Справа № 807/1119/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

про закриття провадження у адміністративній справі

14 грудня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1119/16

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі:

головуючої судді - Скраль Т.В.,

при секретарі - Воловар О.В.,

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2;

відповідача: державного реєстратора Сектору з питань державної реєстрації Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області Шпільки Ігора Андрійовича,

третя особа : ОСОБА_4 - представник не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до посадової особи - державного реєстратора Сектору з питань державної реєстрації Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області Шпільки Ігора Андрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора , -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС України 14 грудня 2016 року було проголошено вступну та резолютивну частини ухвали. Повний текст ухвали виготовлено та підписано 19 грудня 2016 року.

18 серпня 2016 року, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду та з урахування уточнених вимог ОСОБА_1 звернувся із позовом до посадової особи - державного реєстратора Сектору з питань державної реєстрації Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області Шпільки Ігора Андрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, в якому просить: скасувати рішення індексний №9504918 від 25.12.2013 року державного реєстратора Шпільки Ігора Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було відкрито розділ №40 та проведено державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності 4054757 на нерухоме майно - земельну ділянку кадастровий НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_1.

Дослідивши матеріали справи, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України, суд приходить до висновку про закриття провадження в адміністративній справі, виходячи з наступного:

Згідно ст.1 Кодексу адміністративного судочинства України - цей Кодекс визначає повноваження адміністративних судів щодо розгляду справ адміністративної юрисдикції, порядок звернення до адміністративних судів і порядок здійснення адміністративного судочинства.

Згідно зі ст.2442 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Виходячи з наведених правових норм, суд керується висновками Верховного Суду України також при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі.

Таким чином, виходячи з системного аналізу положень законодавства, судової практики, змісту та суті позову, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це, не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з п.1 ч.2 ст.17 КАС України: юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у справі, що розглядається по своїй суті стосується скасування рішення № 9504918 від 25.12.2013 державного реєстратора Шпільки Ігора Андрійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було відкрито розділ № 40 та проведено державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності 4054757 на нерухоме майно - земельну ділянку кадастровий номер № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1.

При цьому, як слідує із адміністративного позову, позивач дізнався про порушення свого права, після того, коли 08 липня 2016 року ОСОБА_4 (третя особа в даній справі) звернулася до суду із цивільним позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, що було пов'язано із договором купівлі-продажу, який визнано судом недійсним. Отже, в даній справі є спір про право, тому позивач обрав неправильний спосіб захисту порушених прав.

Окрім цього, беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного суду України від 29 березня 2016 року № 21-5430а15 та від 14 червня 2016 року № 21-41а16.

Таким чином, суд дійшов висновку, що спір про скасування рішення чи реєстраційного запису суб'єкта владних повноважень, згідно з яким, вирішено питання щодо права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо), має розглядатися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Разом з тим, враховуючи наведене, суд дійшов би помилкового висновку, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження чи користування землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами КАС України.

Зокрема, такого ж висновку дотримується й Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у своїй Постанові від 24 лютого 2015 року по справі № 21-34а15. В своїй постанові колегія суддів дійшла висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України: суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За правилами п.1 ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Оскільки відповідачем по даній справі є Державний реєстратор, а також, враховуючи ту обставину, що предмет спору стосується цивільного права, саме права власності третьої особи - ОСОБА_4 на земельну ділянку, дана справа підсудна місцевому загальному суду, а саме - Свалявському районному суду Закарпатської області та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

З огляду на викладене, порушені права і інтереси осіб підлягають захисту в порядку цивільного судочинства з урахуванням п.10 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, яка визначає одним із способів захисту цивільного права визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України, встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з ч.2 ст.157 КАС України, якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п.1 ч.1 цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до ч.3 ст.157 КАС України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про закриття провадження у справі - не допускається.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 157, ст.160, 165, ч. 1 ст. 244 - 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Провадження у справі № 807/1119/16 за позовом ОСОБА_1 до посадової особи - державного реєстратора Сектору з питань державної реєстрації Свалявської районної державної адміністрації Закарпатської області Шпільки Ігора Андрійовича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора - закрити.

2. Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

СуддяТ.В. Скраль