Справа № 127/11107/16-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/11107/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Федчишина С.А.

Суддя-доповідач: Граб Л.С.

14 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Граб Л.С.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М.

за участю:

секретаря судового засідання: Стаднік Л.В.,

позивача: ОСОБА_2,

представника позивача: ОСОБА_3,

представника відповідача: Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

26 вересня 2016 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду в м. Вінниця, в якому просив: поновити термін звернення до суду; визнати неправомірним рішення комісії управління Пенсійного фонду в м. Вінниця щодо відмови ОСОБА_5 в призначенні пільгової пенсії згідно ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення»; зобов'язати управління Пенсійного фонду в м. Вінниця призначити та виплачувати ОСОБА_5 з 03.08.2015 року пільгову пенсію згідно ст.13 ЗУ «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням порядку розрахунку пенсії в редакції ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», що діяв на час звернення за призначенням пенсії; допустити постанову суду до негайного виконання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року позов залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 20 жовтня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги та просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як слідує з матеріалів справи, 03.08.2015 року ОСОБА_5 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця із заявою про призначення пенсії згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення».

Однак, згідно витягу з протоколу №92 від 02.10.2015 року, УПФУ в м.Вінниця відмовлено позивачу у призначенні пільгової пенсії.

ОСОБА_5, вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали виходив з того, що позовна заява подана з пропущенням строку звернення, передбаченого ст.99 КАС України, а отже наявні підстави для залишення її без розгляду на підставі ст. 100 КАС України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 1 ст.100 КАС України встановлено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Аналізуючи вищезазначені приписи КАС України, колегія суддів зауважує, що дотримання строку звернення з адміністративним позовом до суду є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду в м. Вінниця про призначення пенсії на пільгових умовах 29.01.2016 року, що підтверджується відбитком штампу суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького міського суду від 01.02.2016 року вказану позовну заяву залишено без руху і надано строк для усунення недоліків до 11 лютого 2016 року.

Однак, дана ухвала повернулася за закінченням терміну зберігання, тобто не була вручена позивачу, що підтверджується відбитком штампу на конверті від 29.02.2016 року.

У послідуючому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 04.03.2016 року позовну заяву повернуто позивачу.

Таким чином, дослідивши обставини справи в повному обсязі, колегія суддів дійшла висновку, що відмовляючи позивачу у поновленні строку суд першої інстанції без з'ясування обставин справи, в оскаржуваній ухвалі прийшов до передчасного висновку про відсутність підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Разом з тим, колегія суддів враховує також і судову практику Європейського Суду з прав людини.

Так, з Рішення Європейського Суду з прав людини по справі "Іліан проти Туреччини" слідує, що правило встановлення обмежень до суду у зв'язку з пропуском строку звернення до суду, повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

У справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".

Водночас у справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відтак, правило про пропуск строку звернення до суду не має абсолютного характеру і не повинно застосовуватися автоматично, тобто навіть у разі пропуску строку звернення до суду без відповідних додаткових обґрунтувань суд не може його застосувати.

Крім того, застосування правила пропуску строку звернення до суду залежить від обставин справи. Під цим слід розуміти вагомість права, про захист якого особа звернулася до суду.

З огляду на встановлені обставини у справі, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушив норми процесуального законодавства, позбавивши при цьому права позивача на звернення до суду.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.199 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 204 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду України у м.Вінниці про визнання рішення неправомірним та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Справу направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 грудня 2016 року.

Головуючий Граб Л.С.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.