Справа № 802/1157/16-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1157/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

13 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Мельник-Томенко Ж. М. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Мирошниченко С.О.,

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вімексім" на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Вімексім" до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вімексім» (ТОВ «Вімексім») звернулось в суд з адміністративним позовом до Вінницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області (Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 20 квітня 2016 року №.

07 листопада 2016 року Вінницький окружний адміністративний суд прийняв постанову про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану постанову та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача про задоволення апеляційної скарги заперечив, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність.

Заслухавши, суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено те, що працівниками Вінницької ОДПІ проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ Вімексім з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України ПДВ та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово господарських операцій з фіктивним підприємством ТОВ Маріс ЛТД (в подальшому назву змінено на ТОВ Лістер Плюс) за період з 01 січня 2014 року по 01 листопада 2015 рік, за наслідками якої складено акт від 31 березня 2016 року №340/22/37338260.

У ході перевірки податковим органом встановлено порушення позивачем вимог пункту 44.1 статті 44, пунктів 138.2, 138.4, 138.6, 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 ПК України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 248266 грн.

На підставі акта перевірки, 20 квітня 2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму податкового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств у загальному розмірі 372399 грн., з яких: 248266 грн. за податковим зобовязанням, 124133 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погодившись з таким рішенням позивач оскаржив його до Вінницького окружного адміністративного суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції погодився з висновками відповідача, викладеними в акті перевірки, а також те, що податкове повідомлення-рішення відповідача прийнято обґрунтовано, з урахування усіх обставин що мають значення для прийняття рішення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно із пп. 14.1.27 ПК України під витратами розуміється сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

При цьому, пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 1 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

Не враховуються при визначенні оподатковуваного прибутку в силу пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Так, Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996/ХІV (Закон №996) визначає правові засади регулювання, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні. У розумінні даного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення.

Статтею 1 Закону №996 передбачено, що первинний документ визначається як документ, що містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Частинами другою та третьою статті 9 цього ж Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що фіксують факт здійснення господарської операції. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю й упорядкування оброблених даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обовязкові реквізити: назва документа; дату і місце складання; назва підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що мають можливість ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «Маріс ЛТД» укладений договір поставки.

Так, відповідно до умов договору поставки №ДКП 23/07-2014-07М від 23 липня 2014 року, укладеного між TOB Вімексім (покупець) та TOB Маріс ЛТД (постачальник), останній зобовязується поставити та передати у власність покупця пшеницю 5,6-го класу врожаю 2014 року, а покупець зобовязується прийняти її та повністю оплатити.

Факт здійснення господарських операцій між TOB Вімексім та TOB Маріс ЛТД підтверджуються договорами поставки, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками -фактури, актами прийому-передачі, платіжними дорученнями.

При цьому, усі первинні документи від імені ТОВ «Маріс ЛТД» підписані директором ОСОБА_4

Так, в матеріалах справи міститься вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 12 жовтня 2015 року у справі №200/17923/15-к, яким посадову особу TOB Маріс ЛТД , а саме директора ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.205 КК України.

Так, вироком встановлено, що засуджений був лише формально учасником та директором товариства, однак не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв інших дій щодо управління TOB Маріс ЛТД, не приймав участі у фінансово-господарській діяльності даного підприємства та не отримував від неї прибутку.

Таким чином, виписані невстановленими особами від імені контрагенту податкові накладні не можна вважати належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Так, у постанові Верховного Суду України від 19 квітня 2016 року №21-4985а15 в адміністративній справі №816/11081/14 зазначено про те, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Також, аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 05 березня 2012 року (справа №21-421а11), у якій міститься правовий висновок, відповідно до якого податкові накладні, які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані від імені осіб, які заперечують свою участь у створенні та діяльності контрагентів платника податків, зокрема й у підписанні будь-яких первинних документів, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставним.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про не належне складання первинних документів, а також на те, що контрагент позивача не мав фізичної можливості реально виконати ті господарські операції, які зафіксовані у вказаних первинних документах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що сама лише наявність у ТОВ «Вімексім» укладеного договору є достатньою підставою для підтвердження реальності господарської операції, оскільки даний договір суперечить актам цивільного законодавства, а відповідачем надано докази, які підтверджують, що даний договір не відповідає дійсним намірам сторін щодо набуття цивільних прав і обов'язків та свідчать про намір сторін ухилитися від оподаткування доходів та приховування дійсного об'єкту оподаткування, зменшення бази оподаткування, створення штучних підстав для незаконного відшкодування сум сплачених податків за рахунок коштів бюджету.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Вімексім" залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 20 грудня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6