Справа № 826/27032/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 листопада 2016 року 14 год. 40 хв. № 826/27032/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва, з урахуванням усунення виявлених недоліків, надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг» (далі - позивач, ТОВ «АК Інжинірінг») до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві (далі - відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень відповідача від 30 жовтня 2015 року № та № (далі - оскаржувані рішення).

В обґрунтування позову зазначено, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки прийняті відповідачем на підставі висновків, зроблених за результатами перевірки позивача, які не відповідають фактичним обставинам.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/27032/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Під час переходу до розгляду справи по суті представники позивача підтримали позов та просили задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому, на обґрунтування якого надано письмові докази.

Представник відповідача у відповідне судове засідання не прибув, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, заява про розгляд справи за відсутності його представника до суду не надійшла.

Водночас, до суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти позову разом із доказами на їх обґрунтування.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено планову виїзну перевірку ТОВ «АК Інжинірінг» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2014 року, за результатами якої складено акт від 12 жовтня 2015 року №5275/26-58-22-02-18/32041006 (далі - акт перевірки).

На підставі акту перевірки відповідачем 30 жовтня 2015 року прийнято оскаржувані рішення:

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств у розмірі 5764448,00 грн. за основним платежем та у розмірі 2882224, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

- № про збільшення позивачу суми грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 5783928,00 грн. за основним платежем та у розмірі 2891964,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами);

Зі змісту акту перевірки вбачається, що ТОВ «АК Інжинірінг» порушено п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України (далі - ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток у періоді, що перевірявся, на загальну суму 5764448,00 грн.; п. 185.1 ст. 185, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 ПК України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 5783928,00 грн.; п.п. 2.8, 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15 грудня 2004 року №637.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює ПК України.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, ст. 200 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 ст. 200 Кодексу, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені розділом V Кодексу (п. 200.2 ст. 200 ПК України).

Згідно з п.п. 138.1, 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з п.п. 138.4, 138.6 - 138.9, пп.пп. 138.10.2 - 138.10.4 п. 138.10, п. 138.11 цієї статті, інших витрат, визначених згідно з п. 138.5, пп.пп. 138.10.5, 138.10.6 п. 138.10, п.п. 138.11, 138.12 цієї статті, п. 140.1 ст. 140 і ст. 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у п. 138.3 цієї статті та у ст. 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Якщо результатом розрахунку об'єкта оподаткування платника податку з числа резидентів за підсумками податкового року є від'ємне значення, то сума такого від'ємного значення підлягає включенню до витрат першого календарного кварталу наступного податкового року. Розрахунок об'єкта оподаткування за наслідками півріччя, трьох кварталів та року здійснюється з урахуванням зазначеного від'ємного значення попереднього року у складі витрат таких податкових періодів наростаючим підсумком до повного погашення такого від'ємного значення (п. 150.1 ст. 150 ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14, п.п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Право суб'єкта підприємницької діяльності на віднесення сум сплаченого податку на додану вартість до податкового кредиту у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу наведених норм права суд приходить до висновку, що необхідними підставами для включення позивачем до складу податкового кредиту відповідних сум податку на додану вартість є: придбання ним товарів, робіт та послуг з метою його подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності; сплата чи нарахування сум податку на додану вартість у зв'язку з таким придбанням, з врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі випадки, за яких неможливе включення витрат по сплаті податку на додану вартість до податкового кредиту звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс) (п. 201.7 ст. 201 ПК України).

Згідно з п. 201.8 ст. 201 ПК України, право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому ст. 183 цього Кодексу.

Підставою для нарахування податкового кредиту, відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, є податкова накладна, яка видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 №996-XIV (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить з наступного.

Між позивачем, як генпідрядником, та ТОВ «УБК-Інвест», як підрядником, укладено договір №05-12-11ПА від 05 грудня 2011 року щодо виконання комплексу будівельно-монтажних робіт на об'єкті: Секція 3.3., 4 черга будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60 в Голосіївському районі м. Києва та договір №19/07/12-Д від 19 липня 2012 року щодо виконання будівельно-монтажних робіт та робіт з демонтажу на об'єкті: Житлова забудова земельної ділянки в межах улиці Деміївської, проспекту 40-річчя Жовтня та провулку Деміївського (ділянка №1, секція №3) в Голосіївському районі міста Києва. Правовідносини сторін тривали протягом липня-серпня 2012 року.

Між позивачем, як генпідрядником, та ТОВ «Бакеліт», як підрядником, укладено договір №08/28/12 від 27.08.2012 року щодо виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті: секція 3.3, 4 черга будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60 в Голосіївському районі м. Києва та договір №27/09/12-ПР від 27 вересня 2012 року щодо виконання проектних робіт стадії «Р» (робоча документація) із розробки конструктивних рішень окремих елементів будівлі, а саме: надземної частини монолітного залізобетонного каркасу (розділ КЗБ) секцій 1,3 проекту: житлова забудова земельної ділянки в межах улиці Деміївської, проспекту 40-річчя Жовтня та провулку Деміївського (ділянка №1, секція №3) в Голосіївському районі міста Києва. Правовідносини сторін тривали протягом вересня 2012 року - лютого 2013 року.

Між позивачем, як генпідрядником, та ТОВ «Імпульс», як підрядником, укладено договір №11/03/13 від 11 березня 2013 року щодо виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті: житлова забудова земельної ділянки в межах улиці Деміївської, проспекту 40-річчя Жовтня та провулку Деміївського (ділянка №1, секція №1, 3) в Голосіївському районі міста Києва; договір №06/03/13-5 від 06 березня 2013 року щодо виконання будівельно-монтажних та загально-будівельних робіт на об'єкті: 4 етап будівництва: секція 3.4 п'ятої черги, секція 3.5 шостої черги, 2-го пускового комплексу дев'ятої черги (підземний паркінг) будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60 в Голосіївському районі міста Києва; договір №06/03/13-ПА від 06 березня 2013 року щодо виконання комплексу будівельно-монтажних та загально-будівельних робіт на об'єкті: секція 3.3, 4 черга будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60 в Голосіївському районі м. Києва. Правовідносини сторін тривали на протязі березня 2013 року - січня 2014 року.

Між позивачем, як покупцем, та ТОВ «Метсільвер», як продавцем, укладено договір №2803-13 від 28 березня 2013 року щодо поставки обладнання водопідготовки згідно видаткових накладних; договір №1112-13 від 11 грудня 2013 року щодо поставки обладнання водопідготовки згідно видаткових накладних; договір №0301-13 від 03 січня 2013 року поставки обладнання водопідготовки згідно видаткових накладних. Поставка та оплата товару здійснювались сторонами на протязі березня-грудня 2013 року та січень-лютий 2014 року.

Між позивачем, як покупцем, та ТОВ «Палладіум», як постачальником, укладено договір №3/21/09-М від 20 вересня 2012 року на поставку продукції. Правовідносини сторін тривали у вересні-жовтні та грудні 2012 року.

Між позивачем, як головним підрядником, та ТОВ «Неотекс», як підрядником, укладено договір №25/05-12 від 25 травня 2012 року щодо виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті: житлова забудова земельної ділянки в межах улиці Деміївської, проспекту 40-річчя Жовтня та провулку Деміївського (ділянка №1, секція №1, 3) в Голосіївському районі міста Києва; договір №04/06-12 від 15 червня2012 року щодо виконання будівельно-монтажних робіт на об'єкті: житлова забудова земельної ділянки в межах улиці Деміївської, проспекту 40-річчя Жовтня та провулку Деміївського (секція №2) в Голосіївському районі міста Києва; договір №28.05-ПА від 28 травня 2012 року щодо проведення робіт по улаштуванню монолітних залізобетонних конструкцій на об'єкті: Секція 3.3, 4 черга будівництва житлового комплексу з вбудовано-прибудованими приміщеннями громадського призначення та паркінгом за адресою: проспект 40-річчя Жовтня, 60 в Голосіївському районі м. Києва. Правовідносини сторін тривали на протязі червень-листопад 2012 року.

На підтвердження реальності господарських операцій позивачем суду пред'явлено довідки про вартість виконаних будівельних робіт (форма №КБ-3), акти виконаних робіт (форма КБ-2в), видаткові накладні на поставлений товар, податкові накладні, специфікації, товарно-транспортні накладні, договір генерального підряду з замовником - ТОВ «Экско Плюс» від 30 листопада 2011 року, виписки по рахункам тощо.

Разом з тим, наведені позивачем докази не можуть бути прийняті судом як належні, враховуючи наступне.

Суд зазначає, що згідно договорів підряду наявність проектної документації є обов'язковою, необхідних доказів щодо переліку працівників контрагентів, які допущені на об'єкт із відповідним дозволом генпідрядника та проведенням інструкції по техніці безпеки відсутні, виконавчу документацію на будівельні та монтажні роботи, а також заявки на авансування суду не пред'явлено. Згідно договору на виконання проектних робіт суду також не пред'явлено робочу документацію, як результат господарської діяльності. Згідно договорів поставки передбачено обов'язковість наявності технічного паспорту на обладнання для водопідготовки тощо.

З огляду на викладене, посилання позивача на наявність в акті перевірки різних назв товариства позивача та зазначення на сторінки акту головним бухгалтером невідомої позивачу особи не є порушеннями, що впливають на визначення реальності господарських операцій, а тому судом до уваги не приймаються.

Доводи відповідача щодо припинення юридичної особи ТОВ «УБК-Інвест», ТОВ «Бакеліт», банкрутства ТОВ «Імпульс», відсутність ТОВ «Метсільвер» за місцезнаходженням, знаходження ТОВ «Палладіум» у процедурі припинення не можуть бути прийняті судом як належні докази безтоварності господарських операцій. Разом з тим, наведені обставини приймаються судом як додаткова ознака відсутності реальної господарської мети між позивачем та його контрагентами. Крім того, ні відповідачу під час перевірки, ні суду не були пред'явлені довіреності на отримання матеріальних цінностей, документи на підтвердження якості товару тощо.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про незаконне формування даних податкового обліку по операціям з такими платниками. Такий висновок в силу вимог ст. 86 КАС України зроблений за наявності сукупності обставин, що свідчать про відсутність фактично здійснених фінансово-господарських операцій платника з його контрагентами та реальність постачання товару по цим операціям.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

На підставі вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг» до державної податкової інспекції у Солом'янському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування рішень є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «АК Інжинірінг».

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин