Справа № 500/5567/16-а
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2016-12-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

22 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 500/5567/16-а

Категорія: 14 Головуючий в 1 інстанції: Адамов А.С.

Одеський апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді доповідача - Косцової І.П.

суддів - Стас Л.В.

- ОСОБА_1

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Одеській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі про визнання незаконною відмови у відшкодуванні витрат на лікування та стягнення витрат на лікування та на проїзд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною відмову відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі у відшкодуванні витрат на лікування, стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування у розмірі 9720,09 грн. та витрати на проїзд до лікувального закладу в розмірі 40,06 грн.

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.157 КАС України, у звязку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги, з посиланням на п. 14 Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2014 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів», зазначив, що даний адміністративний позов належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а суд першої інстанції припустився помилки та безпідставно закрив провадження у справі, порушивши норми процесуального права.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів п. 2 ч.1 ст. 197 КАС України, враховуючи достатність доказів для її вирішення.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом апеляційної інстанції та підтверджено матеріалами справи, у грудні 2015 року ОСОБА_2 внаслідок ушкодження здоровя на виробництві отримав статус інваліда другої групи.

На підставі індивідуальної програми реабілітації №100 від 15.12.2015 року, затвердженої Ізмаїльською міжрайонною медико-соціальною експертною комісією, позивач у період з 2015 по 2016 рік проходив лікування в Одеській обласній клінічній лікарні.

В процесі проведеного лікування, ним були витрачені власні кошти, з яких 9 720,09 грн. на лікарські засоби, та 40,06 грн. проїзд до лікувального закладу.

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2, з метою відшкодування витрачених ним коштів, звернувся до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі з відповідною заявою, проте листом від 29.10.2015 року отримав відповідь про неможливість їх відшкодування.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернувся до суду в відповідним адміністративним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції посилався на п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» та зазначив, що дану категорію справ належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно п.1 ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Частиною 2 ст. 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Аналізуючи вищенаведені приписи КАС України, колегія суддів погоджується з доводами апелянта, що даний адміністративний позов з урахуванням заявлених вимог належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом даного спору є рішення органу, наділеного контролюючими функціями, з правом приймати обовязкові для виконання рішення.

Крім того, аналогічна за змістом позиція викладена Вищим адміністративним судом України у пункті 14 Постанови Пленуму №8 від 20.05.2013 року «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» (в редакції від 22.05.2015 року, яка діяла на момент звернення позивача до Фонду), в якому судам розяснено, що спори щодо визначення класу професійного ризику виробництва, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються в судовому порядку. Оскільки Фонд соціального страхування України наділений контролюючими функціями та правом видання обов'язкових для страхувальників актів, спори за його участі та участі його робочих органів розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року прийнята з порушенням норм процесуального права, а тому її слід скасувати, та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.195,197,199,204,205,206,211 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в Одеській області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань України в м. Ізмаїлі та Ізмаїльському районі про визнання незаконною відмови у відшкодуванні витрат на лікування та стягнення витрат на лікування та на проїзд - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_3

Судді: Л.В. Стас

ОСОБА_1