Справа № 822/1857/16
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1857/16

Головуючий у 1-й інстанції: Козачок І.С.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Мельник-Томенко Ж. М. Ватаманюка Р.В. ,

за участю: секретаря судового засідання: Мирошниченко С.М.,

представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до начальника Хмельницького слідчого ізолятору про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

30.09.2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до начальника Хмельницького слідчого ізолятору про визнання протиправним рішення.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року постановлено справу передати за підсудністю до Ізяславського районного суду Хмельницької області як адміністравного суду.

Позивач, не погодившись із вказаною ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила їхї задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

З позовної заяви встановлено, що позивач ОСОБА_3 просить визнати протиправною та скасувати постанову відповідача--начальника Хмельницького слідчого ізолятора про застосування до нього заходу стягнення у виді поміщення в карцер.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що даний спір повинен розглядатися в порядку адміністративного судочиства місцевим судом в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, а відтак адміністративна справа 822/1857/16, в порядку п. 2 ч. 1 ст. 22 КАС України, повинна бути передана на розгляд іншого суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до статті 6 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу" Державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Таким чином, виправні колонії належать до установ виконання покарань, які входять до структури Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому посадові особи виправних колоній є суб'єктами владних повноважень і виконують управлінські функції шляхом прийняття відповідних рішень.

Відповідно до частини 2 статті 18 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Як встановлено судом з матеріалів позовної заяви, предметом позову у даній справі є рішення посадової особи установи виконання покарань про застосування до засудженого заходу стягнення у виді поміщення в карцер.

Порядок розгляду питань, пов'язаних з виконанням вироку, врегульований розділом VIII "Виконання судових рішень" Кримінального процесуального кодексу України.

У статті 537 цього розділу визначено вичерпний перелік питань, які вирішуються судом під час та після виконання вироків і які за своїм змістом є процесуальними питаннями.

Законом України від 7 вересня 2016 року №1491-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього увязнення та виконання покарань" (далі Закон № 1491-VIII), частину 1 вказаної статті доповнено пунктом 13-1 наступного змісту: "під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань".

Як вірно вказано судом першої інстанції, оскаржуване рішення відповідача охоплюється поняттям "інші рішення адміністрації установи виконання покарань".

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 539 КПК України (в редакції зі змінами, внесеними Законом № 1491-VIII), клопотання (подання) про вирішення питання, повязаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання,-у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4,6,7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що даний адміністративний спір підсудний місцевому загальному суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, як адміністративному суду. І оскільки судом першої інстанції встановлено, що станом на час розгляду справи ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком суду у Замковій виправній колонії №58 Хмельницької області (вул. Гагаріна, 2, м. Ізяслав, Хмельницька область, 30300) то найбільш територіально наближеним судом в даному випадку є Ізяславський районний суд Хмельницької області.

Що стосується доводів представника позивача про те, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції застосував правові норми, які набули чинності, після звернення позивачем до суду, колегія суддів вказує на слідуюче:

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся до суду з цим позовом 30.09.2016 року.

Закон України від 7 вересня 2016 року №1491-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення доступу до правосуддя осіб, які утримуються в установах попереднього увязнення та виконання покарань" набув чинності тільки 08.10.2016 року, після звернення позивачем до суду.

За приписами ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності. Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, провадження у даній справі судом першої інстанції відкрито 05.10.2016 року, до набрання чинності Законом №1491-VIII. Питання щодо відкриття провадження у справі здійснюється на підготовчій стадії судового розгляду справи, на якій суд здійснює перевірку таких передумов для подання адміністративного позову, як адміністративна процесуальна дієздатність позивача, відповідність позовної заяви вимогам закону, дотримання строків звернення до суду, належність спору до адміністративної юрисдикції, а також відсутність інших підстав, які можуть стати перешкодою для відкриття провадження у адміністративній справі. Оскільки судом не виявлено підстав для відмови у відкритті провадження у справі чи повернення позвоної заяви, ним винесено вищевказану ухвалу та призначено справу до розгляду на 27 жовтня 2016 року.

Однак, на стадії розгляд справи по суті судом першої інстанції, вже діяли статті 537,539 КПК України в новій редакції, а тому у суд першої інстанції відповідно до частини 5 КАС України, керувався нормами закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала суду прийнята на підставі повно та всебічно досліджених обставин справи із додержанням вимог матеріального та процесуального права, відтак підстави для її зміни або скасування відсутні.

Відповідно до статті 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 грудня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5