Справа № 2а-7240/10
Суддя: Кобилянський М.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" грудня 2016 р. м. Київ К/9991/12231/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого - судді Кобилянського М.Г.,

суддів: Загороднього А.Ф., Заїки М.М.,

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про стягнення коштів

за касаційною скаргою управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2010 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила:

визнати неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області, управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації;

стягнути з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на її користь недоплачені кошти щомісячної грошової допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства, передбачені статтею 37 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ), в розмірі 3041,60 грн. за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року;

стягнути з управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на її користь недоплачені кошти доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ, в розмірі 15208 грн. за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона має статус потерпілої внаслідок Чорнобильської катастрофи, працює в Шостому Коростенському відділенні Житомирської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» та проживає в м. Коростені Житомирської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення, тому має право на виплати у розмірах, що встановлені статтями 37, 39 Закону № 796-ХІІ. Проте всупереч вимогам зазначеного Закону, який визначає розмір цих виплат, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, соціальні виплати вона отримувала у твердих сумах, визначених постановою Кабінету Міністрів України «Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 26 липня 1996 року № 836 (далі - постанова № 836).

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2010 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області щодо невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 коштів, передбачених статтею 37 Закону № 796-ХІІ. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області на користь позивача кошти, передбачені статтею 37 Закону № 796-ХІІ, в розмірі 3016,40 грн за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. Визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації щодо невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 коштів, передбачених статтею 39 Закону № 796-ХІІ. Стягнуто з управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації на користь позивача кошти, передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ, в розмірі 13209,16 грн за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. Сума визначена без урахування обов'язкових платежів і податків.

Постановою Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2012 року постанову суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Коростенської міської ради Житомирської області здійснити нарахування та виплату позивачеві допомоги у зв'язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва відповідно до статті 37 Закону № 796-ХІІ за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року з урахуванням виплачених коштів за вказаний період. Зобов'язати управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити нарахування та виплату позивачеві доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ за період з 1 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року. В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і постановити нове судове рішенням, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи касаційної скарги та правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі у межах, визначених частиною другою статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги.

Судом першої інстанції при розгляді справи по суті встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4, проживає та працює в м. Коростені Житомирської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. Компенсаційні виплати виплачувалися позивачеві відповідно до постанови № 836.

Абзацом третім частини першої статті 39 Закону № 796-XII (у редакції, чинній з 9 липня 2007 року) визначено, що громадянам, які працюють у зоні гарантованого добровільного відселення, провадиться доплата в розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI (далі - Закон № 107-VI) частини першу та другу статті 39 Закону № 796-ХІІ замінено однією частиною такого змісту: «Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України».

Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 положення пункту 28 розділу ІІ Закону № 107-VI визнані неконституційними.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Вихідним критерієм обрахунку спірних сум виплат є мінімальна заробітна плата, розмір якої визначається законом України про державний бюджет на відповідний рік.

Виходячи із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними нормативними актами при вирішенні даного спору, застосуванню підлягає саме стаття 39 Закону № 796-ХІІ (у редакції, чинній з 9 липня 2007 року) та закон України про державний бюджет на відповідний рік, а не постанова № 836, положення якої істотно звужують обсяг встановлених законом прав громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

В доводах касаційної скарги управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, належним чином не встановили коло його повноважень щодо нарахування доплати, передбаченої статтею 39 Закону № 796-ХІІ, оскільки відповідно до положень Порядку використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов'язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 вересня 2005 року № 936 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок, постанова № 936 відповідно) на облік в уповноважені органи стає роботодавець, а не окремий його працівник. Зазначає, що 3 березня 2006 року в управлінні було зареєстровано Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», яким до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, надавалися до управління відомості про нараховані виплати за роботу працівників цієї установи (в тому числі на ОСОБА_1) на території радіоактивного забруднення із зазначенням суми компенсації. Управління здійснює компенсацію доплат за роботу на території радіоактивного забруднення вказаному Банку.

Закон України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, відповідно до статей 1, 2, 4, 21, 22 якого заробітна плата є гарантованою винагородою працівнику за роботу, яку роботодавець виплачує на підставі трудового договору і джерелом оплати якої є дохід та інші кошти підприємства або бюджетні кошти, виділені на ці цілі. У той же час передбачені статтею 39 Закону № 796-ХІІ доплати до структури заробітної плати не входять, а відповідно до Закону України «Про формування, порядок надходження і використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 10 лютого 2000 року № 1445-III фінансуються за рахунок коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення (далі - Фонд) та інших джерел, визначених законодавством.

Порядок використання коштів Фонду визначався постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів Фонду для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та соціального захисту населення» від 20 червня 2000 року № 987, яка втратила чинність у зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку використання коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення заходів щодо ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи» від 16 вересня 2005 року № 931 та постанови № 936.

Відповідно до положень підпункту 5 пункту 4 Порядку виплата доплати особам за роботу (службу) на території зон радіоактивного забруднення відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ проводиться центрами по нарахуванню і виплаті соціальних допомог, управліннями праці та соціального захисту населення районних (міських) держадміністрацій, виконкомів міських, районних у містах рад (далі - уповноважений орган) за місцем реєстрації громадян.

Згідно з пунктом 5 Порядку соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 5 - 13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами - суб'єктами підприємницької діяльності без утворення юридичної особи, установами, організаціями та військовими частинами відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінпраці.

Таким чином, управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації (з 31 грудня 2010 року перебуває в процесі припинення юридичної особи), є належним відповідачем щодо заявлених позовних вимог.

До касаційної скарги відповідачем долучено копію постанови Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 25 червня 2009 року (змінена постановою Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2011 року), якою зобов'язано управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату до заробітної плати за роботу в зоні гарантованого добровільного відселення за період з 22 травня 2008 року по 31 березня 2009 року у розмірі двох мінімальних заробітних плат, передбачених законами України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України», «Про державний бюджет України на 2009 рік» за кожен місяць пропорційно відпрацьованому часу, з урахуванням проведених виплат. Постанова Апеляційного суду Житомирської області від 29 березня 2011 року залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 3 жовтня 2013 року.

Таким чином, є така, що набрала законної сили, постанова суду з того самого спору і між тими самими сторонами, відносно зобов'язань здійснити нарахування та виплату позивачеві доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ за період по 31 березня 2009 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства Укра їни ці обставини є підставою для закриття провадження у справі.

Зазначені обставини не були встановлені судом апеляційної інстанції при ухваленні нового судового рішення у цій справі, а суд касаційної інстанції, відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Оскільки допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права призвели до неправильного вирішення справи і не можуть бути усунені судом касаційної інстанції, то відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини є підставою для скасування судового рішення апеляційного суду в частині задоволення позовних вимог щодо зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити нарахування та виплату позивачеві доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ за період з 1 січня 2009 року по 31 березня 2009 року і направлення справи на новий судовий розгляд в цій частині.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2012 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення Печерської районної у місті Києві державної адміністрації здійснити нарахування та виплату доплати громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, відповідно до статті 39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ за період з 1 січня 2009 року по 31 березня 2009 року, а справу у цій частині направити на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Апеляційного суду Житомирської області від 27 січня 2012 року та змінену постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 7 липня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV Кодексу адміністративного судочинства України.

ГОЛОВУЮЧИЙ Кобилянський М.Г.

СУДДІ Загородній А.Ф.

Заїка М.М.