Справа № 263/11074/16-а
Суддя: Скрипниченко Т. І.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/263/325/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2016 року м. Маріуполь

Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого судді - Скрипниченко Т.І.

при секретарі Ткачук Г.В.

у відкритому судовому засіданні розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії АР №331287 від 25.08.2016 та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Постановою про адміністративне правопорушення серії АР №331287 складеною інспектором патрульної поліції Мельченко Р.О. від 25.08.2016 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч.1 КУпАП та накладено штраф у розрізі 255 гривень за те що нібито перетнув подвійну суцільну лінію о 04.25 годині на проспекті Металургів, 37 за тією ж адресою: проспект Миру 58 інспектор Мельченко Р.О. виніс відносно нього ж постанову про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що в його діях відсутній склад правопорушення передбачений ст. 122 ч.1 КупАП. Також позивач, посилаючись на ст. 268, ст.276-285 КУпАП та рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015 року №5-рп/2016 №1-11/2015, вважає, що особа яка розглядала справу про адміністративне правопорушення, не має право розглядати його та виносити відповідні постанови на місці вчинення правопорушення.

У судовому засіданні засідання позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволені позову. В подальшому в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає. Крім того надав заяву про витребування доказів у відповідача щодо підтвердження правопорушення з його боку.

Представник відповідача Семененко І.В. в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що позивач посилається у позові на порядок складання постанови, а саме не місці рпаовопорушення. З боку працівни ків поліції було правільно складено простанову, відповідно до вимог законодавства це можливе на місці правопорушення та не потребує переміщення до управління поліції. Заяв від позивача про необхідність підготовки до розгляду справи не надходило.

В подальшому представник відповідача у судове засідання не прибув, надав заперечення на позовну заяву про скасування постанови. Доводи позивача щодо того, що справа повинна розглядатись за адресою: 87500, м.Маріуполь, вул. Макара Мазая 16, де розташоване Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ДППЮ, а не за місцем зупинки транспортного засобу, як частини адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюється юрисдикція зазначеного Управління, спростовується рішенням Конституційного суду України від 26.0.2015 року №5-рп/2015. Крім того даним рішенням не визнано неконституційним положення ст. ст. 222, 254, 258 КУпАП. До повноважень інспектора патрульної поліції належить розгляд справ про адміністративні правопорушення на місці зупинки транспортного засобу і накладення адміністративних стягнень, які передбачені частинами 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП відсутні підстави для визнання таких дій протиправними. В ч.2 Розділу 3 Інструкції зазначено, що постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Позивач у позовній заяві підтвердив, що справа про адміністративне правопорушення відносно нього була розглянута інспектором у його присутності на місці зупинки транспортного засобу. Права за ст. 268 КУпАП були роз'яснені, позивачем не заявлялось жодних клопотань, в тому числі про необхідність виклику захисника або фахівця в галузі права. Позивач в адміністративному позові не надав доказів того, що він не порушував правил дорожнього руху.

Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне.

Постановою серії АР №331287 від 25.08.2016 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 гривень.

Згідно ч. 3 ст. 288 КУпАП постанову про накладення адміністративного стягнення іншого органу (посадової особи) може бути оскаржено у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ч. 2 ст. 71 КАС України визначає особу, на яку покладається тягар доказування в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Заявлений відповідач не з'явився в судове засідання, тому суд вирішив спір на підставі доказів, що були надані позивачем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органами державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З тексту позовної заяви позивача та наданого клопотання про витребування доказів у відповідача щодо скоєння правопорушення позивачем, вбачається, що позивач фактично оспорює сам факт правопорушення, тому просить у позові скасувати постанову про притягнення його до адмінінстративної відповідальності та не ставить інших вимог.

Суд вважає що суб'єктом владних повноважень не надано належних та допустимих доказів вчинення правопорушення, та притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути здійснене на підставі неналежних доказів його вини. Відеоматеріал суд не надано, з посиланням на те, що останній зберігається протягом одного місяця, оскільки вважається, що такий період зберігання є достатнім для пред'явлення доказової бази в разі такої потреби, станом на 12.12.2016 року.

Що стосується посилання позивача на порядок оформлення правопорушення, як обгрутування позовних вимог, то суд із доводами позивача у цій частині не погоджується, виходячі з наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП , органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, в тому числі, про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, ( частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126, ) тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

У відповідності до правил ст.258 КУпАП у передбачених цією статтею випадках протокол про адміністративне правопорушення не складається, а на місці вчинення правопорушення уповноваженими органами ( посадовими особами ) виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП.

Згідно Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015 положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення "за місцем його вчинення" визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Разом із тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14 липня 2015 року № 596-VIII, який був прийнятий після винесення Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року по справі №25-рп/2015, внесено зміни до ст. 258 КУпАП та передбачено, що скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, а саме відсутність необхідності складати адміністративний протокол, застосовується і до правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Крім того, даної статтею, передбачено, що протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху не складається навіть у разі заперечення порушника проти його вчинення.

Відповідно п.4 розділу І Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121--2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124--1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Згідно з п.2 розділу ІІІ Наказу Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху за ст.122 ч.1 КУпАП, може бути винесена на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Що стосується скасування постанови про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 255 грн., то вона підлягає скасуванню на підставі саме не надання відповідачем доказів скоєння позивачем правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 86, 158-163 КАС України, ст. ст. 247, 251, 252, 256, 287-289 КУпАП, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в місті Маріуполі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити .

Скасувати постанову серії АР №331287 від 25.08.2016 року у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 255 грн.

Відповідно до ст. 171-2 КАС України рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.І. Скрипниченко