Справа № 219/10848/16-а
Суддя: Конопленко О. С.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року м. Бахмут

Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Конопленко О.С.

за участю секретаря Баканової А.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сьоміної О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі м. Бахмут адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, просить визнати протиправною бездіяльність Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо не нарахування та невиплати пенсії з червня 2016 року; зобов'язати Бахмутське об'єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити нарахування та виплату пенсії за віком та виплатити заборгованість з червня 2016 року на рахунок, відкритий у публічному акціонерному товаристві «Ощадбанк»; допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь позивача пенсії за один місяць; стягнути судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в липні 2014 року він був вимушений разом з дружиною залишити місце свого постійного проживання у м. Горлівка Донецької області у зв'язку із проведенням антитерористичної операції та фактичними бойовими діями, та з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства та порушень прав людини перемістився до м. Чернігів. Під час проживання у м. Чернігів пенсійну справу позивачу було переведено до Управління Пенсійного фонду м. Чернігів, де він отримував пенсію за віком до травня 2016 року. Згодом, 27 березня 2016 року позивач переїхав до м. Бахмут Донецької області, де і мешкає на даний час. 30 березня 2016 року позивач був взятий на облік Управлінням праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради як внутрішньо переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції особа. 30 липня 2016 року позивач подав до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області заяву про переведення пенсійної справи з Пенсійного Фонду м. Чернігів у зв'язку зі зміною місця проживання. До заяви було надано усі необхідні документи. На теперішній час, з червня 2016 року, пенсія за віком позивачу не виплачується, жодних роз'яснень щодо підстав припинення виплати пенсії з Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області йому не надано, проте пенсія є єдиним джерелом його існування. Крім того, позивач є хворою людиною, перебуває на «Д» обліку з приводу Хронічного обструктивного захворювання легень ІІ ступеня та позбавлений можливості навіть оплатити своє лікування. Із зазначеною бездіяльністю Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області позивач не згоден та вважає, що припинення виплати раніше призначеної пенсії за віком є безпідставним, протиправним та таким, що порушує право позивача на пенсійне забезпечення, у зв'язку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та дав пояснення аналогічні тим, що викладені в позовній заяві, також додав, що він звернувся до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області 30 червня 2016 року з заявою про переведення пенсійного справи з пенсійного фонду м. Чернігів, а не 30 липня 2016 року, як зазначено в позовній заяві. Крім того, вважає, що рішення про відмову у виплаті йому пенсії, яке було прийнято 19 липня 2016 року, є передчасним, оскільки його пенсійна справа надійшла до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області лише у вересні 2016 року. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача - Сьоміна О.Я. у судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Артемівську та Артмевіському районі, як особа переміщена з тимчасово окупованої території із заявою про запит пенсійної справи з УПФУ смт. Талалаївки Чернігівської області. Виплата пенсії в УПФУ Талалаївки Чернігівської області була здійснена по 31 травня 2016 року. 04 вересня 2016 року розпорядженням № 12646 електронна пенсійна справа ОСОБА_1 взята на облік. Виплати пенсій особам, переміщеним з тимчасово окупованих територій, регулюються постановою КМУ № 595 від 07 листопада 2014 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам, організаціям Донецької та Луганської областей», Постановою КМУ № 509 від 01 жовтня 2014 року «Про тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ», постановою КМУ № 365 від 08 червня 2016 року «Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постановою КМУ № 136 від 18 лютого 2016 року «Порядок здійснення верифікації та моніторингу достовірності інформації…» та деякими іншими. Згідно протоколу комісії Бахмутської міської ради № 3 від 19 липня 2016 року, місце проживання позивача не підтверджено, на підставі чого в поновленні виплати пенсії було відмовлено. Таким чином, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», підзаконними нормативними актами, прийнятими постановами Кабінету Міністрів України, права позивача порушені не були, у зв'язку із чим просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає позов не обґрунтованим і таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебуває на пенсії, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 (а.с.с 9).

З копії довідки від 30 березня 2016 року № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи вбачається, що з 28 березня 2016 року фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є наступна адреса: АДРЕСА_1 (а.с. 7).

30 червня 2016 року позивач звернувся до Артемівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України смт. Талалаївка Чернігівської області. З копії заяви вбачається, що позивач був обізнаний про те, що його пенсійна справа буде оброблена після перевірки УПСЗН фактичного місця проживання (а.с. 32).

З копії виписки з протоколу № 3 від 19 липня 2016 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, за поданням пенсійного фонду вбачається, що перевіркою фактичного місця проживання ОСОБА_1 08 липня 2016 року факт його проживання за адресою: АДРЕСА_1 не підтверджено, на підставі чого комісія дійшла до висновку про відмову у поновленні пенсії (а.с. 12, 33).

Розпорядженням Артемівського ОУПФУ Донецької області від 05 вересня 2016 року призупинено виплату пенсії ОСОБА_1 до з'ясування фактичного місця перебування внутрішньо переміщеної особи (а.с. 34), про що позивачу було повідомлено листом від 27 вересня 2016 року (а.с. 35).

Відповідно до вимог ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС) України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

У відповідності з вимогами ч. 2 вищевказаної статті, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування,їхні посадові та службові особи зобов'язані діяти лише в межах повноважень та у спосіб ,що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правовий спір фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний Фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України, як центральний орган виконавчої влади, відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу його органів щодо призначення (перерахунку) та виплати пенсії (підпункт 5 пункту 4 вказаного Положення).

Відповідно до п. 12 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.01.2015 року № 41/26486 управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунок в органах казначейства та уповноважених банків.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, цього закону, Закон про недержавне пенсійне забезпечення, законів якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови та порядок пенсійного забезпечення.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058), яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Згідно ч. 1 ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством, зокрема в інших випадках, передбачених ч. 1 ст. 49 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Підстави для припинення виплати пенсії передбачені частиною першою статті 49 вказаного закону: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 т. 2 Закону України «Про основні засади соціальною захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» вії 16 грудня 1993 року право за пенсію за віком має кожний громадянин похилої: віку, який досяг пенсійного віку і має необхідний страховий стаж. Це право: обумовлено трудовим внеском і не обмежується будь якими обставинами, включаючи наявність інших доходів. Порядок і умови пенсійного забезпечення громадян похилого віку встановлюється законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» № 405/2014 від 14 квітня 2014 року, який набрав чинності 14.04.2014 року, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - це час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до частини 2 статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Згідно п. 2 ст. 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (із змінами) від 15.04.2014 року, виплата пенсій громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території і не отримують пенсії та інших соціальних виплат від уповноважених органів Російської Федерації, здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

07 листопада 2014 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 595 «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей», якою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької і Луганської області (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлено, що у населених пунктах Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади тимчасово здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження (тимчасово неконтрольована територія), видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування здійснюються лише після повернення згаданої території під контроль органів державної влади.

Відповідно до п. 8 Тимчасового порядку особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати, протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 7 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08 червня 2016 року (далі за текстом - Порядок № 365 від 08 червня 2016 року), для призначення (відновлення) соціальних виплат структурний підрозділ з питань соціального захисту населення за власною ініціативою або за зверненням органів, що здійснюють соціальні виплати, протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідної заяви внутрішньо переміщеної особи або з дня надходження звернення від органів, що здійснюють соціальні виплати, проводить перевірку достовірності зазначеної в заяві інформації про фактичне місце проживання/перебування внутрішньо переміщеної особи.

Пунктом 10 вищевказаного Порядку № 365 від 08 червня 2016 року визначено, що структурний підрозділ з питань соціального захисту населення протягом трьох робочих днів з дня отримання електронної справи отримувача соціальної виплати вносить на розгляд комісій з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, утворених районними, районними у мм. Києві і Севастополі держадміністраціями, виконавчими органами міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - комісії), подання про призначення (відновлення) або про відмову в призначенні (відновленні) відповідної соціальної виплати, до якого додається акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї.

Пунктом 12 вказаного Порядку передбачено, що за результатами розгляду подання з урахуванням акта обстеження матеріально-побутових умов сім'ї комісія приймає рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати з моменту припинення її виплати, в тому числі з урахуванням інформації про стан фінансування та виплати, що оприлюднюється на офіційному веб-сайті Мінсоцполітики або інших органів, що здійснюють соціальні виплати.

При цьому, відповідно до п. 13 Порядку № 365 від 08 червня 2016 року, комісія, крім підстав відмови у призначенні (відновленні) соціальної виплати, передбачених законодавством, може відмовити заявникові у призначенні (відновленні) такої виплати в разі його відсутності за фактичним місцем проживання/перебування, зазначеним у заяві про призначення (відновлення) соціальної виплати. У разі прийняття рішення про призначення (відновлення) або відмову у призначенні (відновленні) соціальної виплати комісія не пізніше наступного робочого дня надсилає копію такого рішення органові, що здійснює соціальні виплати, та структурному підрозділу з питань соціального захисту населення.

Згідно зі статтею 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії.

Частиною 3 ст.22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення: створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ст. 49 Конституції України).

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Судом встановлено, що розпорядження Артемівського ОУПФУ Донецької області від 05 вересня 2016 року про призупинення виплати пенсії позивачу до з'ясування фактичного місця перебування внутрішньо переміщеної особи прийнято на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, за поданням пенсійного фонду, про відмову у відновленні пенсії ОСОБА_1, оскільки не підтверджено факт його проживання на території Бахмутської міської ради. Таким чином, відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

На підставі вищевикладеного, з урахуванням того, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог, так як позивачем не доведено та не надано доказів в обґрунтування своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суб'єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Суд вважає за необхідне роз'яснити позивачу, що рішення комісії Бахмутської міської ради з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території Бахмутської міської ради, за поданням пенсійного фонду, про відмову у відновленні пенсії може бути оскаржене, відповідно до п. 16 Порядку № 365 від 08 червня 2016 року, і якщо позивач вважає, що рішенням комісії було порушено його право на пенсійне забезпечення, він має право звернутися до суду з позовом за захистом своїх прав, свобод та інтересів.

Відповідно до ст. 94 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 17, 69, 71 КАС України, ст. 8, 19, 22, 24, 64 Конституції України, ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», суд

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Бахмутського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця с. Корінецьке Талалаївського району Чернігівської області, ІПН НОМЕР_3, на користь держави судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 копійок.

Повний текст постанови суду виготовлено 16 грудня 2016 року.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається через Артемівський міськрайонний суд Донецької області до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.С .Конопленко