Справа № 804/5504/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-10-06 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 жовтня 2016 р. Справа № 804/5504/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Гончарової І.А., розглянувши в порядку письмового провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, скасування постанови та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду на новий розгляд згідно ухвали Вищого адміністративного суду від 10 серпня 2016 року надійшла адміністративна справа за позовом Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області, в якому просить суд:
- визнати дії державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції щодо винесення постанови від 02.06.2014 року про відкриття виконавчого провадження №43528575 неправомірними;
Представником позивача подано заяву про здійснення розгляду справи в порядку письмового провадження.
Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляд справи повідомлені належним чином.
Управлінням Пенсійного Фонду України в м. Нікополь та Нікопольському районі надано письмові заперечення на позов, в яких зазначено, що рішення суду, що набрало законної сили, є підставою для обліку сум платежів у картках особових рахунків платників, а відтак, підставою для внесення до картки особового рахунку платника (позивача) боргу за спірним рішенням визначається не датою набуття чинності постановою суду, а датою надходження відповідного документу до управління. Закон України "Про виконавче провадження" не надає виконавцю права щодо самостійного визначення строку набуття чинності виконавчим документом. На момент відкриття виконавчого провадження жодного рішення суду щодо недійсності оспорюваного рішення не існувало, як не існує його і на момент розгляду даної справи. Відтак, відповідач-2 вважає заявлений позов необґрунтованим, а дії та рішення відповідача -1 - вчиненими та винесеним в межах чинного законного законодавства України.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив про розгляд справи в порядку письмового провадження, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Не погодившись з зазначеним рішенням, Комунальне підприємство "Нікопольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради оскаржило зазначене вище рішення до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року у справі №2а/0470/2506/11 у задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради до управління Пенсійного Фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі про скасування та відкликання рішення про застосування фінансових санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або органом Пенсійного фонду №0068 від 03.02.2009 року було відмовлено.
25.06.2014 року Комунальним підприємством "Нікопольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради було подано апеляційну скаргу на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року у справі №2а/0470/2506/11.
Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2014 року у справі №2а/0470/2506/11 було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно - каналізаційного господарства" Нікопольської міської ради на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02.08.2011 року у справі №2а/0470/2506/11.
Згідно з ч.2 ст.72 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до оскаржуваного рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі Дніпропетровської області від 3 лютого 2009 року № 0068, датою набрання чинності зазначено 6 травня 2014 року.
Правовідносини сторін щодо змісту, форми та умов виконання процесуальних дій, процесуальних прав та обов'язків сторін та інших учасників виконавчого провадження, а також визначення гарантій реалізації зазначених прав, обов'язків та процесуальних дій; умов та порядку виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюються нормами Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 тощо.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та способом, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999р. № 606-XIV виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).
Відповідно до ч.1 та 2 ст.2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".
Згідно ст.6 вищевказаного Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до ч.1, 2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" на державного виконавця покладається обов'язок щодо вжиття передбачених цим Законом заходів примусового виконання, неупередженого, своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій, для чого державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання; заявляє в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснює сторонам їхні права і обов'язки.
Згідно ч.2 ст.17 вищевказаного Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті;2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".
Відповідно до пункту 1 ч.1 ст.19 вищевказаного Закону державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до ст.22 вказаного Закону регулюються питання, пов'язані зі строками для пред'явлення виконавчих документів для виконання, а саме: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом (п.2 ч.1).
Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом (п.3 ч.2).
Відповідно до ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.
Разом з тим, ані відділом державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, ані управлінням Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області не надано доказів набрання законної сили оскаржуваним рішенням саме 06.05.2014 року.
Отже, враховуючи, що рішення № 0068 датоване 3 лютого 2009 року, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 2а/0470/2506/11, якою відмовлено у задоволенні позову Комунального підприємства "Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства" до Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про скасування рішення ухвалена 2 серпня 2011 року, то дата, зазначена в рішенні (виконавчому документі) як дата набрання чинності рішенням, а саме 6 травня 2014 року не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частина 1 статті 71 КАС України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а ч.2 ст.71 КАС України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
У статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" визначено право державного виконавця відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред'явлення для примусового виконання якого закінчився з винесенням відповідної постанови, так і ч.1 ст.26 наведеного Закону передбачає у якості однієї із підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження пропуск встановленого строку пред'явлення документів до виконання.
Здійснивши системний аналіз наведених вище норм чинного законодавства України в сукупності з доказами, наявними в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що постанова від 02.06.2014 року про відкриття виконавчого провадження №43528575 винесена відповідачем-1 поза межами повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), отже підлягає скасуванню.
Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо винесення постанови від 02.06.2014 року про відкриття виконавчого провадження №43528575, з огляду на те, що у такому випадку належним способом захисту порушеного права є оскарження безпосередньо рішення суб'єкта владних повноважень, що фактично розглянуто судом, а не оскарження дій по прийняттю рішення, які є складовою частиною процедури винесення такого рішення.
Вказане рішення вже було предметом оскарження у справі № 2а/0470/2506/11.
Відповідно до ч.2 ст.162 КАС України визначено повноваження суду при вирішенні справи, серед яких, у разі задоволення адміністративного позову винесення постанови про: визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; зобов'язання відповідача вчинити певні дії; зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; стягнення з відповідача коштів; тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.
Також частиною 2 ст.259 КАС України вказано, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, або визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.
Відповідно, диспозиція зазначеної норми поширюється лише на виконавчий документ, виданий відповідним судом, та не стосується виконавчого документа, виданного, зокрема, управлінням Пенсійного Фонду України в м. Нікополь та Нікопольського району.
Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов Комунального підприємства «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» до Відділу державної виконавчої служби Нікопольського міськрайонного управління юстиції, Управління Пенсійного фонду України в м. Нікополі та Нікопольському районі Дніпропетровської області про визнання протиправними дій, скасування постанови та визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд в порядку та строки, передбачені ст.186 КАС України.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Гончарова