Справа № 820/321/16
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2016 р. м. Київ К/800/27939/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Заїки М.М.,

суддів Загороднього А.Ф.,

Кобилянського М.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

28 січня 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив суд, визнати неправомірними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо прийняття рішення від 10 лютого 2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10 лютого 2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки СРВ ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області прийняти рішення за результатами розгляду заяви громадянки В'єтнаму ОСОБА_6 від 24 грудня 2015 року про здійснення їй обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 від 18 травня 2005 року у зв'язку з непридатністю її для користування, з урахуванням рішення суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 10 лютого 2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки СРВ ОСОБА_6; скасовано рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області від 05 квітня 2016 року про відмову у здійсненні обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 18 травня 2005 року, у зв'язку з непридатністю для користування.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області задоволено, постанову суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_3 з посиланням на порушення норм матеріального та процесуального права, допущених судом апеляційної інстанції, просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в межах, передбачених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що громадянка Вєтнаму ОСОБА_6 18 травня 2005 року отримала посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково.

24 грудня 2015 року позивач звернулась з письмовою заявою до ГУ ДМС України в Харківський області про здійснення обміну бланку посвідки на постійне проживання в Україні, в зв'язку з її непридатністю для користування.

Рішенням начальника Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області від 10 лютого 2016 року №04/1, на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянці СРВ ОСОБА_6.

У висновку прийнятого рішення зазначено, що дозвіл на імміграцію в Україну від 18 травня 2005 року та посвідка на постійне проживання серії ХР 13273 від 18 травня 2005 року, які видані СРВ ОСОБА_6 - оформлені на підставі незаконно виданих документів та підлягають скасуванню.

Задовольняючи позовні вимоги СРВ ОСОБА_6, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що оскаржуване рішення не містить посилань на конкретні обставини як на підставу застосування ст. ст. 12, 13 Закону України "Про імміграцію" для скасування дозволу на імміграцію позивачу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову позивачці у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки чоловік позивачки незаконно отримав посвідку на постійне проживання, не вважається таким, що має дозвіл на імміграцію, а тому вказана обставина є правовою підставою для скасування СРВ ОСОБА_6 дозволу на імміграцію на підставі пункту 1 частини 1 статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду апеляційної інстанції виходячи з наступного.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну (далі - іммігранти), поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень (далі - провадження у справах з питань імміграції), а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих їм органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 грудня 2002 р. N 1983 (далі - Порядок).

У відповідності до пп. 2 п. 2 цього Порядку, в редакції, яка діяла на час надання посвідки, рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають територіальні органи Департаменту в головних управліннях, управліннях МВС в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - територіальні органи) - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції (крім іммігрантів, стосовно яких рішення приймає Департамент), а саме: батьків, чоловіка (дружини) іммігранта та його неповнолітніх дітей.

Рішення про надання дозволу на імміграцію є підставою для отримання посвідки на постійне проживання.

Відповідно до статті 12 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час прийняття рішення відповідачем про скасування дозволу, дозвіл на імміграцію може бути скасовано органом, який його видав, якщо: 1) з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; 2) іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; 3) дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; 4) це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; 5) іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; 6) в інших випадках, передбачених законами України.

Законом України "Про імміграцію" встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну зі змісту якого вбачається, що підставами для скасування дозволу на імміграцію можуть бути лише винні дії іммігранта.

Відповідно до абз. 4 п. 4 Прикінцевих положень Закону України "Про імміграцію" іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну до 6 березня 1998 року за Угодою між Урядом Соціалістичної Республіки В'єтнам та Урядом СРСР про направлення і прийняття в'єтнамських громадян на професійне навчання та роботу на підприємства і в організації СРСР від 02.041981 року, залишилися проживати в Україні і звернулися протягом шести місяців з дня набрання чинності цим Законом із заявою про видачу їм посвідки на постійне проживання в Україні вважаються такими, що мають дозвіл на імміграцію в Україну.

Посвідка на постійне проживання таким особам видається за їхніми заявами або заявами їх законних представників без оформлення дозволу на імміграцію.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, при прийнятті рішення про надання позивачу дозволу на імміграцію в Україну та наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні, проводив перевірку законності залишення на постійне проживання на території України позивача, та керуючись пунктом п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію позивачу, визначених у ст. 10 Закону України "Про міграцію", не виявив, у зв'язку з чим, надав посвідку на постійне місце проживання в Україні.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що питання про скасування дозволу на імміграцію розглядалось без запрошення позивача для надання пояснень, при винесенні оскаржуваного рішення не вивчались обставини, зокрема, що позивач перебуває у другому шлюбі з гр. В'єтнаму ОСОБА_7, та вони мають спільних дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, які згідно свідоцтва про народження народились в Україні.

Суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що відповідач, під час прийняття рішення від 10 лютого 2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянки СРВ ОСОБА_6 діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, без урахування принципу пропорційності, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст. 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує рішення суду апеляційної інстанції і залишає у силі рішення суду першої інстанції, ухвалене відповідно до закону і скасоване помилково.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року необхідно скасувати, оскільки вона постановлена з порушенням норм матеріального права, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року необхідно залишити в силі, оскільки вона є законною і обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - скасувати.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного управління Державної міграційної служби України у Харківській області про визнання дій неправомірними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Головуючий М.М. Заїка

Судді А.Ф. Загородній

М.Г. Кобилянський