову інформацію в ініціатора подання, інших органів виконавчої влади, юридичних і фізичних осіб, а також запрошують для надання пояснень іммігрантів, стосовно яких розглядається це питання. На підставі результату аналізу інформації приймається відповідне рішення. Про прийняте рішення письмово повідомляються протягом тижня ініціатори процедури скасування дозволу на імміграцію та іммігранти. Рішення про скасування дозволу на імміграцію надсилається протягом тижня органом, що його прийняв, до територіального підрозділу за місцем проживання для вилучення посвідки на постійне проживання в іммігранта та вжиття заходів відповідно до статті 13 Закону України "Про імміграцію". Копія рішення надсилається Держприкордонслужбі.

Враховуючи викладене, беручи до увагу специфіку спірних правовідносин, суд зазначає, що, по-перше, спочатку позивачу було відмовлено в обміні посвідки на постійне проживання, а вже згодом - скасовано дозвіл на імміграцію, проте, чинним законодавством не встановлено, що необмін посвідки є передумовою у процесі вирішення питання про скасування дозволу на імміграцію, водночас, у даному спорі відсутні обставини, які б дали змогу вважати, що на час звернення ОСОБА_1 з заявою про обмін посвідки, були наявні підстави, що унормовані п. 17 Порядку оформлення, виготовлення і видачі посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 березня 2012 р. № 251, для відмови в обміні посвідки

По-друге, рішення про скасування дозволу на імміграцію, було прийнято в порушення вимог Закону України "Про імміграцію" та Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. № 1983, оскільки від позивача не було відібрано пояснень по суті розглядаємого питання, а крім того, відповідне рішення йому не надсилалось. Відповідачем не надано доказів на спростування зазначеного факту.

По-третє, щодо посилання відповідача на ч.4 ст.9 Закону України "Про імміграцію", згідно якої, якщо іммігрує один з батьків, якого (яку) супроводжують неповнолітні діти, він (вона) повинен подати заяву чоловіка (дружини), посвідчену нотаріально, про те, що він (вона) не заперечує проти імміграції дітей разом з батьком (матір'ю), проте відповідний документ із зазначенням такого дозволу від матері позивача не було надано, як само й належну медичну довідку на виконання п.5 ч.5 ст.9 зазначеного Закону, суд зазначає, що перевірка наявності, зокрема, вказаних документів повинна була бути здійснена під час вирішення заяви позивача про надання йому дозволу на імміграцію. Враховуючи, що все ж таки, первинно такий дозвіл ОСОБА_1 було надано, суд приходить до висновку, що вказані обставини не досліджувались, проте така обставина не може слугувати підставою для скасування наданого дозволу на імміграцію в майбутньому, оскільки вказане не міститься серед підстав, унормованих ст. 12 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію. Поряд з цим, відносно п.6 вказаної статті, вказаної як підстава скасування дозволу на імміграцію, суд зазначає, що ані у висновку про скасування дозволу на імміграцію, а ні у рішенні, прийнятому на підставі такого висновку відносно позивача, не міститься посилань стосовно того, яким випадком та на підставі яких Законів відповідач обумовлював скасування дозволу на імміграцію ОСОБА_1. Водночас, відповідачем жодним чином не було обґрунтовано, в рамках чого була проведена перевірка відомостей щодо правомірності надання ОСОБА_1 дозволу на імміграцію.

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до приписів ч. 1 ст.244-2 КАС України (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" №192-VIII від 12.02.2015 року) висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що в ході офіційного з'ясування обставин справи, було встановлено, що відмова позивачу в обміні посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням ним 25-річного віку та рішення про скасування йому дозволу на імміграцію, прийняті всупереч вимогам чинного законодавства, суд вбачає в якості належного способу відновлення порушеного права ОСОБА_1, скасувати Рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 08.04.2016 за № 04/1-282845, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., виданий 24.05.2007 та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10.02.2016 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 25-річного віку.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, вчинити дії щодо обміну Посвідки на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_2 виданої УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області 24.05.2007, у зв'язку з досягнення 25-річного віку, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що вирішення питання щодо обміну посвідки на постійне проживання позивачу, є дискреційними повноваженнями ГУ ДМС України в Харківській області.

З огляду на положення КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, адміністративний суд у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим ч. 3 ст. 2 КАС України, критеріям, не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Таким чином, в частині зобов'язання Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, вчинити дії щодо обміну Посвідки на постійне проживання позивачу, суд відмовляє, проте, з метою повного захисту прав ОСОБА_1, виходить за межі позовних вимог та зобов'язує Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо обміну Посвідки на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, серія НОМЕР_2 виданої УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області 24.05.2007, у зв'язку з досягнення 25-річного віку, з урахуванням висновків суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Отже, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 41, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення, визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії- задовольнити частково.

Скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну, прийняте Головним управлінням Державної міграційної служби України в Харківській області від 08.04.2016 за № 04/1-282845, яким скасовано дозвіл на імміграцію в Україну ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1., виданий 24.05.2007.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10.02.2016 про відмову ОСОБА_1 у здійсненні обміну посвідки на постійне проживання у зв'язку з досягненням 25-річного віку.

Зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області ( , вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо обміну Посвідки на постійне проживання гр. СРВ ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61153, АДРЕСА_1) серія НОМЕР_2 виданої УГІРФО ГУ МВС України в Харківській області 24.05.2007, у зв'язку з досягнення 25-річного віку, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області ( , вул. Римарська, 24, м. Харків, 61057) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, 61153, АДРЕСА_1) судові витрати у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Мар'єнко Л.М.