Справа № 820/5150/16
Суддя: Зінченко А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

16 грудня 2016 р. № 820/5150/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Зінченко А.В.,

При секретарі Алавердян Е.А.

За участі:

позивача ОСОБА_1

Представника відповідача не прибув

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Луганській області про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління визнати дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області щодо видання наказу М 401 о/с від 06.11.2015 р., про звільнення з посади позивача за ст. 64 «г» Положення про проходження служби родовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України незаконними, поновити ОСОБА_1 на роботі, внести зміни до наказу № 198 о/с від 15.07.2014 р., вказавши строк відпуски по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку з 26.06.2014 по 15.01.2017 року, зобовязати ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області продовжити відпуску по нагляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку та стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 ,00 грн.

Позивач вважає вказані дії протизаконними, неправомірними, таким, що не відповідають вимогам діючого законодавства .

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не прибув, але надав до суду заперечення на позов, в яких проти позову заперечував та просив в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

ОСОБА_1 проходила службу у Кам'янобрідському РВ ГУМВС України у Луганській області на посаді слідчого. А з 2014 року згідно наказу ГУМВС, позивач знаходилася у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку до 15.01.2017 року.

Суд зазначає, що в рамках реформування правоохоронної системи України 2 липня 2015 року Верховною Радою України було прийнято Закон України Про Національну поліцію.

Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення Національної поліції України" № 641 від 02.09.2015 року утворено Національну поліцію України.

Згідно статті 1 Закону України "Про Національну поліцію" Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року № 730 Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ України вирішено утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС.

Наказом голови Національної поліції України від 06.11.2015 року №3 було затверджено Тимчасові штати апаратів голових управлінь Національної поліції.

Постановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 року №641 утворено Національну поліцію України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ.

Як вбачається зі змісту цієї постанови Уряду новостворений центральний орган не є а ні правонаступником міліції, а ні структурним підрозділом МВС України, отже Національна поліція України не є правонаступником органів внутрішніх справ України.

У подальшому на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, утворено юридичну особа публічного права Головне управління Національної поліції в Луганській області.

Таким чином, Національна поліція України як і МВС України є окремими центральними органами виконавчої влади.

07.11.2015 було проведено Державну реєстрацію Головного управління Національної поліції в Луганській області, відповідні відомості внесенні до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних-осіб підприємців

Будь-якого обов'язку в ГУМВС України у Луганській області щодо додаткового попередження працівників про наступне звільнення, чинним законодавством не передбачено, оскільки усі працівники попереджені про звільнення через скорочення штатів в силу закону.

Пунктом 9 прикінцевих та перехідних положень вказаного Закону передбачено, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначених цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою.

Відповідно до п.10 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу в поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

У цьому контексті слід також зазначити, що пункти 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-УІІІ передбачають вирішення питання подальшого проходження служби діючими співробітниками міліції до 06.11.2015 р. включно. Вказані норми є імперативними (норма права, вираження якої зроблене в певній, категоричній формі і не підлягає зміні за ініціативою її адресатів, на відміну від диспозитивної норми), тобто неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Однак, як встановлено судом, станом на 06.11.2015 р. ОСОБА_1Ю рапорт на звільнення з органів внутрішніх справу зв'язку з переходом на роботу в інші міністерства і відомства не подавала.

Бажання в подальшому проходити службу в органах та підрозділах Національної поліції ні письмово, ні в усній формі не висловлювала.

Згідно пункту 11 зазначених положень перебування працівників міліції на лікарняному чи у відпустці не є перешкодою для їх звільнення зі служби в органах внутрішніх справ відповідно до «Прикінцевих та перехідних положень» цього Закону.

Усі працівники міліції 06.11.2015р. були звільнені з різних підстав, передбачених Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Працівники міліції, які виявили бажання та були рекомендовані безпосереднім керівництвом для подальшого проходження служби в поліції були звільнені у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації вказаного вище Положення та відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» 07.11.2015 р. були прийняті на службу до поліції.

Згідно із статтею 47 Закону України «Про Національну поліцію», призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

У разі проведення конкурсу для визначення кандидата для призначення па відповідну посаду призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції згідно з номенклатурою посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України, та відповідно до результатів конкурсу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015р. № 730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, утворюється юридична особа публічного права Головне управління Національної поліції в Луганській області, в свою чергу юридична особа публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області - ліквідується.

На виконання вимог вищезазначеної постанови, 06.11.2015 р. до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних-осіб підприємців та громадських формувань були внесенні відомості, щодо початку ліквідації ГУ МВСУ.

На підставі чого наказом МВС України від 06.11.2015 р. № 1388 «Про організаційно - штатні питання» в ГУ МВСУ у Луганській області скасовані всі штати.

Тобто, на сьогодні посада на якій позивач просить її поновити не існує.

Також судом встановлено, що 01.06.2016 р. Позивач звернулась на гарячу лінію Національної поліції України з вимогою, щоб працівники ГУ НП в Луганській області надіслали, останній, завірену копію приказу про відпустку за доглядом дитини до трьох років та копію її трудової книжки. Вказане звернення позивача було уважно розглянуто та за результатами розгляду позивачу було надіслано листа вих. №1745/111/19-2016 р. від 24.06.2016 р. яким повідомлялося що, ОСОБА_2Д., з 06.11.2015 р. звільнена у запас Збройних Сил України за п. 64 «г» (через скорочення штатів) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» наказом ГУ МВСУ у Луганській області № 401 о/с від 06.11.2016 р. Крім того позивачу було роз'яснений, відповідно до «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» яка затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 р., порядок надання дублікатів трудових книжок.

30.08.2016 р. на гарячу лінію Національної поліції України надійшло повторне звернення ОСОБА_1 щодо надання витягу з наказу про перебування у відпустці по догляду за дитиною з привільною датою народження дитини. Відповідно висновків, за результатами вказаного звернення, від 14.09.2016 р. було встановлено, що ОСОБА_1 наказом ГУ МВСУ у Луганській області від 15.07.2014 р. № 198 о/с була надана відпустка по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку. Вищевказаний наказ був підготовлений на підставі рапорту та свідоцтва про народження дитини, які надійшли каналами електронного зв'язку до місця тимчасової дислокації ГУМВСУ у Луганській області в м.Сватове. При перевірці матеріалів встановлено, що свідоцтво про народження дитини надійшло низької якості, в рапорті не вказана дата по яке число необхідно надати відпустку, тому була допущена помилка при наданні відпустки по догляду за дитиною (дата народження дитини). Листом вих. № 6/4 -58 п/к від 14.09.2016 р., позивача, було повідомлено, що для внесення змін до наказу ГУ МВСУ у Луганській області від 15.07.2014 р. № 198 о/с , останній, необхідно прибути до ліквідаційної комісії ГУ МВСУ у Луганській області з оригіналом свідоцтва про народження дитини. Але всупереч вказаних пропозицій позивач, до теперішнього часу, до тимчасового місця дислокації ГУ МВСУ у Луганській області у м. Сєвєродонецьку не прибула, оригінал свідоцтва про народження дитини або копію свідоцтва про народження дитини яка завірена належним чином не надала.

Таким чином, вимоги Позивача про внесення змін до наказу № 198 о/с від 15.07.2014 р. вказавши строк відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею три річного віку з 26.06.2014 р. по 15.01.2017 р. є необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно ст.71 КАС України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. У свою чергу хочемо зазначити що на час розгляду цієї справи питання між позивачем та відповідачем, що до надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шести річного віку не виникало.

Встановлено, що Позивач з заявою або рапортом до Відповідача про надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шести річного віку не звертався, а Відповідач, у свою чергу, вказане питання не розглядав та це приймав не якого рішення, за результатами розгляду вказаного звернення. Таким чином суд зазначає, що в теперішній час предмет спору з питання про надання соціальної відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею шести річного віку відсутній.

Постанова Пленуму Верховного Суду №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачає що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно зі ст. 137 ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. При недотриманні позивачем зазначених вимог настають наслідки, передбачені ст. 139 ЦПК.

Позивач у супереч вказаних норм, ані у своєму позові, ані у судовому засіданні не вказала в чому саме полягає завдана їй моральна (немайнова) шкода, з яких міркувань вона виходила визначаючи розмір шкоди на загальну суму 10000,00 грн. та не надала доказів які б підтверджували наявність заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку (ч.3 статті 2 КАС України).

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідачі діяли на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тому адміністративний позов не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 160-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління МВС України в Луганській області про поновлення на роботі - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня отримання копії постанови в повному обсязі апеляційної скарги.

Постанова в повному обсязі виготовлена 21 грудня 2016 року.

Суддя А.В. Зінченко