Справа № 804/3929/16
Суддя: Чепурнов Д.В.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2016 рокусправа № 804/3929/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Чепурнова Д.В.

суддів: Сафронової С.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася з вищевказаним позовом до суду в якому, просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 06.06.2016р. №451-о «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 з посади державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» Дніпропетровської митниці ДФС;

поновити ОСОБА_1 в митних органах на рівнозначній посаді у Дніпропетровській митниці ДФС з 07 червня 2016 року;

стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 07.06.2016р. по день фактичного поновлення позивача на роботі.

В обґрунтування позову посилалася на те, що його звільнення було проведено на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, без врахування вимог ст. 42 КЗпП України в частині ненадання належної оцінки факту переважного права залишення на роботі та відмови в наданні інших пропозицій про переведення на іншу посаду або в інший підрозділ.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з даною постановою суду ОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу в якій просить постанову суду скасувати та прийняти нове рішення яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки продуктивності праці працівників Дніпропетровської митниці, оскільки характеристика від 19.08.2015 року позитивно оцінює моральні та професійні якості позивача, в той же час в оцінці роботи працівників митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» за 2015 рік ті ж якості позивача вже оцінюються за найнижчими балами, крім того позивач є переміщеною особою, який переїхав з зони АТО до м. Дніпра та має на утриманні дружину, яка є інвалідом ІІІ групи, про що позивача повідомляв керівництво Дніпропетровської митниці.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач та його представник підтримали вимоги апеляційної скарги з викладених в ній підстав, представники Митниці просили відмовити у її задоволенні та залишити без змін постанову суду першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного адміністративного суду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 з 22 липня 1998 року працював у митних органах України, з 01.05.2014 року обіймав посаду державного інспектора відділу митного оформлення №2 митного поста «Іловайськ» Східної митниці Міндоходів (наказ №335-к від 30.04.2014).

12 січня 2015 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади в порядку переведення до Дніпропетровської митниці ДФС відповідно до п.5 ст. 36 КЗпП України (наказ №17-к від 05.01.2015).

13 січня 2015 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Дніпропетровськ-аеропорт» Дніпропетровської митниці ДФС в порядку переведення зі Східної митниці Міндоходів (а.с.24, 92); 01 вересня 2015 року присвоєно спеціальне звання «Інспектор податкової та митної справи ІІ рангу» (а.с.24, 100).

Згідно із Штатним розписом Дніпропетровської митниці ДФС на 2015 р., затвердженого головою Державної фіскальної служби України 31.01.2015, чисельність штату Дніпропетровської митниці у 2015 році склала 389 одиниць, з яких: 45 штатні одиниці по митному посту «Дніпропетровськ-аеропорт», в т.ч. 7 одиниць державних інспекторів (а.с.63-64).

Згідно із Переліком змін №4 до Штатного розпису Дніпропетровської митниці ДФС на 2015 рік, затвердженого головою Державної фіскальної служби України 21.03.2015, чисельність штату Дніпропетровської митниці у 2015 році склала 389 одиниць, з яких: 42 штатні одиниці по митному посту «Дніпропетровськ-аеропорт», в т.ч. 7 одиниць державних інспекторів (а.с.67, 68 зворотній бік).

Відповідно до постанови КМУ від 21.10.2015 року №840 «Про внесення змін у додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 р №85» затверджено граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади.

Наказом №978 від 11.12.2015 р. Державної фіскальної служби України Про затвердження чисельності територіальних органів ДФС затверджено чисельність працівників територіальних органів ДФС митниці у розмірі 349 штатних одиниць.

Наказом №182 від 25.02.2016 р. Державної фіскальної служби України «Про внесення змін до наказу ДФС від 11.12.2015 р. №978» штатну чисельність митниці скорочено на 5 штатних одиниць.

Головою Державної фіскальної служби України 02.02.2016 р. затверджено Структуру та Штатний розпис Дніпропетровської митниці ДФС на 2016 рік, згідно з яким штатна чисельність митного посту «Аеропорт» скорочена та склала 33 шт.од., з яких 5 штатних одиниць державного інспектора (а.с.44 зворотній бік).

21 березня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України затверджено Перелік змін №2 до штатного розпису Дніпропетровської митниці на 2016 рік, згідно з яким штат митниці скорочено на 5 одиниць та склав 344 штатних одиниць, з яких: 31 штатна одиниця у Відділі митного оформлення №1 Митного посту «Аеропорт», в т.ч. 5 одиниць державних інспекторів (а.с.94).

23 лютого 2016 відбулось засідання Комісії з питань скорочення штатної чисельності Дніпропетровської митниці ДФС, де було розглянуто результати порівняльного аналізу кваліфікації та продуктивності праці, рівня виконання службових завдань та якості роботи особового складу митних постів «Дніпропетровськ-аеропорт», «Дніпропетровськ-транспортний» та «Дніпропетровськ-лівобережний».

Згідно з Протоколом засідання Комісії з питань скорочення штатної чисельності Дніпропетровської митниці ДФС від 23.02.2016 р. вирішено, у звязку із скороченням митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» попередити про наступне вивільнення відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпПУ ОСОБА_1, державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» (а.с.122).

25 лютого 2016 року позивача було ознайомлено з Попередженням про наступне вивільнення із займаної посади згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України, у звязку із зміною організаційної структури та скороченням штатної чисельності працівників Державної фіскальної служби (а.с.106).

06 червня 2016 ОСОБА_1 було звільнено відповідно до п.1 ст. 40 КЗпПУ у звязку зі змінами в організації виробництва і праці скорочення чисельності та штату працівників, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середньомісячного заробітку (наказ Дніпропетровської митниці ДФС від 06.06.2016 №451-о).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не мав права переважного на залишення на роботі при звільненні у звязку із змінами в організації виробництва і праці та відсутності інших вакансій, які б відповідали кваліфікації позивача.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені без врахування всіх обставин справи виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Так, спірні правовідносини врегульовані, зокрема, Законом України від 16 грудня 1993 року № 3723-XII «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-XII, чинний в період проходження служби позивачем і видачі спірного наказу).

За змістом статті 30 Закону № 3723-XII державна служба припиняється з підстав, які є спеціальними і наведені у пунктах 1-7 цієї статті, а також за наявності загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України.

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, на підставі якого припинено державну службу позивача, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, згідно з частинами 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» (далі - постанова Пленуму ВСУ) містяться роз'яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, виходячи з нормативного тлумачення частини 1 статті 40, частин 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України колегія суддів дійшла висновку, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов'язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади на підприємстві, в установі, організації, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Наведена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові цього суду від 19 травня 2015 року (справа № 21-107а15).

Крім того в ухвалі Верховного Суду України від 4 серпня 2010 року і ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21 лютого 2008 року та 6 червня 2013 року, суди зазначили, що відповідно до вимог статті 49-2 Кодексу законів про працю України при вивільненні працівника за пунктом 1 статті 40 цього Кодексу роботодавець зобов'язаний запропонувати йому всі наявні вакантні посади, які той може обіймати, і не лише за місцем його роботи в певному структурному підрозділі.

Згідно із штатним розписом Дніпропетровської митниці ДФС на 2016 рік чисельність штату Дніпропетровської митниці у 2016 році скорочена на 5-ть штатних одиниць та склала 349 штатних одиниць.

При цьому, штатна чисельність працівників митного посту «Аеропорт» скорочена на 4 шт.од. та склала 32 шт.од., з яких 5 штатних одиниць державного інспектора (а.с.44 зворотній бік).

21 березня 2016 року Головою Державної фіскальної служби України затверджено Перелік змін №2 до штатного розпису Дніпропетровської митниці на 2016 рік, згідно з яким штат митниці знову було скорочено на 5 одиниць та склав 344 штатних одиниць, з яких: 31 штатна одиниця у Відділі митного оформлення №1 Митного посту «Аеропорт», в т.ч. 5 одиниць державних інспекторів (а.с.54).

Аналізуючи структуру та штатний розпис Дніпропетровської митниці, колегія суддів робить висновок, що скорочення чисельності або штату працівників мали місце.

В той же час як вбачається з матеріалів справи на час попередження позивача про наступне вивільнення, а саме станом на 25.02.2016 року в Дніпропетровській митниці були наявні 72 вакантні посади з яких зокрема: 7 посад державних інспекторів, 30 посад головних державних інспекторів та 21 посада старших державних інспекторів на які фактично за своєю кваліфікацією та рівнем освіти міг претендувати і позивач (а.с. 123) .

При досліджені судом під час апеляційного перегляду справи з метою перевірки законності процедури звільнення позивача повідомлення про звільнення із займаної посади у звязку зі змінами в організації виробництва і праці скорочення чисельності та штату працівників, встановлено, що повідомлення про наступне вивільнення отримано позивачем 25 лютого 2016 року відповідно до ст. 49-2 КЗпП України (а.с. 106).

Але у повідомленні, з поміж іншого не зазначено, що при наявності вакантної посади позивачу буде запропоновано працевлаштування, а у разі відмови у переведенні на іншу посаду звільнено за скороченням штатів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Тому, відповідач одночасно із попередженням про звільнення позивача, повинен був та міг запропонувати позивачу іншу посаду за цією ж трудовою функцією (спеціальність, кваліфікація, виконувані обов'язки).

При цьому, суд критично оцінює доводи відповідача про те, що на момент попередження позивача про наступне вивільнення, а саме 25.02.2016 р. таких вакансій у митниці не було, оскільки в силу ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Тобто, саме на момент повідомлення позивача (25.02.2016 року), про звільнення із займаної посади у звязку зі змінами в організації виробництва і праці скорочення чисельності та штату працівників, а не після звільнення станом на 08.08.2016 р. , як про це зазначає відповідач (а.с. 165), останній повинен був і міг запропонувати позивачу іншу роботу, чого зроблено не було.

Зазначені факти свідчать про порушення відповідачем статті 49-2 Кодексу законів про працю України.

Крім того колегія суддів критично оцінює доводи відповідача з приводу відмови у наданні пропозиції позивачу вакантних посад через те, що перевагу було надано згідно із ч. 1 ст. 42 КЗпП України, посадовим особами з більш високою продуктивністю праці.

Так згідно зі статтею 42 КЗпПУ при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно із ч.3 ст. 42 КЗпПУ - при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається:

1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби.

Так на письмову заяву позивача від 25.04.2016 року щодо переведення його на іншу посаду в звязку із скороченням його посади, листом від 13.05.2016 року Дніпропетровською митницею було відмовлено в запропонуванні іншої роботи через те, що перевагу було надано іншим посадовим особам з більш високою продуктивністю праці (а.с. 184-185)

Колегією суддів критично оцінюється факт низької продуктивності праці позивача порівняно з іншими посадовими особами враховуючи той факт, що характеристика позивача від 19.08.2016 року надана начальником митного поста «Дніпроптеровськ-аеропорт» , що міститься в особовій справі (а.с. 99 зорот. бік) свідчить про те, що позивач є відповідальним працівником, виконує роботу із додержанням термінів, вміє віро планувати повсякденну роботу. Для вирішення завдань професійного характеру застосовує знання, яким добре володіє. Сприймає нові завдання охоче, розуміє їх суть та повязані з ними проблемами, орієнтується в нових ситуаціях. Організовує свою роботу раціонально, постійно підвищує свій професійний рівень. Принциповий в оцінці своїх дій. За складом характеру - спокійний, витриманий, врівноважений, коректний. Підтримує добрі стосунки із співробітниками поста та митниці. Виконує митні формальності щодо повітряних суден та товарів, пропуск тимчасово ввезених/вивезених товарів з використанням книжки-карнет АТА.

В той же час з аналізу продуктивності праці працівників митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» за 2015 позивач у рейтингу займає останнє місце (а.с. 162-163).

Зазначені факти мають суперечливий характер, а тому не можуть прийматися в якості доказу, що свідчить про низький рівень продуктивності праці позивача порівно з іншими працівниками.

Крім того позивач письмово повідомляв керівництво митниці про те, що він є тимчасово переміщеною особою, в звязку з чим у 2014 році через проведення АТО був вимушений переїхати до м. Дніпро з м. Шахтарськ Донецької області, крім того має на утриманні дружину, яка є інвалідом ІІІ групи та не має самостійного заробітку (а.с. 200-201).

При цьому зазначені факти взагалі не були враховані відповідачем при звільненні позивача, що також є порушенням ч.3 ст. 42 КЗпПУ.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів доходить висновку, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, оскільки проведене роботодавцем (Дніпропетровською митницею) із порушення встановленої процедури, а тому наказ Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 06.06.2016р. №451-о Про звільнення позивача є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, незаконно звільнений із займаної посади ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді аналогічній із посадою з якої його звільнено і яка існує на даний момент.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Повними, фактично відпрацьованими останніми двома місяцями роботи, що передують звільненню позивача з роботи є квітень-травень 2016 року.

Відповідно до довідки Дніпропетровської митниці № 123 від 05.12.2016 р. середньоденна заробітна плата позивача становить 293 грн. 95 коп. (т. 2 а.с. 17).

Згідно з листа Мінсоцполітики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік, кількість робочих днів з 07.06.2016 по 19.12.2016 року становить 136 днів.

Відтак, середній заробіток позивача за час затримки виплати заробітної плати з 07.06.2015 по дату прийняття судового рішення у справі (19 грудня 2016 року) дорівнює 39977,20 грн. (293,20 грн. * 136 дні).

При цьому колегія суддів зазначає про відсутність підстав для зменшення виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу через те, що в цей час позивач отримував допомогу по безробіттю, як на тому наполягав представник митниці.

Вирішуючи питання стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь незаконно звільненого і у подальшому поновленого судом працівника у випадку, коли такий отримував у центрі зайнятості допомогу по безробіттю за цей час, Верховний Суд України висловив позицію (постанова від 25 травня 2016 року у справі № 6-511цс16), згідно з якою наведену норму КЗпП України слід розуміти так, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин.

Посилання представника митниці на пункт 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» є помилковим, оскільки викладені в ньому роз'яснення зроблені з урахуванням вимог закону, зокрема частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України №3248-IV від 20 грудня 2005 року.

Таким чином, судом першої інстанції дана невірна оцінка обставинам справи при прийнятті рішення, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись п.3 ч. 1 ст. 198, ст.ст. 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2016 року скасувати та прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Дніпропетровської митниці Державної фіскальної служби від 06.06.2016р. №451-о «Про звільнення ОСОБА_1 з посади державного інспектора відділу митного оформлення №1 митного поста «Дніпропетровськ-Аеропорт» Дніпропетровської митниці ДФС.

Поновити ОСОБА_1 на посаді державного інспектора Дніпропетровської митниці ДФС.

Стягнути з Дніпропетровської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 39977 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

В повному обсязі постанова складена 20 грудня 2016 року.

Головуючий: Д.В. Чепурнов

Суддя: С.В. Сафронова

Суддя: Т.С. Прокопчук