Справа № 826/8802/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/8802/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 грудня 2016 року 12:40 № 826/8802/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Кобилянського К.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом

публічного акціонерного товариства «Укртелеком»

до

Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби

третя особа без самостійних вимог на предмет спору

Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві

про

визнання протиправною бездіяльності та зобов’язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» (далі по тексту – позивач, ПАТ «Укртелеком») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби – Центрального офісу з обслуговування великих платників, правонаступником якого є Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби (далі по тексту – відповідач, Офіс ВПП ДФС), в якому, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання висновку до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України про повернення ПАТ «Укртелеком» надмірно сплаченої суми грошового зобов’язання з податку на додану вартість;

- зобов’язати відповідача підготувати та надати до відповідного територіального органу Державної казначейської служби України висновок про повернення ПАТ «Укртелеком» 11625151,07 грн. з бюджету на рахунок у системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Позовні вимоги мотивовано тим, що на неодноразові звернення ПАТ «Укртелеком» про повернення переплати з податку на додану вартість, у визначені Податковим кодексом України строки, відповідач не вчинив дії по підготовці висновку про повернення відповідних сум.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 жовтня 2016 року залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог на предмет спору – Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві (далі по тексту – третя особа, ГУ ДКСУ у м. Києві).

Відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що за результатами розгляду заяви позивача що перерахування надміру сплачених коштів з податку на додану вартість, йому направлено лист, в якому запропоновано розглянути питання щодо перерахування надміру сплачених коштів з розбиттям суми на декілька платежів в наступних звітних періодах.

Третя особа письмових пояснень по суті спору суду не надала, явку представника в судове засідання не забезпечила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується корінцем про отримання факту (т. 2 а.с. 307 ).

Частиною 4 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до частини 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи положення частин 4 та 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, беручи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, в судовому засіданні 20 жовтня 2016 року суд ухвалив перейти до розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПАТ «Укртелеком» перебуває на податковому обліку як платник податків у МГУ ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Станом на 21 грудня 2015 року на інтегрованому рахунку позивача з податку на додану вартість в результаті подання уточнюючих розрахунків податкових зобов’язань з ПДВ за попередні періоди виникла переплата у сумі 14000000,00 грн.

З метою повернення зазначеної переплати ПАТ «Уктлелеком» 21 грудня 2015 року звернулось до відповідача із заявою про повернення переплати.

19 січня 2016 року Міжрегіональне головне управління Державної фіскальної служби – Центральний офіс з обслуговування великих платників направив лист №1322/10/28-10-20-4-20, в якому зазначив про необхідність подання заяви на перерахунок надміру сплачених коштів з ПДВ згідно вимог чинного законодавства, оскільки такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

На виконання зазначеного листа позивачем 21 січня 2016 року повторно було подано заяву про повернення надміру сплачених коштів.

09 лютого 2016 року листом №2938/10/26-10-20-4-20 податковий орган повідомив платника про те, що на даний час розглядається можливість щодо перерахування надміру сплачених коштів.

У зв’язку з тим, що вимога про повернення надміру сплачених коштів податковим органом виконана не була, позивач втретє, 18 березня 2016 року звернувся до Міжрегіонального головного управління Державної фіскальної служби – Центрального офісу з обслуговування великих платників із заявою про повернення надміру сплачених коштів.

Відповідь за результатами розгляду даної заяви відповідачем надано після звернення платника до суду.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною ПАТ «Укртелеком» звернулось з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку позовним вимогам, суд приходить до наступного.

Починаючи з 01 січня 2011 року спеціальним законом, що регулює відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства є Податковий кодекс України від 02.12.2010р. №2755-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі по тексту – ПК України).

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.115 названого пункту надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

Умови повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань визначені положеннями статті 43 ПК України.

Відповідно до пункту 43.1 згаданої статті помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми. Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Отже, з аналізу наведених норм слідує, що умовою повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань, окрім відсутності податкового боргу у платника податку незалежно від виду боргу, є воля самого платника податків, яка виражається у подачі до відповідного контролюючого органу заяви про таке повернення.

Пунктом 5 названого Порядку закріплено, що повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету податків, зборів (обов'язкових платежів) та інших доходів бюджетів здійснюється за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету. Подання подається до органу Казначейства за формою, передбаченою нормативно-правовими актами з питань повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету коштів, або в довільній формі на офіційному бланку установи за підписом керівника установи (його заступника відповідно до компетенції), скріпленим гербовою печаткою (у разі наявності) або печаткою з найменуванням та ідентифікаційним кодом установи (у разі наявності), з обов'язковим зазначенням такої інформації: обґрунтування необхідності повернення коштів з бюджету, найменування платника (суб'єкта господарювання), код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та мають відмітку у паспорті), сума платежу, що підлягає поверненню, дата та номер документа на переказ, який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету.

Пунктом 1 названого Порядку закріплено, що він регламентує взаємовідносини територіальних органів Державної фіскальної служби України (далі - органи ДФС) з місцевими фінансовими органами та територіальними органами Державної казначейської служби України (далі - органи Казначейства) в процесі повернення платникам податків помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань за платежами, контроль за справлянням яких покладено на органи ДФС, з метою належного виконання положень статей 43, 102 Податкового кодексу України, частини другої статті 45 та частини другої статті 78 Бюджетного кодексу України.

Аналогічно положенням Податкового кодексу України, у пункті 5 Порядку №1146 закріплено, що повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошових зобов'язань у випадках, передбачених законодавством, здійснюється виключно на підставі заяви платника податку (за винятком повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку на доходи фізичних осіб, які розраховуються органом ДФС на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку), яка може бути подана до територіального органу ДФС за місцем адміністрування (обліку) помилково та/або надміру сплаченої суми протягом 1095 днів від дня її виникнення.

Водночас, відповідач не надав жодної відповіді на вказану заяву позивача.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про вчинення відповідачем протиправної бездіяльності, яка полягала у не вчиненні передбачених законодавством України дій.

Розглядаючи вимоги ПАТ «Укртелеком» про зобов’язання Офісу великих платників ДФС підготувати та надати висновок до органу казначейства про повернення суми надмірно сплаченого податку на додану вартість у розмірі 11625151,07 грн., суд приходить до наступного.

Відповідно до пункту 8 Порядку №1146 орган ДФС саме на підставі даних інформаційних систем готує висновок про повернення суми (її частини).

Отже, тільки виходячи з даних інформаційних систем податковий орган зазначає у відповідному висновку суму коштів, яка підлягає поверненню.

За таких обставин зазначена вимога ПАТ «Укртелеком» підлягає частковому задоволенню, а саме щодо зобов’язання Офісу великих платників ДФС вчинити дії щодо подання висновку до органу казначейства про повернення з державного бюджету України надмірно сплачених коштів з податку на додану вартість.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов’язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно із частиною 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували твердження позивача, відповідач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об’єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх часткового задоволення.

Відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо неподання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість за зверненням публічного акціонерного товариства «Укртелеком».

3. Зобов’язати Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби вчинити дії щодо подання відповідному органові Державної казначейської служби України висновку про повернення надміру сплачених сум грошового зобов'язання з податку на додану вартість за зверненням публічного акціонерного товариства «Укртелеком».

3. Стягнути з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби за рахунок бюджетних асигнувань на користь публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (код ЄДРПОУ 21560766) судові витрати в сумі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський