Справа № 308/3677/16а
Суддя: Богаченко Сергій Іванович
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м. Львів Справа № 876/6927/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Богаченка С. І.,

суддів Рибачука А. І., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання - Бадівської О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 червня 2016 року у справі № 308/3677/16-а за позовом ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил,-

В С Т А Н О В И В:

11 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Закарпатської митниці ДФС, в якому просив скасувати постанову заступника начальника Закарпатської митниці ДФС Гребьонкіна О. В. від 22 березня 2016 року в справі про порушення митних правил №0249/30500/16 та провадження по справі закрити.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, оскільки, маючи статус громадянина-нерезидента, що підтверджується паспортом громадянина України для виїзду за кордон, правомірно ввіз 21 лютого 2015 року транспортний засіб іноземної реєстрації на територію України, обравши митний режим «тимчасове ввезення терміном до 1 року».

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 червня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, Закарпатська митниця ДФС подала апеляційну скаргу на неї, в якій просила постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивача правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, а посилання позивача на відсутність складу правопорушення, оскільки він є громадянином-нерезидентом є безпідставними, так як останній не перебуває на консульському обліку громадян України, які постійно проживають або тимчасово перебувають за кордоном.

Особи, які беруть участь в справі, в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час і місце його проведення, тому, відповідно до частини 1 статті 41 та частини 4 статті 196 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу за їхньої відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Судом першої інстанції було встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 лютого 2016 року старшим державним інспектором Закарпатської митниці ДФС Савчуром О. І. складено протокол в справі про порушення митних правил № 0249/30500/16.

У вказаному протоколі зафіксовано, що 16 лютого 2016 року на митний пост «Лужанка» ділянка «виїзд» заїхав автомобіль марки Mitsubishi Pajero», VIN-код НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки під керуванням громадянина України ОСОБА_1

Згідно з орієнтуванням від 10 лютого 2016 року № 551/25-70-26-03 було прийнято рішення про проведення вияснення обставин ввезення громадянином ОСОБА_1 21 лютого 2015 року на територію України через пункт пропуску «Славутич-Комарин» Чернігівської митниці ДФС автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», VIN-код НОМЕР_1, р.н.з. НОМЕР_2 Словацької Республіки. Вказаний автомобіль був ввезений в режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року» на підставі відміток в закордонному паспорті Генерального консульства України в Сан-Франциско «Постійне проживання у Сполучених Штатах Америки». Згідно з листом ГУ ДМСУ у Дніпропетровській області від 01 лютого 2016 року вх. № 1151 громадянин ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1. У протоколі вказано, що подавши під час митного контролю паспорт громадянина України для виїзду за кордон та заявивши митному органу постійне місце проживання за межами території України, ОСОБА_1 вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, відтак зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

22 березня 2016 року на підставі вказаного протоколу заступником начальника Закарпатської митниці ДФС Гребьонкіним О. В. винесено постанову в справі про порушення митних правил № 0249/30500/16, якою позивача визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України, та накладено на ОСОБА_1 стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 % несплаченої суми митних платежів - 1 887 609,36 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не надано жодних доказів щодо відсутності у позивача постійного місця проживання в США, що вказує на відсутність у діях позивача ознак порушення митних правил, передбаченого статтею 485 Митного кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з частиною 2 цієї статті транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Згідно з частиною 3 статті 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Статтею 485 Митного кодексу України передбачено адміністративну відповідальність у випадку заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. Вказані дії тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Згідно з підпунктом «в» пункту 33 статті 4 Митного кодексу України нерезиденти - фізичні особи - це іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Поняття постійного місця проживання у спірних правовідносинах визначено пунктом 45 статті 4 Митного кодексу України, згідно з яким постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов'язків або зобов'язань за договором (контрактом).

Наказом Міністра закордонних справ України від 22 листопада 1999 року № 201 затверджено Порядок розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордоном (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 4.1 Порядку після отримання дипломатичним представництвом або консульською установою України за кордоном інформації, зазначеної у пунктах 3.4 та 3.5 цього Порядку, керівник дипломатичного представництва або консульської установи України за кордоном приймає відповідне рішення.

Відповідно до пункту 5.2 Порядку разом з повідомленням позитивного рішення заявник інформується про обов'язковість виписки з останнього місця постійного проживання в Україні, здачі паспорта громадянина України до органів внутрішніх справ за останнім місцем проживання в Україні та надання до дипломатичного представництва або консульської установи відповідних довідок.

Після представлення заявником довідок про виписку з останнього місця постійного проживання в Україні та здачі паспорта громадянина України до органів внутрішніх справ України в паспорт громадянина України для виїзду за кордон вноситься шляхом проставлення штампа «постійне проживання» або такого напису (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного дипломатичного представництва або консульської установи.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що для отримання громадянином України постійного місця проживання за кордоном, заявник повинен представити довідку про виписку з останнього місця постійного проживання в Україні та здати паспорт громадянина України до органів внутрішніх справ України.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, у паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії ER № 821002 є відмітки «Постійне проживання у Сполучених Штатах Америки» та «Прийнятий на консульський облік в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско», засвідчені підписами посадових осіб та печатками Генерального консульства України в Сан-Франциско.

Відповідно до листа Генерального консульства України в Сан-Франциско від 16 лютого 2016 року № 61412/17-522/5-104, отриманого у відповідь на запит Чернігівської митниці ДФС, ОСОБА_1 не перебуває на постійному консульському обліку в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско. Відбитки печатки та штампів у паспорті ОСОБА_1 не відповідають печаткам та штампам, що використовують в діяльності установи. Підписи консульської посадової особи також не відповідають підписам консульських посадових осіб, які виконували відповідні консульські дії в Генеральному консульстві України в Сан-Франциско.

Також, слід зазначити, що громадянин ОСОБА_1 24 жовтня 2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією 11 сторінки паспорта громадянина України.

Крім цього, дана інформація підтверджується додатком до листа Чернігівської митниці ДФС від 01 лютого 2016 року № 357/25-70-26-03 з відбитком штампа ГУ ДМСУ у Дніпропетровській області від 01 лютого 2016 року вх. № 1151.

Відсутність зняття позивача з вказаного місця реєстрації підтверджується поясненням ОСОБА_1, наданим начальнику Закарпатської митниці ДФС Колесникову В.І.

Враховуючи викладене, позивач має постійне місце проживання на території України, а саме зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, а відтак, ОСОБА_1 у правових відносинах з Україною має статус громадянина - резидента.

Таким чином, маючи статус громадянина-резидента, ОСОБА_1, здійснивши ввезення автомобіля іноземної реєстрації в режимі «тимчасове ввезення терміном до одного року» на підставі відміток в закордонному паспорті про постійне місце проживання в США, за відсутності права на таке ввезення, вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є правомірним.

Щодо дотримання відповідачем строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з частиною 1 статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477 - 481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.

Суд зазначає, що в даному випадку позивачем вчинене правопорушення митних правил, передбачене статтею 485 Митного кодексу України, яке, як слідує з вищенаведеного, належить до триваючих правопорушень, що передбачено статтею 467 Митного кодексу України.

Вчинене позивачем правопорушення було виявлено 10 лютого 2016 року, про що свідчить орієнтування від 10 лютого 2016 року № 551/25-70-26-03, відтак постанова в справі про порушення митних правил № 0249/30500/16 від 22 березня 2016 року винесена в межах піврічного строку з дня виявлення триваючого правопорушення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про правомірність винесення відповідачем постанови в справі про порушення митних правил № 0249/30500/16.

За наведених обставин, судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до пункту 4 частини 1 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Закарпатської митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06 червня 2016 року у справі № 308/3677/16-а скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Закарпатської митниці ДФС про скасування постанови та закриття провадження у справі про порушення митних правил.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя С. І. Богаченко

Суддя А. І. Рибачук

Суддя Д. М. Старунський

Повний текст постанови виготовлено 19 грудня 2016 року.