Справа № 813/2232/16
Суддя: Гавдик Зіновій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2016 року справа № 813/2232/16

об 11 год., 51 хв.

Львівський окружний адміністративний суд, головуючий суддя Гавдик З.В., секретар судового засідання Палюк М.М., розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу № 813/2232/16 за адміністративним

позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Меблевий комбінат «Стрий», представник ОСОБА_1
до Головного управління ДФС України у Львівській області, представники ОСОБА_2, ОСОБА_3
про визнання протиправним і скасування податкових повідомлень рішень

ВСТАНОВИВ:

Позивач Товариство з додатковою відповідальністю «Меблевий комбінат «Стрий» звернулося до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень №№, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 від 25.03.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що протягом періоду, який перевірявся, підприємство здійснювало виробництво готової продукції та її реалізацію на внутрішньому ринку (в тому числі фізичним особам неплатникам ПДВ) і на експорт. В ході перевірки перевіряючим було представлено первинні документи (видаткові накладні, ВМД), що свідчать про відвантаження готової продукції та банківські виписки про зарахування коштів на банківський рахунок платника податку, і відповідно податкові накладні за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014р., складені згідно ст.ст. 187, 188, 201 ПК України.

Ідентифікація фізичної особи покупця при купівлі товару не передбачена ЦК і ГК України (захист персональних даних), а також при складанні податкової накладної неплатнику ПДВ. Оплата за товар здійснювалася фізичними особами на користь юридичних осіб в касах банків згідно «Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», що затверджена Постановою Правління НБУ №174 від 01.06.2011.

На підставі виникнення податкових зобовязань згідно п.187.1 ст.187 ПК України по кожній господарській операції підприємством складені податкові накладні з врахуванням події, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів на банківських рахунок, чи б) дата відвантаження товарів. Ця інформація за весь період, що перевірявся, розшифрована в додатку 10 до акту перевірки по кожній фізичній особі. Відповідно, позивач незгідний з повторним оподаткуванням оплати по банку від фізичних осіб.

Щодо нарахування штрафної санкції за порушення порядку декларування валютних цінностей в розмірі 2 720,00 грн. позивач зазначає, що такі суперечать вимогам чинного законодавства, оскільки згідно Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлено, що валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України, до резидентів, нерезидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання і валютного контролю, застосовуються такі міри відповідальності (фінансові санкції): за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України (абзац 8 частини 2 ст. 16 вказаного Декрету), відповідно вказане нарахування вчинено відповідачем з порушенням, що підтверджується ухвалою ВАС України від 16 лютого 2016 року по справі № К/800/15624/15.

Щодо нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 23402,20 грн. позивач зазначає, що Закон України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» має вищу юридичну силу по відношенню до постанов Національного Банку України «Про зміну строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів і запровадження обов'язкового продажу надходжень в іноземній валюті», а тому, у разі невідповідності нормативно-правового акта закону України застосовується правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Позивач вказує, що згідно наданого відповідачем розрахунку заборгованості по пені, застосований строк надходження валютної виручки в 90 днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, жодних порушень з боку позивача щодо порядку здійснення розрахунків в іноземній валюті, передбачених ст. 1 Закону не було.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали суду додаткові пояснення та письмові докази, просили суд позов задоволити повністю.

Позиція відповідача викладена у запереченні на позовну заяву, у якому відповідач просив у задоволенні позову відмовити повністю з підстав, що перевіркою позивача правомірно встановлено, що позивач здійснював виробництво та реалізацію готової продукції, а саме стільців, столів, частин стільців, в тому числі фізичним особам.

Поставка товарів фізичним особам здійснювалась за усною домовленістю сторін за відсутності письмових договорів, згідно наданої відповіді на вимогу від 10.02.2016 року. Проте, в представлених до перевірки первинних документах (товарних накладних) на реалізацію готової продукції фізичним особам в графі «Замовлення» зазначаються посилання на договір з відповідними реквізитами.

До перевірки представлено видаткові накладні, які виписувались на покупців - фізичних осіб та не містять даних щодо ідентифікації даних осіб (ідентифікаційний номер, серію, номер паспорта (чи будь якого іншого документа, що ідентифікує особу).

Дані первинних документів на реалізацію товарів, а також банківські виписки, які підтверджують надходження коштів на розрахункові рахунки позивача не ідентифікують осіб, що брали участь у здійсненні фінансово-господарських операцій.

Також, у розділі «призначення платежу» документів, що підтверджують зарахування коштів, не відображено реквізитів видаткових накладних, а також номенклатури товару, яка б відповідала даним аналітичного обліку по бухгалтерських рахунках, відповідно ідентифікувати реалізований товар згідно накладних з фактом його оплати не надається можливим.

В даних платіжних дорученнях наводяться лише посилання на номери рахунків без зазначення дати виписки, які на вимогу від 22.02.2016 до перевірки не представлені та відповідно не зазначені відомості про укладені договори купівлі-продажу.

Крім того, згідно аналізу рахунків, журналів ордерів, оборотно-сальдових відомостей, карток по бухгалтерських рахунках 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», 311 «Поточні рахунки в національній валюті» при реалізації неідентифікованим особам наявні дебетові та кредитові сальдо, що свідчать про наявність заборгованості фізичних осіб по бухгалтерському рахунку 36 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», та факт відвантаження товару не ідентифікованому покупцю без наявної оплати, що є підтвердженням відвантаження товару одним покупцям, а надходження оплати від інших неідентифікованих покупців.

Отже, з наведеного вище випливає, що мали місце факти відвантаження товару неідентифікованим фізичним особам без його оплати, які відповідно відображені в податковому обліку підприємства.

Враховуючи вищенаведене, в цій частині на думку відповідача позивачем в порушення п. 187.1. ст. 187, п.188.1. ст.188 ПК України, не включено до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від неідентифікованих фізичних осіб, що призвело до заниження податкових зобов'язань на загальну суму 1241411,00 грн.

Також відповідач зазначає, що п.п. 39 п. 1 ст. 14 ПК України визначено, що грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері ЗЕД. Водночас статтею 113 Податкового кодексу України передбачено, що штрафні (фінансові) санкції застосовуються також і за порушення вимог іншого, крім податкового, законодавства, якщо контроль за дотриманням відповідних норм покладено на контролюючі органи.

Наведена норма в імперативному порядку зобов'язує контролюючий орган визначити суму грошових зобов'язань за штрафними санкціями платникові податку у разі, якщо таким платником порушено норми законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на відповідний контролюючий орган.

За порушення порядку декларування передбачено накладення штрафу відповідно до пункту 2.7 статті 2 Постанови Правління НБУ від 8 лютого 2000 року № 49 «Про затвердження положення про валютний контроль» (із змінами та доповненнями) та пункту 2 статті 16 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (із змінами та доповненнями). Розрахунок штрафної санкції за порушення порядку та строків декларування валютних цінностей наведено в додатку.

Крім цього, відповідач вказує, що згідно виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Нацбанк України власними постановами № 475 (діяла з 19.11.2012 р. до 20.05.2013 р.), № 163 (діяла з 20.05.2013 р. до 19.11.2013 р.), № 453 (діяла з 20.11.2013 р. до 17.05.2014 р.), № 270 (діяла з 20.05.2014 р. до 20.08.2014 р.), № 734 (діяла з 22.11.2014 р. до 02.12.2014 р.) встановив, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону № 185, повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

При цьому, відповідач вказує, що норми вищевказаного Закону, щодо здійснення розрахунків за експортними, імпортними операціями у 180-денний строк діяли виключно 18.05.2014 р. та19.05.2014р., а з 03.12.2014 р. набрала чинності постанова згадана постанова № 758, якою продовжено скорочені строки розрахунків за експортно-імпортними операціями, тобто 90 календарних днів.

Виникнення заборгованості, як підстави для нарахування пені закон пов'язує зі спливом строку, який у спірний період становив 90 днів, для повернення валютної виручки на рахунок резидента, відлік якого в даному випадку починається від дати оформлення вантажно-митної декларації на товар, який експортується за кордон. Зі змісту положень названої статті також випливає, що при нарахуванні пені вихідними даними є розмір заборгованості в іноземній валюті та курс валюти, встановлений НБУ станом на дату виникнення такої заборгованості.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечення підтримала, надала додаткові пояснення та докази, просила суд в задоволені позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників позивача, свідків, представника відповідача, безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, давши їм оцінку, суд встановив:

12.03.2016 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 31.12.2014 року. За результатами проведеної перевірки складено акт № 36/13-01-14-06/00274878.

25.03.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_4, яким на підставі акта перевірки від 12.03.2016 року за № 36/13-01-14-06/00274878 де встановлено порушення п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України та зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість на суму 563675,00 грн. і застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 281837,50 грн.

25.03.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1, яким на підставі акта перевірки від 12.03.2016 року за № 36/13-01-14-06/00274878 де встановлено порушення п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, збільшено суму грошового зобовязання за платежем податку на додану вартість на загальну суму 853282,00 грн. в тому числі за податковим зобовязанням в сумі 568855,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 284427,00 грн.

25.03.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_2, яким на підставі акта перевірки від 12.03.2016 року за № 36/13-01-14-06/00274878 де встановлено порушення п.1 ст. 9 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», нараховано суму грошового зобовязання за платежем штрафна санкція за порушення порядку декларування валютних цінностей в сумі 2720,00 грн.

25.03.2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_3, яким на підставі акта перевірки від 12.03.2016 року за № 36/13-01-14-06/00274878, де встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» нараховано суму грошового зобовязання за платежем пеня за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД в сумі 23402,20 грн.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» із змінами та доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Податковим кодексом України із змінами та доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Законом України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» із змінами та доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Декретом КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» із змінами та доповненнями в редакції на час спірних правовідносин, Кодексом адміністративного судочинства України.

Згідно ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 187.1. ст. 187 ПК України, 187.1. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб'єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Згідно п. 188.1. ст. 188 цього ж Кодексу, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб'єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв'язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб'єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни), за винятком:

товарів (послуг), ціни на які підлягають державному регулюванню;

газу, який постачається для потреб населення.

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв'язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов'язань.

До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю - бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.

У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

Згідно п. 1 ст. 9 Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», валютні цінності та інше майно резидентів, яке перебуває за межами України, підлягає обов'язковому декларуванню у Національному банку України.

Порядок і терміни декларування встановлюються Національним банком України.

Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 2 ст. 3 цього ж Закону, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього ж Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Стаття 161 КАС України встановлює, що суд крім іншого повинен перевірити кожну обставину, що входить до підстав позову або підстав заперечення, і з'ясувати, якими саме доказами кожна з них підтверджується або спростовується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Стаття 70 КАС України встановлює правила належності доказів, які визначають об'єктивну можливість доказу підтверджувати обставину, що має значення для вирішення справи, а також правила допустимості доказів, що визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину у справі. Предметом доказування, згідно з ч. 1 ст. 138 КАС України, є обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень №, № від 25.03.2016 року, оскільки позивачем протягом періоду, що перевірявся здійснювалось виробництво готової продукції та її реалізацію на внутрішньому ринку (в тому числі фізичним особам неплатникам ПДВ), що відповідачем не заперечується. До перевірки позивачем надані первинні документи (видаткові накладні, ВМД), що свідчать про відвантаження готової продукції та банківські виписки про зарахування коштів на банківський рахунок платника податку.

Відповідачем жодними належними і допустимими доказами не підтверджено обовязок позивача ідентифікувати фізичну особу покупця при купівлі товару.

Відповідачем не спростовано, що на підставі виникнення податкових зобовязань згідно п.187.1 ст.187 ПК України по кожній господарській операції підприємством складені податкові накладні з врахуванням події, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів на банківських рахунок, чи б) дата відвантаження товарів.

Відповідно, висновок відповідача про те, що позивачем в порушення п.187.1ст 187 п.188.1 ст.188 ПК України, не включено до бази оподаткування ПДВ отримані кошти від неідентифікованих фізичних осіб, що призвело до заниження податкових зобов'язань на загальну суму 1241411,00 грн. ґрунтується лише на його припущенні, оскільки отримані кошти які проведені в установах банку як «Прийняті платежі від фізичних осіб» з призначенням платежу «за товар згідно рахунку» оподатковані ПДВ за правилом «першої події», що відповідач по суті не спростував.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача, а також не враховуються посилання відповідача на норми ЦК України, оскільки згідно ч. 2 ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Також судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.03.2016 року, оскільки відповідачем встановлено порушення позивачем п. 1 ст. 9 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» та нараховано штрафну санкцію за порушення порядку декларування валютних цінностей в розмірі 2 720,00 грн., однак ст. 16 цього ж Декрету встановлено, що за невиконання резидентами вимог щодо декларування валютних цінностей та іншого майна, передбачених статтею 9 цього Декрету, - штраф у сумі, що встановлюється Національним банком України.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача, оскільки ним не наведено норми, які надають йому повноваження на застосування такого штрафу.

Відповідно, в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Також судом враховуються обґрунтування позовних вимог в частині визнання протиправними і скасування податкового повідомлення-рішення № від 25.03.2016 року, оскільки відповідачем неправомірно встановлено порушення ст. 1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» та нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД на суму 23402,20 грн.

Неправомірність висновків відповідача обґрунтовується тим, що на час спірних правовідносин та на час прийняття вказаного спірного рішення, діяла норма закону, яка встановлювала, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується.

Відповідно застосування відповідачем до спірних правовідносин нормативних документів, які мають нижчу юридичну силу ніж вказаний закон та нарахування позивачу пені за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД з розрахунку, що виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 90 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, є протиправним.

З цих же підстав судом не враховуються заперечення відповідача в цій частині, оскільки судом до спірних правовідносин застосовано норму, що має вищу юридичну силу.

Відповідно, і в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Докази подані позивачем переконують в обґрунтованості позовних вимог.

Згідно ст. 49, 70 КАС України, сторони зобовязані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, а відтак зобовязані обґрунтовувати належність та допустимість доказів для підтвердження своїх вимог або заперечень, що позивачем зроблено не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162 КАС України, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню повністю.

Згідно ч. 2 ст. 94 КАС України, судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 159-163, 167 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задоволити повністю.

2. Визнати протиправними і скасувати:

- податкове рішення Головного управління ДФС України у Львівській області № НОМЕР_4 від 25.03.2016 року на суму 845519,50 грн.

- податкове рішення Головного управління ДФС України у Львівській області № НОМЕР_1 від 25.03.2016 року на суму 853282,00 грн.

- податкове рішення Головного управління ДФС України у Львівській області № НОМЕР_2 від 25.03.2016 року на суму 2720,00 грн.

- податкове рішення Головного управління ДФС України у Львівській області № НОМЕР_3 від 25.03.2016 року на суму 23402,20 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС України у Львівській області на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Меблевий комбінат «Стрий» (, вул. Грабовецька, буд. 3, м. Стрий, Львівська область) 28238,03 грн. сплаченого судового збору.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Постанова складена в повному обсязі 19.12.2016 року.

Суддя Гавдик З.В.