Справа № 812/824/15
Суддя: С.М. Чиркін
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

19 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/824/15

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Чиркін С.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за адміністративним позовом приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Межрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3,

ВСТАНОВИВ:

04 серпня 2015 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» (далі - Позивач, ПрАТ «ЛИНІК») до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Межрегіонального головного управління ДФС (далі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

В обґрунтування позовних вимог Позивачем зазначено, що 11.03.2014 Позивачем отримано податкові повідомлення-рішення № НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_1 від 05.03.2014, видані за результатами Акту про результати документальної позапланової виїзної перевірки правомірності нарахування Позивачем відємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2013 року та бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника у банку за листопад 2013 року № 14/28-05-41/32292929 від 13.02.2014. 13.03.2014 Позивач оскаржив вищезазначені податкові повідомлення-рішення до Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального головного управління Міндоходів України України, однак ці скарги були залишення без задоволення. Позивач вважає порушення Відповідачем норм податкового законодавства та просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 05.03.2014, а саме зокрема форми «В4» № НОМЕР_1 про завищення від'ємного значення ПДВ в сумі 11240862,00 грн; форми «В1» № НОМЕР_2 про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 5724781,00 грн, штрафних санкцій в сумі 2862390,50 грн (разом 8587171,50 грн); форми «Р» № НОМЕР_3 збільшеної суми бюджетних зобов'язань по сплаті ПДВ в сумі 171871,00 грн та штрафної санкції 85935,50 грн (разом 584320,50 грн).

У подальшому представник Позивача надав уточнення до позовної заяви (т.32 а.с.128-131) не змінюючи суті та розміру позовних вимог в обґрунтування яких пояснив уточнення щодо неправомірності розрахунку контролюючим органом визначених платнику зобов'язань.

В судовому засіданні 09.06.2016 представник Позивача підтримав уточнені позовні вимоги та пояснив, що всі операції поставки підтвердженні належним чином оформленими первинними документами, зокрема договорами поставки, податковими накладними, платіжними документами та іншими. Також Відповідач дослідив ці документи під час податкової перевірки та жодних претензії не мав. Податковий орган не ставить під сумнів правомірність господарських операцій Позивача з контрагентами. Позивач вважає, що податковий орган помилково дійшов висновку, що із тимчасовою зупинкою окремого виду діяльності (переробки нафтопродуктів) у платника податку не виникає права на податковий кредит за окремими господарськими операціями. Його думка є нічим не підтвердженими припущеннями ревізорів, що суперечить податковому законодавства.

Позивач неодноразово надавав письмові пояснення (т.32 а.с.13-26). 09.06.2016 через відділ діловодства та обліку звернень громадян за вхідним реєстраційним номером Представник надав 9440/2016 надав додаткові письмові пояснення (т.32 а.с.167-168) в яких зазначив, що контролюючий орган неправомірно використовував висновки попередніх податкових перевірок.

Відповідач адміністративний позов не визнав про що подав заперечення (Том 32 а.с.1-10). В обґрунтування заперечень зазначив, що ПрАТ «ЛИНІК» на теперішній час не здійснює виробництво нафтопродуктів, а лише надає послуги вартісного характеру з оренди приміщень, обладнання, земельної ділянки, вартість приданих товарів (робіт, послуг) може бути віднесена до податкового кредиту лише в межах господарської діяльності, яку підприємство здійснювало протягом перевіряємого періоду, тобто в частині послуг, які було виставлено покупцям послуг за рахунок яких було сформовано податкові зобов'язання з податку на додану вартість (отримано доходи) у листопаді 2013 року. Відповідач вважає, що ПрАТ «ЛИНІК» було сформовано податковий кредит у листопаді 2013 у розмірі 368305,49 грн за рахунок придбання послуг, які не призначаються для їх використання у господарській діяльності. На підставі викладеного, Відповідач просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

В судове засідання 19 грудня 2016 року представник позивача не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (т.48 а.с.213), до відділу діловодства та обліку звернень громадян за вхідним реєстраційним номером 23507/2016 надав клопотання про розгляд справи за відсутністю представника (т.48 а.с.215).

Представник відповідача 19 грудня 2016 року Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС в судове засідання не прибув, про дату час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином (т.48 а.с.214).

Ухвалою від 19 грудня 2016 року вирішено розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження (т.3 а.с.217).

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Ухвалою суду від 28.11.2016 здійснено процесуальне правонаступництво Відповідача, змінивши Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів на Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС (т.48 а.с. 209-210).

Судом приймались заходи для повного та обєктивного розгляду справи у тому числі шляхом витребування додаткових доказів, надання господарських договорів та додаткових документів.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що ПрАТ «ЛИНІК» є юридичною особою, зареєстрований виконавчим комітетом Лисичанської міської ради Луганської області, , 2000009, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію: 93113, Україна, Луганська область, м. Лисичанськ, вул. Свердлова, 371, офіс 1А (т.1 а.с.26,27).

Основним видом діяльності ПрАТ «ЛИНІК» згідно Довідки АБ №684049 з Єдиного Державного Реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), виданої Управлінням статистики у місті Лисичанську 04.04.2013 року є 19.20 виробництво продуктів нафтоперероблення (т.1 а.с.27).

Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління ДФС зареєстрована як юридична особа, яка дії в системі державного управління, , 0003798 (т.48 а.с. 199).

З 01 січня 2011 року відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Повноваження Відповідача визначені статтею 20 ПК України.

У відповідності до підпункту 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами України є органи державної податкової служби - щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2. цього пункту, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби.

З урахуванням викладеного та вимог статей 17, 18 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), зазначена справа відносяться до юрисдикції адміністративних судів, оскільки учасником спору є суб'єкт владних повноважень (орган державної податкової служби, наділений публічно-владними повноваженнями).

Згідно із частиною 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Межі перевірки дій субєкта владних повноважень визначені частиною третьою статті 2 КАС України.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності відповідно до частини другої статті 71 КАС України покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити перевірки платників податків в порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно до положень п. 75.1 ст. 75 ПК України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Положеннями п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України передбачено, що документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, а також отриманих в установленому законодавством порядку органом державної податкової служби документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.п.78.1.8 п.78.1 ст.78 цього Кодексу документальна позапланова перевірка здійснюється, якщо платником подано декларацію, в якій заявлено до відшкодування з бюджету податок на додану вартість, за наявності підстав для перевірки, визначених у розділі V цього Кодексу, та/або з відємним значенням з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн.

Спеціалізованою Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів 13.02.2014 за №1863/28-05-41-10 направлено на адресу ПрАТ «ЛИНІК» Акт від 13.02.2014 №14/28-05-41-32292929 Про результати документальної позапланової перевірки правомірності нарахування Приватним акціонерним товариством «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за листопад 2013 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за листопад 2013 року (далі - Акт) (т.1 а.с.29-51).

Зазначена перевірка проводилась уповноваженими особами у період з 27.01.2014 по 07.02.2014.

За висновками, викладеними Відповідачем в Акті встановлено такі порушення:

- п.198.3, ст.198 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого завищено суму податкового кредиту за листопад 2013 року у сумі 11412733,00 грн;

- п. 200.1 п.200.2 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в наслідок чого занижено суму позитивного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за листопад 2013 року у сумі 171871,00 грн;

- п. 200.3 статті 200 ПК України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами та доповненнями) в результаті чого завищено суму від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту з ПДВ за листопад 2013 року на суму 11240862,00 грн.

В ході проведення перевірки Відповідачем встановлено, що господарська діяльність ПрАТ «ЛИНІК» у листопаді 2013 не направлена на отримання доходу, оскільки Позивач не здійснює виробництво нафтопродуктів, а лише надає послуги вартісного характеру з оренди приміщень, обладнання, земельної ділянки, вартість придбаних товарів (робіт, послуг) може бути віднесена до податкового кредиту у листопаді 2013 лише в межах господарської діяльності, яку Позивач здійснював протягом перевіряємого періоду, тобто в частині послуг, які було перевиставлено та виставлено покупцями послуг за рахунок яких було сформовано податкові зобов'язання з ПДВ (отримання доходу) у листопаді 2013. Таким чином, в ході проведення перевірки встановлено відсутність підстав для формування податкового кредиту у листопаді 2013 року за рахунок придбаних послуг прямо непов'язаних з господарською діяльністю, яку ПрАТ «ЛИНІК» здійснював у листопаді 2013 (послуги з надання оренди) (т.1 а.с.47).

21.02.2014 за вих.№090200/ Позивачем до Відповідача направлено заперечення на Акт (т.1 а.с.93-101), які за результатами розгляду Відповідачем не підлягають задоволенню (т.1 а.с.102-106).

В подальшому 13.03.2014 за вих.№130000/00000-0250, 14.04.2014 №130000/ ПрАТ «ЛИНІК» подав до Міжрегіонального ГУ Міндоходів - Центрального офісу з обслуговування великих платників подано скаргу на податкові повідомлення-рішення від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 (т.1 а.с.107-115, 116-125).

04.04.2014 за вих.№7369/10/28-10-10-4-33, 28.04.2014 вих.№7626/6/99-99-10-01-15 Міжрегіональним ГУ Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників винесено рішення про результати розгляду скарги про залишення податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 без змін (т.1 а.с.125-131, 132-136).

На підставі акту перевірки Спеціалізованою Державною податковою інспекцією ГУ Міндоходів прийнято податкові повідомлення рішення форми «В4» № про завищення від'ємного значення ПДВ в сумі 11240862,00 грн (т.1 а.с.88); форми «В1» № (т.1 а.с.89) про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 5724781,00 грн, штрафних санкцій в сумі 2862390,50 грн (разом 8587171,50 грн); форми «Р» № (т.1 а.с.91) збільшеної суми бюджетних зобов'язань по сплаті ПДВ в сумі 171871,00 грн та штрафної санкції 85935,50 грн (разом 584320,50 грн).

Зазначені вище податкові повідомлення-рішення надіслані Відповідачем до Позивача та отриманні останнім 05.03.2014 (т.1 а.с.87).

З висновку акту перевірки (т.1 а.с.50) вбачається, що під час перевірки усі необхідні документи були надані.

Позивач не згоден з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3.

За період, який підлягав перевірці було встановлено, що підприємство не здійснювало переробку нафти та виробництво і реалізацію нафтопродуктів. З березня 2012 року завод зупинив виробництво нафтопродуктів у звязку з проведенням позапланового ремонту обладнання, технічних пристроїв та комунікацій технологічних обєктів.

Вказані обставини підтверджуються протоколом №6 засідання технічної ради ПрАТ «ЛИНІК» від 20.02.2012, протоколом №01/03/12 результатів заочного голосування ПрАТ «ЛИНІК» від 01.03.2012, наказом ПрАТ «ЛИНІК» від 01.03.2012 №06/9 (т.32 а.с.30-31, 32-33).

Відповідно до наказу ПрАТ «ЛИНІК» від 01.03.2012 року діяльність ПрАТ «ЛИНІК» з виробництва нафтопродуктів зупинена на період проведення позапланового ремонту (т.32 а.с.34-35).

З метою підтримки обладнання в робочому стані, здійснення ремонту власними силами та сторонніми організаціями, для поповнення оборотних коштів, та для фінансування господарської діяльності підприємство отримує кредити та фінансову зворотню допомогу, а саме відповідно до договору від 21.02.2013 №21/02/13, згідно якого TNK SH SH Investments Limited надає ПрАТ «ЛИНІК» кошти для поповнення оборотних коштів та для фінансування господарської діяльності у розмірі 70000000,00 (сімдесят мільйонів доларів США). Відсоткова ставка за користування Позикою встановлюється у ЛІБОР плюс Маржа 1,5 %. Позика надається частинами шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Позичальника. Позика надається терміном не більше 3-х років до 21.02.2016 з можливістю дострокового погашення.

Відповідно умов вищевказаного договору вбачається, що за рахунок отриманих кредитів та фінансової допомоги ПрАТ «ЛИНІК» поповнює власні оборотні кошти, в результаті чого сплачує за отримані товари (роботи, послуги) та формує податковий кредит, без наявної на те розумної економічної причини (ділової мети), що складає передумови в подальшому декларувати від'ємне значення з ПДВ та відповідно бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, за рахунок яких в майбутньому буде погашено отриману фінансову допомогу та отримані кредити.

З матеріалів справи вбачається, що основними постачальниками ПрАТ «ЛИНІК» у листопаді 2013 року були: Торговий Дім Турбосталь; ДП ЛСУ №10; ДК НАК Нафтогаз України; Тов Іспекторат Україна; ТОВ РН Коммерс; ТОВ Тара-Маркет.

18.12.2013 Позивач подав до Відповідача у електронному вигляді податкову декларацію з податку на додану вартість (далі - ПДВ) № на суму 11240862,00 грн (т.1 а.с.137-138), яку отримано Відповідачем 19.12.2013 (т.1 а.с.139). Згідно з кодом рядка 19 від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17 - рядок 9) (позитивне значення) складає 11240862,00 грн. Згідно з кодом рядка 23 зазначеної податкової декларації, сума, що підлягає бюджетному відшкодуванню (рядок 3 Д3) (рядок 23.1+рядок 23.2) складає 5724781,00 грн. Разом із поданням податкової декларації № подано заяву про повернення суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (Д4) за листопад 2013 (т.1 а.с.144) у розмірі 5724781,00 грн відповідно до розрахунку суми бюджетного відшкодування (Д3) (т.1.а.с.142).

До складу податкового кредиту листопада 2013 року включено: обсяг придбання товарів (робіт, послуг), відображений у рядку 10.1 декларації з ПДВ за листопад 2013 складає 55930819,00 грн, крім того сума ПДВ 11186164,00 грн, сума податкового кредиту у рядку 17 декларації складає 11627103,00 грн.

Позивачем було надано всю первинну документацію за перевіряємий період, Відповідачем не заперечувався факт надання первинної документації під час проведення перевірки та реальність цих договорів (т.1 а.с.50), у звязку з цим суд не вбачає необхідності описувати всю первинну документацію, надану Позивачем суду, яка знаходиться з т.2 по т.48 зазначеної справи.

Порушення, встановлені у висновку акту перевірки податковим органом зроблено на підставі того, що господарська діяльність ПрАТ «ЛИНІК» у перевіряємому періоду не направлена на отримання доходу, оскільки не здійснює виробництво нафтопродуктів, а лише надає послуги вартісного характеру з оренди приміщень, обладнання, земельної ділянки, вартість придбаних товарів (робіт, послуг), у звязку з чим може бути віднесена до податкового кредиту за листопад 2013 року лише в межах господарської діяльності, яку ПрАТ «ЛИНІК» здійснював протягом перевіряємого періоду, тобто в частині послуг, які було перевиставлено та виставлено покупцям послуг за рахунок яких було сформовано податкові зобовязання з ПДВ (отримано доходи) у листопаді 2013 року. Крім того, придбані у листопаді 2013 року товари (роботи, послуги) було використано в операціях, які не призначаються для їх використання господарської діяльності підприємства.

Вирішуючи питання правомірності прийняття відповідачем оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 судом встановлено наступне.

Постановою КМУ від 05.06.2013 р. № 397 було затверджено перелік суб'єктів господарювання, в яких обов'язково створюється відомча пожежна охорона і позивача віднесено до таких суб'єктів.

Згідно з ч. 1 ст. 93 Кодексу цивільного захисту України (далі-КЦЗУ) фінансування заходів цивільного захисту здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів, коштів суб'єктів господарювання, інших не заборонених законодавством джерел. Аналогічні норми містить і Положення про Цивільну оборону України, затверджене постановою КМУ від 10.05.94 р. № 299 (далі - Положення № 299 в редакції, яка діяла на час проведення перевірки). А саме, відповідно до п. 3 р. V Положення № 299 заходи цивільної оборони на підприємствах, в установах і організаціях, які перебувають на господарському розрахунку, проводяться за рахунок коштів, що виділяються на загальновиробничі, адміністративно-управлінські та експлуатаційні витрати. Частиною 2 ст. 93 КЦЗУ передбачено, що обсяг фінансування, який виділяється потенційно небезпечними об'єктами та об'єктами підвищеної безпеки для проведення необхідних заходів цивільного захисту, має становити не менше ніж 0,5 відсотка обсягу валового доходу такого об'єкта.

Крім того, ПрАТ «ЛИНІК» згідно з нормами Закону України "Про об'єкти підвищеної небезпеки" ідентифікується як об'єкт підвищеної небезпеки (ст. ст. 1, 9 Закону). Так, об'єктом підвищеної небезпеки розуміється об'єкт, на якому використовуються, виготовляються, переробляються, зберігаються або транспортуються одна або кілька небезпечних речовин чи категорій речовин у кількості, що дорівнює або перевищує нормативно встановлені порогові маси, а також інші об'єкти як такі, що відповідно до закону є реальною загрозою виникнення надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Безпечна експлуатація таких об'єктів потребує постійних витрат на забезпечення захисту людей та довкілля, утримання засобів ліквідації аварій у постійній готовності та технічно належному стані. Загальний перелік обов'язків суб'єктів господарювання щодо експлуатації об'єктів підвищеної безпеки викладено в ст. 8 Закону № 2245.

Оскільки забезпечення заходів цивільного захисту віднесено до обов'язків суб'єкта господарювання, то, такі витрати можуть включатись до складу витрат згідно з пп. 138.12.2 ПКУ як інші витрати господарської діяльності, стосовно яких р. ІІІ ПКУ прямо не встановлено обмежень на віднесення до складу витрат.

Обов'язок щодо підтримання технологічного обладнання в безпечному для навколишнього середовища та населення зобов'язує позивача утримувати певну чисельність персоналу з виплатою йому заробітної плати, дотримання державних стандартів щодо забезпечення персоналу питною водою, належних санітарних умов праці (тепло, електропостачання, санітарні приміщення для зберігання одягу, миття, прання спецодягу, видача молока за шкідливі умови праці тощо), а тому придбання таких послуг має відбуватися незалежно від того чи виробляє підприємство нафтопродукти, чи тимчасово зупинилося для проведення ремонтних робіт.

Тому висновки акту що містять посилання на відсутність у ПрАТ «ЛИНІК» права на формування податкового кредиту за операціями з придбання питної води, молока, послуг з хімчистки та прибирання приміщень послуг з доставляння працівників ПрАТ «ЛИНІК» на підприємство транспортом, забезпечення теплом є незмістовним. Зазначені обов'язки передбачені для ПрАТ «ЛИНІК» ще й Колективним договором, невиконання якого тягне для підприємства адміністративну відповідальність та штрафні санкції.

Постановою КМУ № 808 від 28.12.2013 «Про затвердження переліку видів діяльності та обєктів» затверджено перелік видів та об'єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку діяльність.

Так, відповідно до зазначеної постанови, діяльність ПрАТ «ЛИНІК», пов'язана з нафтопереробкою та віднесена до такої, яка становить підвищену екологічну небезпеку.

Обов'язок щодо підтримки в належному стані кореспондує з іншими нормативними та локальними актами.

Зокрема, виробнича діяльність позивача передбачає під час експлуатації обладнання проведення обов'язкових регламентних операцій навіть при зупиненому технологічному процесі, тобто вчасний ремонт та технічна підтримка якого регламентується певними локальними нормативними актами, а також обов'язковими нормами, встановленими законодавством та є фактично складовою функції єксплуатаціі. Недотримання таких правил та приписів тягне за собою небезпеку руйнування, пожеж, вибухів та як наслідок, встановлену законодавством адміністративну, кримінальну, цивільну відповідальність .

Під час розгляду справи встановлено, що для проведення періодичних капітальних та поточних ремонтів, реконструкцій підприємство закуповує товарно-матеріальні цінності в одному податковому періоді, а використовує їх в інших, оскільки ремонт або реконструкція може тривати достатньо великий час. Однак Відповідач не довів належними доказами того, що купівля тих ТМЦ, що придбані у листопаді 2013, здійснена без мети використання у подальшій господарській діяльності.

Також для проведення аварійних та непередбачуваних робіт позивач вимушений відповідно до існуючих вимог мати резерв запасних частин, запірної арматури, пакувальних матеріалів, приладів, тощо які зберігаються певний час у складських приміщеннях на випадок аварій та зупинок. Недотримання цього правила також тягне встановлену законодавством відповідальність.

Таким чином, перевіряючими в акті перевірки зроблено висновки, які не враховують ці обов'язки платника податку.

Крім того, ПрАТ «ЛИНІК» має власну теплоелектроцентраль, яка виробляє парову та електричну енергію та відповідно до законодавства зобов'язане надавати послуги субабонентам незалежно від того чи виробляються нафтопродукти. Відмова у наданні таких послуг тягне відповідальність за зловживання монопольним становищем, а це потребує придбання сировини (газу, реагентів) для підтримки виробничої діяльності ТЕЦ.

Відповідачем безпідставно не враховано, що у ПрАТ «ЛИНІК» існує обов'язок щодо підтримки технологічного обладнання в належному стані для чого в холодний період використовуються теплоносії на більшості установок навіть в період, коли виготовлення нафтопродуктів зупинено. На період ремонту підприємство також використовує пар для технологічних процесів ремонту (пропарювання) технологічних трубопроводів та ємкостей.

Неможливим є безпечне функціювання технологічного підприємства без енергоресурсів (води, газу, електричної енергії), що не піддається сумніву, тому виключення з податкового кредиту господарських операцій щодо їх придбання є протиправним.

На постійній основі на ПрАТ «ЛИНІК» працюють очисні захисні споруди для зменшення негативного впливу на оточуюче природне середовище робота цеху потребує придбання реагентів для стаціонарних та пересувних лабораторій, тощо, а отже виключення з податкового кредиту таких операцій є неправомірним.

За технічними нормами та правилами в постійній роботі також перебуває азотна станція, що виробляє інертний газ (азот) для заповнення трубопроводів та ємкостей для попередження пожеж та вибухів.

Для проведення постійного моніторингу за герметичним станом трубопроводів та ємкостей на постійній основі відбувається робота компресорної, що подає очищене та підготовлене повітря під тиском на прибори та прилади.

Для забезпечення постійних робіт, проведення ремонтних робіт задіяним є весь персонал підприємства, для якого в виробничих цехах створюються належні побутові умови, здійснюється його доставка на підприємство.

Також встановлено, що на зберіганні у ПрАТ «ЛИНІК» є залишок товарних продуктів нафтопереробки та між позивачем і ТОВ Інспекторат Україна укладено угоду на проведення аналізу нафтопродуктів перед іх відвантаженням, що є обов'язковою законодавчою умовою реалізації нафтопродуктів. В акті перевірки (т.1 а.с.42) зазначається про відсутність операцій з реалізації нафтопродуктів у листопаді 2013 року, а тому операції з надання послуг з відбору проб нафтопродуктів та їх доставки визиває у Відповідача сумніви та не має розумного економічного обґрунтування, проте такий висновок судом визнається незмістовним, з огляду на таке.

Відповідачем під час перевірки не враховано факту неможливості з технічних причин відновити нафтопереробку. З письмових пояснень, наданих представником позивача, встановлено, що у ПрАТ «ЛИНІК» на початок 2013 вийшли з ладу та потребували капітального ремонту частина технологічного обладнання, без якого відновлення роботи було неможливим, а тому відбувався їх ремонт, тому за будь-яких умов тимчасова зупинка технологічного процесу з переробки нафти не є остаточною і не може позбавляти платника права на формування податкового кредиту, оскільки протягом всього часу зупинки проводиться поточний та капітальний ремонти технологічного обладнання з метою його відновлення (т.32 а.с.13-35).

Листом начальника Теруправління Держгірпромнагляду в Луганській області від 11.11.2013 №01-20/4506 заборонено здійснення пуску заводу без завершення робіт з проведення ремонту обладнання (т.32 а.с.36-37).

Таким чином, висновки Відповідача щодо відсутності права у Позивача на податковий кредит за окремими господарськими операціями, у зв'язку із тимчасовою зупинкою окремого виду діяльності (переробки нафтопродуктів), судом визнаються необґрунтованими та незмістовними.

Твердження податкового органу щодо відсутності права позивача на бюджетне відшкодування, оскільки платником податків у листопаді 2013 року не здійснювався основний вид господарської діяльності, судом визнається також необґрунтованим, з огляду на наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу України (далі - ГК України) визначено, що під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Право підприємців самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом, охоплюється поняттям свободи підприємницької діяльності, яка гарантована статтею 42 Конституції України.

При цьому, свобода підприємницької діяльності може обмежуватися лише у прямо передбачених законом випадках шляхом встановлення заборони здійснювати підприємництво у певних видах господарської діяльності та визначення видів господарської діяльності, які підлягають ліцензуванню.

З цього слідує, що кожен суб'єкт господарювання має право вільно обирати види господарської діяльності для здійснення підприємництва, враховуючи встановлені законами вимоги та заборони.

Однією із найважливіших ознак підприємництва є здійснення господарської діяльності на власний ризик, що передбачає економічну самостійність підприємця і тісно пов'язану з цим відповідальність за результати своєї діяльності.

Види господарської діяльності, які здійснює (може здійснювати) ПрАТ «ЛИНІК», визначені статутом (т.1 а.с.21-25). При цьому, статутом передбачене здійснення як господарської діяльності, яка підлягає обов'язковому ліцензуванню, відповідно до Закону України Про ліцензування певних видів господарської діяльності, так й інших видів господарської діяльності.

Жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов'язок суб'єкта господарювання здійснювати виключно той вид господарської діяльності, який визначений ним в установчих документах як основний. Так само, як і не встановлено обмеження щодо здійснення інших видів господарської діяльності, для здійснення яких такий суб'єкт створювався.

У зв'язку з цим, право суб'єкта господарювання на формування податкового кредиту з податку на додану вартість та відповідне право на отримання бюджетного відшкодування, не може обумовлюватися здійсненням таким суб'єктом виключно основного виду господарської діяльності.

Крім того, здійснення платником податків необхідних господарських операцій, які є об'єктами оподаткування податку на додану вартість, та реалізація свого права на податковий кредит та бюджетне відшкодування, є законним правом платника податків та не може суперечити інтересам держави.

Податок на додану вартість - це непрямий податок, який є частиною новоствореної вартості товарів (робіт, послуг), яка формується на кожному етапі виробництва, обігу та включається до ціни товару і сплачується кінцевим споживачем. ПДВ представляє собою податок на внутрішнє споживання продукції, являючи при цьому надбавку до ціни товарів (робіт, послуг), які споживаються на митній території України.

Сутність ПДВ полягає у сплаті податку продавцем (виробником, постачальником) товарів, робіт, послуг з тієї частини вартості, яку він додає до вартості своїх товарів (робіт, послуг) до стадії реалізації їх. Додана вартість створюється в процесі всього циклу виробництва і обігу товарів, починаючи із стадії виготовлення їх і закінчуючи реалізацією кінцевому споживачеві. Відповідно податок сплачується на кожній стадії виробництва та обігу. Продавець включає податок на додану вартість у вартість товарів та наданих послуг. Але й сам він сплачує ПДВ за придбані ним товари (роботи, послуги).

Таким чином, суть податку на додану вартість полягає у тому, що підприємством оподатковуються не одержані доходи, а його витрати, при цьому суб'єкт господарювання сплачує різницю між сплаченим та одержаними сумами ПДВ, а решту платять покупці, які є кінцевими споживачами.

Пунктом 185.1 статті 185 Податкового кодексу України визначено, що об'єктом оподаткування для податку на додану вартість є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

При цьому, оподатковуються за відповідною ставкою усі операції, перелічені у пункті 185.1 статті 185 Податкового кодексу, крім тих, що не є об'єктом оподаткування, звільнені від оподаткування, та операції, до яких застосовуються нульова ставка.

Таким чином, усі господарські операції щодо постачання товарів та послуг, крім виключень, встановлених Податковим кодексом України, є об'єктом оподаткування податку на додану вартість.

За приписами пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Системний аналіз наведених вище положень Податкового кодексу України свідчить про те, що податкове законодавство дає право платнику податку на додану вартість на податковий кредит у разі придбання товарів та послуг, які будуть використовуватися ним в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності.

Отже, придбання товарів та послуг платником податку на додану вартість для здійснення своєї господарської діяльності дає право на формування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, висновок Відповідача, згідно з яким ПрАТ «ЛИНІК» не має права на бюджетне відшкодування, оскільки ним сформований податковий кредит за господарськими операціями, які не пов'язані з основною господарською діяльністю, є незмістовним.

Стосовно тверджень представника відповідача щодо операцій, які здійснені ПрАТ «ЛИНІК», не є господарськими, оскільки відсутня у кожній господарській операції економічна мета - отримання прибутку, судом визнаються необґрунтованими, з огляду на таке.

Нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України встановлена презумпція правомірності рішень платника податку, яка поширюється також на кваліфікацію господарських операцій для визначення податкового кредиту з податку на додану вартість.

За змістом указаної норми відповідний податковий кредит вважається сформованим платником податків правомірно, однак контролюючий орган не позбавлений можливості довести в установленому порядку факт невідповідності задекларованих наслідків господарської операції платника податків у податковому обліку фактичним обставинам.

За приписами Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України перевірці підлягають доводи податкового органу, що свідчать про відсутність ділової мети у діях платника податку. Для підтвердження права платника податків на формування податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Крім того, неотримання економічного ефекту від придбання товарів та послуг у періоді, коли вони придбані, само собою не свідчить про негосподарський характер таких операцій, оскільки такий економічний ефект не обов'язково має настати одразу після придбання послуг, а мета його отримання може мати довгострокову перспективу.

Наведена правова позиція підтверджується ухвалою ВАСУ від 29.07.2013 у справі № К/800/17880/13 .

Оскільки під час розгляду справи встановлено, що суть податку на додану вартість полягає у тому, що підприємством оподатковуються не одержані доходи, а його витрати, при цьому суб'єкт господарювання сплачує різницю між сплаченим та одержаними сумами ПДВ, а решту платять покупці, які є кінцевими споживачами, право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду, на підставі встановлених в судовому засіданні фактів та обставин, враховуючи, що мотивація та докази, наведені представником позивача, дають адміністративному суду підстав для постановлення висновків, які спростовують правову позицію представника відповідача, а останніми не доведено суду обставин та доказів, на яких ґрунтуються заперечення проти адміністративного позову, відтак, адміністративний позов слід задовольнити у повному обсязі.

В супереч ч.2 ст.71 КАС України, Відповідач, як суб'єкт владних повноважень не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності прийнятих ним рішеннь.

З урахуванням викладеного, суд вважає дії податкового органу відносно винесення податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 протиправними, а відтак зазначенні рішення підлягають скасуванню.

Згідно частиною 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що Позивачем при подачі адміністративного позову по справі №812/824/15 сплачено судовий збір у розмірі 1461,60 грн платіжним документом №0001653 від 29.07.2015, який підлягає стягненню зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Межрегіонального головного управління ДФС за рахунок бюджетних асигнувань, на користь Позивача.

Керуючись статтями 11, 71, 94, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Межрегіонального головного управління ДФС про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.03.2014 № НОМЕР_1, № НОМЕР_2, № НОМЕР_3 задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 05 березня 2014 року Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Луганську Міжрегіонального головного управління Міндоходів:

- форми «В4» № НОМЕР_1 про завищення від'ємного значення ПДВ в сумі 11240862 (одинадцять мільйонів двісті сорок тисяч вісімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок;

- форми «В1» № НОМЕР_2 про завищення розміру бюджетного відшкодування у сумі 5724781 (п'ять мільйонів сімсот двадцять чотири тисячі сімсот вісімдесят одна гривня) 00 копійок, штрафних санкцій в сумі 2862390 (два мільйони вісімсот шістдесят дві тисячі триста дев'яносто) гривень 50 копійок;

- форми «Р» № НОМЕР_3 збільшеної суми бюджетних зобов'язань по сплаті ПДВ в сумі 171871 (сто сімдесят одна тисяча вісімсот сімдесят одна) гривня 00 копійок та штрафної санкції 85935 (вісімдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять п'ять) гривень 50 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Луганську Межрегіонального головного управління ДФС () на користь приватного акціонерного товариства «Лисичанська нафтова інвестиційна компанія» () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1461,60 грн (одна тисяча чотириста шістдесят одна гривня 60 копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1