Справа № 317/4530/16-а
Суддя: Мурашова Н. А.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Чалої Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Запоріжжя справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2016р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивує тим, що з 04.10.2016р. він є суддею у відставці і має право на отримання щомісячного грошового утримання. 05.10.2016р. він звернувся до відповідача із заявою про призначення йому щомісячного грошового утримання. Розпорядженням від 11.10.2016р. йому було призначене щомісячне грошове утримання в розмірі 86% від розміру суддівської винагороди. Він не згоден з такими діями відповідача, вважає, що розмір його щомісячного грошового утримання повинен становитиме 90%, виходячи із стажу його роботи на посаді судді 28 років 00 місяців 13 днів. Однак відповідач при нарахуванні щомісячного грошового утримання виходив із меншого стажу роботи, не зарахувавши до нього строк проходження військової служби та половину строку навчання на денному відділенні у вищому юридичному навчальному закладі відповідно до постанови КМУ №865 від 03.09.2005р. «Про плату праці та щомісячне грошове утримання судді». Вважає такі дії відповідача протиправними, оскільки вони суперечать вимогам діючого законодавства, звужують зміст його прав.

Просить визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо призначення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді, зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області призначити та виплатити йому з 04.10.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

В судове засідання позивач не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи в порядку письмового провадження, а також письмові заперечення проти позову, відповідно до яких позов не визнав, вважає дії щодо нарахування позивачу довічного грошового утримання в розмірі 86% суддівської винагороди правомірними, оскільки останній має належним чином підтверджений стаж роботи на посаді судді 23 роки 8 місяців. Нормами чинного законодавства не передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду служби в армії та навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі. Просить в позові відмовити повністю.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними у справі доказами у письмовому провадженні.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав.

Суд встановив, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» №1600-VІІІ від 22.09.2016р. позивач звільнений з посади судді Запорізького районного суду Запорізької областіу зв'язку з поданням заяви про відставку та на підставі цього наказом №7-о-2016 від 03.10.2016р. відрахований зі складу суду.

Згідно протоколу №1619 від 11.10.2016р. позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86% заробітної плати судді, виходячи із стажу роботи на посаді судді 23 роки 08 місяців 07 днів.

Так, відповідачем було враховано і не оспорюється стаж роботи з 28.01.1993р. по 01.10.1996р. на посаді судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя, з 02.10.1996р. по 12.05.2008р. на посаді судді Апеляційного суду Запорізької області, з 13.05.2008р. по 03.10.2016р. на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області.

Вказаний стаж роботи підтверджується записами в трудовій книжці позивача та розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 03.10.2016р., складеного Запорізьким районним судом Запорізької області.

Крім того, згідно вказаного розрахунку до стажу роботи позивача, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, також включений період проходження служби в лавах Радянської армії з 13.11.1975р. по 19.11.1977р., 02 роки 00 місяців 07 днів, та половина періоду навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім.. Т.Г.Шевченко з 01.09.1980р. по 25.06.1985р., 02 роки 04 місяці 00 днів.

Період військової служби та навчання у вищому навчальному закладі підтверджується копіями військового квитка та диплома позивача.

Суд встановив, що спір між сторонами виник з приводу незарахування відповідачем до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, періоду військової служби та половини періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, що вплинуло на визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.2 та ч.1 ст.9 КАС України, суд при вирішенні справи має керуватися принципом законності, відповідно до якого має перевіряти чи діяли органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цієї Конституції, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Незалежність суддів гарантована ст.126 Конституції України. Однією зі складових елементів незалежності судової влади є матеріальне забезпечення судді, в т.ч. і у випадку звільнення судді у відставку.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі ст.135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Ст.135 цього Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, відповідно до п.11 Перехідних положень Закону України №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Так, до набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ).

Відповідно до ст.43 Закону №2862-ХІІ кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

До стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Згідно з п.3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до ч.3 ст.141 Закону України №2453-VI (в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII) щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Вказані положення ч.3 ст.141 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційним), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-рп/2016 від 08.06.2016.

Таким чином, чинною є наступна редакція ч.3 ст.141 Закону України №2453-VI: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини даної справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, проаналізувавши вищевикладені вимоги діючого законодавства, суд приходить до висновку, що відповідач протиправно не зарахував позивачу до стажу його роботи на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання, період військової служби та половину періоду навчання на денному відділенні у вищому навчальному закладі, і у зв'язку з цим невірно визначив відсотковий розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача.

Суд вважає, що стаж роботи позивача на посаді судді повинен розраховуватись відповідно до вимог діючого законодавства, яке діяло до набрання чинності Законом України №2453-VI, а саме на підставі Закону України № 2862-ХІІ та постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», оскільки позивач був обраний на посаду судді до набрання чинності Законом №2453-VI і для нього зберігають чинність правила визначення стажу роботи на посаді судді, закріплені законодавством, що діяло раніше.

Так, суд вважає, що до стажу роботи позивача на посаді судді відповідно до постанови КМУ від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», враховуючи, що позивач має стаж роботи безпосередньо на посаді судді понад 10 років, повинен бути зарахований календарний період проходження строкової військової служби, а саме 02 роки 00 місяців 07 днів, та половина періоду навчання на юридичному факультеті Київського державного університету ім.Т.Г.Шевченко з 01.09.1980р. по 25.06.1985р., 02 роки 04 місяці 00 днів.

За таких умов стаж роботи позивача на посаді судді, що дає йому право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, становить 28 років 00 місяців 13 днів, а розмір щомісячного довічного грошового утримання відповідно 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Таким чином, доводи відповідача щодо правомірності своїх дій суд вважає безпідставними за вищевикладеними обставинами. Крім того, доказів правомірності своїх дій відповідач в порушення вимог ч.2 ст.71 КАС України суду не надав.

Отже, суд вважає, що при здійсненні розрахунку стажу роботи позивача на посаді судді і визначенні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв'язку з чим його дії слід визнати протиправними та зобов'язати його призначити та виплатити позивачу з 04.10.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

У зв'язку з цим позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України суд вважає необхідним стягнути з Державного бюджету України понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 551,20грн.

Крім того, відповідно до ст.267 КАС України суд вважає необхідним зобов'язати відповідача подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання цією постановою законної сили.

Керуючись ст.19,22,126 Конституції України, Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI, Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992р. №2862-ХІІ, постановою КМУ від 03.09.2005р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», ст.2,8,9,11,14,70-72,94,159-162 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області щодо призначення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 86% заробітної плати судді.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Запорізькому районі Запорізької області призначити та виплатити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 04.10.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору 551,20грн.

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в Запорізькому районі Запорізької області подати суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання цією постановою законної сили.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо вона не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Н.А. Мурашова

19.12.2016