Справа № 286/3047/16-а
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/3047/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2016 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Вачко В. І.

розглянувши у письмовому провадженні в місті Овручі справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Сінельникова Максима Віталійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення , -

В С Т А Н О В И В:

14.11.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до відповідача інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Сінельникова Максима Віталійовича, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 319191 від 03.11.2016 року, якою відповідачем застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн., мотивуючи зокрема тим, що відповідачем незаконно розглянуто справу про адміністративне правопорушення на місці зупинки автомобіля, хоча закон дозволяє розглядати справи виключно за місцезнаходженням органу, який уповноважений розглядати такі справи, чим позбавлено позивача можливості скористатися у повному обсязі своїми правами, передбаченими ст.268 КУпАП, та грубо порушено вимоги щодо процедури та порядку розгляду справи, встановлені ст.ст.278, 279 КУпАП, а саме не здійснено підготовки до розгляду справи, не оголошено посадової особи, яка розглядає справу, та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не вирішено клопотань, не досліджено доказів, не заслухано осіб, які беруть участь у розгляді справи, та не враховано пояснень позивача про те, що його в'їзд у пішохідну зону по АДРЕСА_1 був здійснений у зв'язку із необхідністю доставки важких речей його дружини ОСОБА_3, яка працює у ЗОШ № 28 м.Житомира за цією ж адресою та є співвласником даного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 30.11.2016 року відкрито провадження у адміністративній справі та призначено її до судового розгляду на 20.12.2016 року.

13.12.2016 року позивач подав заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності, у випадку задоволення позову стягнути з відповідача сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

13.12.2016 року відповідач подав заперечення проти адміністративного позову, в якому просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю, мотивуючи зокрема тим, що розгляд справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови відбулось у відповідності до вимог КУпАП; поліцейський при винесенні постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, чим повністю виконав вимоги ст.19 Конституції України. 13.12.2016 року відповідач також заявив клопотання про приєднання до матеріалів справи диску з відеозаписом із нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, яке просив розглянути у його відсутність, та клопотання про участь відповідача в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Богунським районним судом м.Житомира. Вказані клопотання задоволені судом. Зокрема ухвалою суду від 14.12.2016 року проведення судового засідання 20.12.2016 року за участю відповідача постановлено провести в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Богунському районному суду м.Житомир. Однак, в судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки не повідомив.

Відтак, з огляду на вказані обставини, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та відповідно до ст.128 КАС України здійснює вирішення справи на підставі наявних у ній доказів в письмовому провадженні.

Таким чином, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з копії постанови постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії АР № 319191 від 03.11.2016 року, винесеної інспектором роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Сінельниковим Максимом Віталійовичем, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн.

У мотивувальній частині оскаржуваної постанови серії АР № 319191 від 03.11.2016 року, зазначено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, житель АДРЕСА_2, керуючи транспортним засобом LEXUS RX300, номерний знак НОМЕР_1, 03.11.2016 року о 11.27 год. в м.Житомир, по вул.Маршала Рибалко, 17, порушив вимоги дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», здійснив подальший рух в межах дії знаку (п.п.8.4 г1 ПДР України).

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів зокрема за порушення вимог дорожніх знаків, що тягне за собою накладення штрафу від п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до п.8.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР) дорожні знаки поділяються на групи. Згідно з пп. г1) п.8.4 ПДР інформаційно-вказівні знаки - це знаки, які запроваджують або скасовують певний режим руху, а також інформують учасників дорожнього руху про розташування населених пунктів, різних об'єктів, територій, де діють спеціальні правила.

Згідно з п.26.3 ПДР у пішохідну зону в'їзд дозволяється лише транспортним засобам, що обслуговують громадян і підприємства, які розташовані у зазначеній зоні, а також транспортним засобам, що належать громадянам, які проживають або працюють у цій зоні, чи автомобілям (мотоколяскам), позначеним розпізнавальним знаком «Інвалід» якими керують водії-інваліди. Якщо до об'єктів, розташованих на цій території, є інші під'їзди, водії повинні користуватися лише ними.

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач не прийняв до уваги його пояснення про те, що його в'їзд у пішохідну зону по АДРЕСА_1 був здійснений у зв'язку із необхідністю доставки важких речей його дружини ОСОБА_3, яка працює у ЗОШ № 28 м.Житомира за цією ж адресою та є співвласником даного транспортного засобу.

У підтвердження існування вказаних обставин позивачем подано суду копію його паспорту НОМЕР_2 та довідку ЗОШ № 28 м.Житомира № 367 від 04.11.2016 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 з 04.06.2011 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка з 03.10.2011 року по теперішній час працює вчителем іноземної мови ЗОШ № 28 м.Житомира, розташованій в м.Житомир, по вул.Маршала Рибалко, 17. Доказів в підтвердження обставини перебування транспортного засобу LEXUS RX300, номерний знак НОМЕР_1, у спільній власності подружжя, зокрема копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу LEXUS RX300, НОМЕР_1, із наведеної інформації в якому можна було б дійти висновку про існування вказаної обставини, позивачем суду не надано.

Як випливає із змісту оскаржуваної постанови, відповідач затримав транспортний засіб LEXUS RX300, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням позивача за адресою: м.Житомир, по вул.Маршала Рибалко, 17, та за цією ж адресою виніс оскаржувану постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ст.69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Згідно з ст.80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В якості доказів у справі відповідачем надано суду відеодиск, на якому міститься відеозапис з нагрудної відеокамери інспектора патрульної поліції щодо обставин вчинення адміністративного правопорушення, за вчинення якого позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Проте з відеозапису не вбачається те, що позивач порушив вимоги дорожнього знаку 5.33 «Пішохідна зона», здійснив подальший рух в межах дії знаку.

У спірній постанові відсутнє посилання на відеозапис, тому суд не приймає зазначений відеозапис в якості належного та допустимого доказу вчинення адміністративного правопорушення.

У зв'язку з цим суд вважає вину позивача у вчиненні правопорушення не доведеною відповідачем.

Щодо правомірності винесеної постанови суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення про порушення правил дорожнього руху (частини перша, друга і третя ст.122).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За загальним правилом, відповідно до ст.254 КУпАП фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення протоколу про його вчинення уповноваженою на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.3 ст.254 КУпАП протокол не складається у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу.

Як це передбачено ст.258 КУпАП протокол не складається в разі вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 70, 77, частиною третьою статті 85, статтею 153, якщо розмір штрафу не перевищує трьох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, частиною першою статті 85, якщо розмір штрафу не перевищує семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, статтею 107 (у випадках вчинення правопорушень, перелічених в частині третій статті 238) частиною третьою статті 109, статтями 110, 115, частинами першою, третьою і п'ятою статті 116, частиною третьою статті 116-2, частинами першою і третьою статті 117 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження на місці вчинення правопорушення), статтями 118, 119, статтями 134, 135, 185-3, статтею 197 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження), статтею 198 (при накладенні адміністративного стягнення у вигляді попередження) цього Кодексу, якщо особа не оспорює допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається (ч.1). Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення (ч.2). У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу (ч.3).

Частина 1 ст.258 КУпАП не містить посилання на ст.122 КУпАП. Відповідно на ці правовідносини не поширюється положення ч.3 ст.258 КУпАП, коли уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу.

Слід зауважити, що відповідно до ч.5 ст.258 КУпАП якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи положення статті 258 КУпАП, суд дійшов висновку, що частина друга цієї статті містить дві рівноцінні підстави, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається: у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Натомість частина п'ята цієї ж статті Кодексу України про адміністративні правопорушення суперечить попередній нормі закону, оскільки в ній зазначено, крім іншого, що протокол про адміністративне правопорушення не складається у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі (мається на увазі у цілому у сфері забезпечення дорожнього руху і в тому числі зафіксованих в автоматичному режимі).

У відповідності до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Тож при розгляді даної справи суд бере до уваги висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 14 листопада 2013 року у справі «Шмушкович проти України» № 3276/10, де вислів «встановлене законом» у статті 11 Конвенції вимагає не лише того, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві, він також стосується якості закону, про який йдеться. Закон має бути доступним для зацікавлених осіб та сформульованим з достатньою точністю для того, щоб надати їм можливість за необхідності шляхом надання відповідної інформації передбачати тією мірою, що є розумною за відповідних обставин, наслідки, які може спричинити його дія...

Саме тому, на думку суду, вищенаведені суперечливі положення ст.258 КУпАП свідчать про її недосконалість, а відтак трактуються не на користь відповідача.

З матеріалів справи суд вбачає, що в оскаржуваній постанові позивачем зроблено підпис тільки у графі «ознайомлений з постановою».

За таких підстав можливо дійти висновку, що позивач заперечував щодо допущеного порушення і адміністративного стягнення, що на нього накладається в момент складення постанови у справі про адміністративне правопорушення, а тому відповідачу у справі як уповноваженій посадовій особі слід було скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст.258 та 256 цього Кодексу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до висновків, викладених у Рішенні Конституційного Суду України від 26.05.2015 року у справі №5-рп/2015, складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляд уповноваженим органом (посадовою особою) справи про таке правопорушення належать до різних стадій адміністративного провадження. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Згідно з вказаним рішенням словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Положення ч.1 ст.276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Частиною 3 ст.258 КУпАП передбачено, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи.

Стаття 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст.283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст.276 КУпАП вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою де розташоване Управління патрульної поліції. Проте, відповідач положень закону не дотримався та розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор не дав позивачу можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор проігнорував вимоги ч.2 ст.33 КУпАП.

Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Разом з тим, після висловлення звинувачень, інспектор виніс постанову. Будь-якої підготовки до розгляду справи не було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були заслухані особи, які беруть участь у розгляді справи. На підставі проаналізованих норм суд приходить до висновку, що своїми діями, інспектор поліції порушив вимоги ст.ст.278, 279 КУпАП.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про скасування оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача як протиправної. З огляду на викладене адміністративний позов підлягає задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн.

Тому керуючись ст.ст.8-11, 18, 71, 86, 94, 99, 122, 128 ч.6, 159-163, 167, 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задоволити.

Скасувати постанову інспектора роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в м.Житомирі Департаменту патрульної поліції Сінельникова Максима Віталійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія АР № 319191 від 03.11.2016 року, якою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в м.Житомирі Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення або її отримання.

Суддя: В. І. Вачко