Справа № 807/233/16
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року Справа № 876/8034/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду 07 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ ,,ОСОБА_2 ОСОБА_3 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

22 березня 2016 року ОСОБА_1 через свого представника-адвоката ОСОБА_4 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними і незаконними дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ ,,ОСОБА_2 ОСОБА_3 по оголошенню нікчемним Договору банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115 від 20 січня 2015 року, укладеного між позивачем ОСОБА_1 та Закарпатським відділенням ПАТ ,,ОСОБА_2.

Також позивач просив зобовязати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб в особі уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ ,,ОСОБА_2 ОСОБА_3 внести ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, паспорт ВР № 205123, виданий Ужгородським МВ УМВС України в Закарпатській області 01 липня 2005 року, що проживає за адресою:м. Ужгород, вул. В.Гуци, буд.5, до Переліку вкладників і до Загального Реєстру вкладників ПАТ ,,ОСОБА_2.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 січня 2015 року ОСОБА_1 уклав із Закарпатським відділенням ПАТ ,,Дельта банк Договір банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115.

2 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України за № 150 ,,Про віднесення публічного акціонерного товариства ,,ОСОБА_2 до категорії неплатоспроможних, виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення за № 51 ,,Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві ,,ОСОБА_2, згідно з яким з 3 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ ,,ОСОБА_2 ОСОБА_3.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 181 від 2 жовтня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ ,,ОСОБА_2 та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації в АТ ,,ОСОБА_2 ОСОБА_3 строком на 2 роки з 5 жовтня 2015 року по 4 жовтня 2017 року включно.

23 вересня 2015 року представник АТ ,,ОСОБА_2 направив позивачу повідомлення про нікчемність правочину за № 8821/1358 (а.с.14), згідно якого Договір банківського вкладу (депозиту) № 005-06502-200115 від 20 січня 2015 року, укладений між АТ ,,ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнаний нікчемним згідно п.7 ч.3 ст. 38 Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб.

Таким чином, інформація щодо вищезазначеного Договору не була включена до переліку вкладників АТ ,,ОСОБА_2, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, що ці стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Ухвалою від 21 вересня 2016 року Закарпатський окружний адміністративний суд закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 157 КАС України, у звязку з тим, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача адвокат ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалу безпідставною та необгрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції в оскарженій ухвалі дійшов висновку про те, що спір про можливі порушення прав і інтересів фізичних осіб банком на стадії ліквідації підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, виходячи з аналізу приписів статей 1 та 2 Господарського процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 2 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом необхідною умовою підвідомчості такої категорії справ господарським судам є наявність у господарському суді справи про банкрутство.

Згідно матеріалів справи у ПАТ ,,ОСОБА_2 було відкликано банківську ліцензію та розпочато процедуру його ліквідації на підставі Закону України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб. Отже, після прийняття рішення про ліквідацію ПАТ ,,ОСОБА_2 його діяльність регулюється виключно Законом України ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, а відповідно - й спірні відносини, що виникли між сторонами.

Таким чином, з моменту призначення уповноваженої особи фонду на ліквідацію ПАТ ,,ОСОБА_2 даний банк перестав здійснювати господарську діяльність як самостійний господарюючий суб'єкт, а функції щодо управління банком здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 № 8 ,,Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів передбачено, що оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.

За таких обставин представник позивача вважає, що даний належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а тому просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до Закарпатського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду, яке відбулось 22 листопада 2016 року, підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною третьою статті 2 Закону України ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Відповідно до статі 1 вказаного Закону України ,,Про банки та банківську діяльність цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті шостому статті 2 Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VІ ,,Про систему гарантування вкладів фізичних осіб зазначено, що ліквідація банку процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та врахувавши положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції дійшов висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовими позиціями, викладеними в постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі № 826/20410/14, де зазначено, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах і Судової палатою в господарських справах Верховного Суду України на спільному засіданні вже вирішувала питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у спорі цієї ж категорії і у постанові від 16 лютого 2016 року (справа № 21-4846а15) вказала, що виходячи із системного аналізу частини третьої статті 2 Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ ,,Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, статті 1 Закону України від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ ,,Про банки та банківську діяльність, пункту шостого статті 2 Закону № 4452-VI та враховуючи положення статті 12 Господарського процесуального кодексу України, можна дійти висновку, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Частина 1 ст. 244-2 КАС України визначає, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи наведене, апеляційний суд визнає безпідставними доводи апеляційної скарги, оскільки вони не спростовують висновків суду першої інстанції, які ґрунтуються на правових позиціях Верховного Суду України.

При цьому колегія суддів зазначає, що постанова Пленуму Вищого адміністративного суду носить характер керівних розяснень, а постанова Верховного Суду України в силу приписів КАС України носить обовязковий характер.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність постанови суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 159 КАС України визначено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, ухвала суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування ухвали суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.1 ст. 41, ч.3 ст. 160, ст. 195, ст. 196, п. 1 ч. 1 ст.199, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду 07 вересня 2016 року у справі № 807/233/16 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційного суду протягом двадцяти днів після набрання законної сили рішенням суду апеляційної інстанції шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а в разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України з дня складенні ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.В. Святецький

Судді Л.Я. Гудим

ОСОБА_5

Ухвала в повному обсязі складена 19 грудня 2016 року.