Справа № 209/1024/16-а
Суддя: Лобарчук О. О.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 209/1024/16-а
Провадження № 2-а/209/43/16
УХВАЛА

14 листопада 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Лобарчук О.О.

при секретарі: Бойко Н.Є.

розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації, ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, -

ВСТАНОВИВ:

30 березня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації, ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, в якому просить визнати бездіяльність відповідачів ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації щодо несплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" за 2015 рік протиправною; зобов'язати ОСОБА_2 обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації здійснити перерахунок та виплатити йому щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2015 рік відповідно до статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної частиною 1 статті 28 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат в сумі 43940,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначив, він є учасником бойових дій та є інвалідом 1 групи, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни. Згідно із вимогами ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зі змінами від 25.12.1998 року № 367- XIV повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дії та інвалідом 1-ї групи з 01 серпня 2011 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни. Згідно із вимогами ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", інваліду війни 1-ї групи - учасникам бойових дій повинна щорічно, до 05 травня, виплачуватися разова грошова допомога у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком.

Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, передбачених ст. ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення звязку або через установи банків: пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Згідно з п.п. 3.2,4.9,4.10 Типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, затвердженим наказом міністра праці та соціальної політики України від 25 квітня 2006 року за № 147, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 червня 2006 року за № 683/12557, цей центр здійснює підготовку документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат, проводить перерахунки розмірів грошової допомоги різним категоріям одержувачів пільг.

Однак, починаючи з 2009 року, відповідачі не виплачують позивачу разову грошову допомогу навіть в мінімальних розмірах, встановлених відповідними постановами Кабінету Міністрів України на кожен рік. Так в 2009 році постановою КМУ від 18 березня 2009 року № 311 встановлено наступні розміри виплат: інвалідам війн війни II групи 430 грн., інвалідам війни III групи 380 грн. | ^

У 2010 р. виплата разової грошової допомоги до 5 травня здійснювалась у розмірах, встановлених постановою Кабінет' Міністрів від 07.04.2010 р. N 299 "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2010 р. у розмірі інвалідам І групи - 600 гривень; інвалідам II групи - 480 гривень; інвалідам III групи - 420 гривень; учасникам бойових дій - 380 гривень.

Розмір допомоги згідно із Постановою Кабінету міністрів України від 4 квітня 2011 р. N 341 складав інвалідам війни І групи-1000 грн., інвалідам війни II групи 900 грн., інвалідам війни III групи 800 грн.

5 квітня Кабінет Міністрів України вніс зміни до своєї постанови від 28 грудня 2011 року 1381 «Про підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення», тим самим збільшивши у 2012 році розміри щорічної разової грошової допомоги до 5 травня - інвалідам І групи - 2200 гривень; інвалідам II групи - 1920 гривень; інвалідам III групи - 1720 гривень;

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 13.03.2013 року № 149 "Деякі питання виплати у 2013 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" у поточному році щорічна разова грошова допомога до 5 травня надаватиметься у таких розмірах: - інвалідам І групи - 2415 гривень; - інвалідам II групи - 2110 гривень; - інвалідам III групи - 1895 гривень;

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 р. № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" визначенні розміри грошової допомоги -1 групи - 2575 гривень; II групи - 2250 гривень; III групи - 2020 гривень;

Постановою КМУ від 31 березня 2015 р. № 147 встановлено на 2015 рік - І групи 2 835 гривень; II групи 2 475 гривень; III групи 2 200 гривень;

Частиною 5 статті 13 Закону України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції яка діє на час звернення позивача до суду) передбачено, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах; інвалідам І групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Однак, відповідачі не сплачували позивачу грошові виплати навіть в мінімальних розмірах, встановлених вказаними вище постановами КМУ, хоча повинні були сплачувати у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком з наступних підстав.

Рішенням Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року у справі "№ 20-рп/2004 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. ст. 44,47,78,809 Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік" та конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч. 2,3, 4 ст. 78 Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік", визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), ст. 44 Закону України "Про державний бюджет України на 2004 рік", якою встановлено, що у 2004 році виплата щорічної разової допомоги відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 120 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року за № 6-рп/07 за конституційним поданням 46 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. ст. 29,36, ч. 2 ст. 56. ч. 2 ст. 62, ч. 1 ст. 66. п. п. 7,9. -2.13,14,23,29,30,39,41,43,44,45,46 ст. 71,98,101,103,111 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" від 19 грудня 2006 року за № 489-У, визнано такими, що не відповідають Конституції України ( є неконституційними), ст. 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" у частині розміру щорічної разової грошової допомоги та положення п. 13 ст. 71 Закону України "Про державний бюджет України на 2007 рік" у частині зупинення на 2007 рік дії ч. 5 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та виплати учасникам бойових дій разової грошової допомоги у сумі 280 гривень.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень ст. 65 розділу 1, п. п. 61-63,66 розділу 2, п. З розділу З Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 67 розділу 1, п.п. 1-4,6-22,24-100 розділу 2 Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» зазначено, що Закон України «Про державний бюджет України» є основним фінансовим документом і через своє спеціальне призначення не повинен регулювати відносини у інших сферах суспільного життя; Законом України «Про державний бюджет» не можна вносити зміни до інших Законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, оскільки це створює протиріччя у законодавстві, і як наслідок призводить до скасування та обмеження прав і свобод людини і громадянина, а також тим, що Конституція України не надає Закону України «Про державний бюджет» юридичної сили вищої, ніж сила інших Законів.

Зазначені Рішення Конституційного Суду України мають преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв'язку з правовідносинами, які виникли внаслідок і дій положень статей зазначених законів, що визнані неконституційними, є обовязковими для виконання на території України і остаточними.

Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації на заяву позивача повідомило про те, що виплати позивачу протягом 2011-2015 років управлінням не нараховувалися та не проводилися.

Він не отримував грошові кошти як щорічна одноразова грошова допомога йому, як інваліду війни та учаснику бойових дій відповідно до ст. ІЗ Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до змін, які були внесені підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 р. N 107-УІ, та які визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп /2008.

При таких обставинах застосування підзаконного нормативного акту - Постанов КМУ суперечну Закону України від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII- «Про статус ветеранів війни, гарантії ЇУ соціального захисту».

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).

Згідно зі статтею 4 Закону N 3551 -XII ветеранами війни є особи, які брали участь у гахнсті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону N 3551-XII нормативні акти органів державної влади і органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними.

Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. З огляду на Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з драв людини, як джерел права, реалізація особою права, що повязане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином право позивача на отримання щорічної одноразової грошової допомоги, як ветерану війни-учаснику бойових дій, не може бути поставлено у залежність від бюджетних асигнувань, і разом з тим потребує фінансування за рахунок коштів Державного бюджету України.

Асигнування для головних розпорядників коштів щорічно затверджуються Законом України "Про державний бюджет України". Згідно з п. 2 Указу Президента України "Про заходи щодо забезпечення наповнення Державного бюджету та посилення фінансово-бюджетної дисципліни" від 28 лютого 1997 року за № 187, та витрачання коштів органами виконавчої влади, їх структурними підрозділами, іншими організаціями, що фінансуються за рахунок державного бюджету України, змінюється на підставі їх кошторисів доходів і видатків, які затверджуються у встановленому порядку. Асигнування, що передбачаються кошторисами, надаються головними розпорядниками бюджетних коштів, які здійснюють безпосередній розподіл коштів між відповідними установами. Головним розпорядником виділених коштів для виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", є Міністерство праці та соціальної політики України.

Зазначена позиція викладена й в рішенні Верховного суду України від 14 березня 2013 р. у справі №, 21 -ЗЗаІЗ в який аналізуючи правовідносини щодо виплати грошової допомоги ветеранам війни у 2009 р., зазначив, що розмір цієї виплати регулюються положеннями Закону України від 22 жовтня 1993 р. № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ч. 5 ст. 12 якого було передбачено, що щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

У 2011 році розмір мінімальної пенсії за віком складав - 764 грн., у 2012 році - 838 грн., у 2013 році - 894 грн., у 2014 році - 949 грн., у 2015 році - 949 грн.

Таким чином відповідачами не сплачено позивачу розмір грошової допомоги у розмірі десяти мінімальних пенсій за віком за вказані роки в наступних розмірах:- 2011 рік - 764x10 =7640 грн.; - 2012 рік - 838x10=8380 грн., - 2013 рік - 894x7=8940 грн., - 2014 рік - 949x7=9490 грн.; - 2015 рік - 949x7= 9490 грн.

Всього за вказаний вище період позивачем не отримано грошової допомоги в сумі 3940 грн.

З наведених вище підстав позивачу щорічну разову грошову допомогу, як інваліду війни, не сплаченому відповідному розмірі, ніж це передбачено нормами Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а тому існує необхідність поновлення його порушеного права на отримання цієї допомоги у встановленому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" розмірі. З цією метою необхідно зобов'язати дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації як юридичних осіб, що здійснюють підготовку документів на виплату всіх видів соціальної допомоги та інших грошових виплат, проводить перерахунки розмірів грошової допомоги різним категоріям одержувачів пільг, нарахувати та сплатити позивачу недоплачену разову грошову допомогу за 2009-2015 роки.

Відповідно до розділу IV Заключних положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" а саме ст. 17-1 встановлено, що особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги. Таким чином оскільки остаточний строк отримання допомоги є 30 вересня року, то строк повинен рахуватися з наступного дня після цієї дати, тому шестимісячний строк спливає лише 30.03.2016 року, тобто, строк звернення до суду позивачем не пропущений.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про слухання справи в її відсутність.

Відповідач - Управління соціального захисту населення Адміністрації Дніпровського району в судове засідання не з'явилися, надали суду письмові заперечення. Просили суд провести без участі їх представника , та просять застосувати ст. 100 КАС України про пропущення строку звернення до суду. Вказали, що допомогу позивач отримав до травня 2015 року , а до суду звернувся лише 30 березня 2016 року.

Відповідач - ОСОБА_2 обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат , в судове засіданні не з'явилися. Надали на адресу суду письмові заперечення, в яких просять закрити провадження в порядку адміністративного судочинства щодо Центру та провести судовий розгляд у відсутність їх представника.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 1 групи, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 026638 та перебуває на обліку в УПСЗН Дніпровського району Кам'янської міської ради і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Предметом позову, заявленого позивачем до суб'єкта владних повноважень, є визнання неправомірними дій відповідача щодо не нарахування та невиплати йому разової грошової допомоги, як учаснику бойових дій та інваліду 1 групи до 5 травня за 2015 рік в розмірі десяти мінімальних пенсій за віком відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов'язання відповідача провести йому перерахунок та виплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2015 рік в розмірі визначеному законом.

Відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Частиною другою вказаної статті визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

У разі пропуску такого строку та визнання вказаних особою причин пропуску строку неповажними, місцевий адміністративний суд повинен залишити адміністративний позов без розгляду.

При цьому необхідно враховувати, що предметом позову в категорії справ щодо призначення, перерахунку, надання, одержання пенсійних та усіх інших соціальних виплат, є дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, пов'язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, тому необхідно перевіряти строк звернення до суду залежно від виду платежу та тривалості періоду, за який виник спір.

З матеріалів справи вбачається, що у квітні 2015 року позивачу, як інваліду війни була перерахована допомога у розмірі 875 грн., тобто про порушення своїх прав, свобод чи інтересів по виплаті допомоги до 5 травня за 2015 рік позивач дізнався у квітні 2015 року, проте за їх захистом звернувся до суду 30.03.2016 року, тобто з порушенням строку встановленого ст.99 КАС України та з заявою про поновлення строку звернення до суду не звертався.

Позивач послався на розділ 1У Заключних положень Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме 17-1 встановлено, що особи, які не отримала разової грошової допомоги до 5-го травня , мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

В той же час доказів, що він не отримав допомогу своєчасно - у квітні 2015 року - не надав.

Жодних доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовними вимогами за 2015 рік позивач не надав, підстав неможливості своєчасного звернення до суду з зазначеним позовом у встановлений КАС України строк не навів.

Отже, позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду з позовними вимогами за 2015 рік , із заявою про поновлення порушеного строку позивач не звертався, підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні, а тому позовні вимоги за підлягають залишенню без розгляду.

Представник відповідача наполягає на застосуванні ст. 100 КАС України.

Згідно з п.9 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

При даних обставинах суд вважає за необхідне позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 99,100,155 КАС України, суд ,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Дніпровської районної адміністрації, ОСОБА_2 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій стосовно вимог за 2015 року - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до ОСОБА_2 апеляційного адміністративного суду через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали, а якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує з дня отримання копії ухвали і в той же строк.

Суддя О.О.Лобарчук