Справа № 592/9902/16-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 р. Справа № 592/9902/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Тацій Л.В. ,

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2016р. по справі № 592/9902/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора роти №1 батальону УПП в м. Суми ОСОБА_2

про скасування постанови у справі про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИЛА

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора роти №1 батальйону УПП в м.Суми ОСОБА_2 , в якому просить визнати неправомірними дії поліцейського роти №1 батальйону УПП в м. Суми, капрала поліції ОСОБА_2 В щодо складання постанови серії АР № 116404 від 19.10.2016 р.; скасувати постанову серії АР № 116404 по справі про адміністративне правопорушення від 19 жовтня 2016р. поліцейського роти №1 батальйону УПП в м. Суми капрала поліції ОСОБА_2 про адміністративне правопорушення за ст.122 ч.І КУпАП та накладення штрафу в розмірі 255 грн. відносно ОСОБА_3 , провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2016 р. відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову за необґрунтованістю.

ОСОБА_1, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу, вважає рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки суд не повно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив , не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою необґрунтоване застосування стягнення як вид покарання за адміністративне правопорушення, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому постанова суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконною та необґрунтованою. Просить скасувати постанову Ковпаківського районного суду м.Суми від 10 листопада 2016 року у справі № 592/9902/16-а та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав вимоги та обґрунтування апеляційної скарги, просив її задовольнити та стягнути з відповідача витрати , повязані з прибуттям до суду в розмірі 240,0 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача , перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.10.2016 року відповідач склав постанову серії АР2 №116404 . У постанові зазначено, що позивач керуючи автомобілем НОМЕР_1 19.10.2016 року о 11 год. 35 хв. в м.Суми на вул.Кооперативна, буд. 1, здійснив зупинку в зоні, а саме (5м 70 см) ближче 10м від пішохідного переходу, чим порушив п.15.9.г ПДР України. Також , у постанові зазначено, що діями позивача вчинено правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КпАП України. За вчинене відповідач наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 255,0 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог , суд першої інстанції виходив з того , що події вчинення правопорушення, його виявлення і фіксація інспектором з участю позивача зафіксовані відеозаписом з нагрудної бодікамери інспектора, запис містить інформацію про події правопорушення, які викладені у постанові. Фото зроблені позивачем також містять інформацію про зупинку транспортного засобу в місці зазначеному у постанові.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач дійсно здійснив зупинку транспортного засобу ближче 10м від пішохідного переходу.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач порушив правила і вчинив правопорушення, зупинивши автомобіль у забороненому місці, а відповідач мав повноваження і обовязок за наявності порушень у діях позивача скласти постанову та накласти адміністративне стягнення.

Однак , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог , виходячи з наступного.

Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України.

Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов'язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб'єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.

Згідно ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає ОСОБА_4 України "Про Національну поліцію".

Пунктом 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ст. 251 КпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Положеннями ч.1 ст. 69 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч.3 ст. 70 КАС України докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги.

Згідно з ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім

переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Єдиним обєктивним доказом, який наданий відповідачем, це відеозапис події, здійснений нагрудною відеокамерою поліцейського, про що вказано в запереченнях на позов.

Як свідчить оскаржувана постанова позивачем порушено п.п. г п. 15.9 Правил дорожнього руху , а саме здійснено зупинку автомобіля на відстані 5,7 метрів від пішохідного переходу.

Згідно п.п. г п. 15.9 Правил дорожнього руху зупинка забороняється на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга.

Відповідно до п. 8.1. Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Згідно п. 8.2 Правил дорожнього руху дорожні знаки мають перевагу перед дорожньою розміткою і можуть бути постійними, тимчасовими та із змінною інформацією.

Згідно вимог Правил дорожнього руху дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

До попереджувальних знаків згідно розділу 33 п. 1.32 Правил дорожнього руху відноситься знак -"Пішохідний перехід", наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідними дорожніми знаками або дорожньою розміткою.

Судом апеляційної інстанції досліджено відеозапис, який відповідач вважає доказом вчинення позивачем правопорушення.

З відеозапису та пояснень позивача встановлено, що автомобіль позивача знаходиться на узбіччі перед стовпом по напрямку автомобільної дороги, яка має односторонній напрямок руху.

Позивач заперечує наявність знаку на стовні по напрямку руху дороги.

Наявність знаку саме на цьому стовпі , перед яким знаходився автомобіль позивача, не підтверджується відеозаписом чи будь-яким іншим доказом .

З відеозапису вбачається лише наявність знаку на стовпі, який розташований на боці протилежного напрямку руху по дорозі.

Тобто , працівником поліції не зафіксовано в зоні дії якого саме дорожнього знака знаходився автомобіль позивача.

Про наявність дорожньої розмітки , яка свідчить про можливість здійснення зупинки в даному місці, позивач неодноразово вказував працівнику поліції та показував її, проте це проігноровано працівником поліції .

В подальшому працівником поліції здійснено відеозйомку вказаної дорожньої розмітки , однак , це не враховано при прийнятті оскаржуваної постанови.

Також, працівниками поліції здійснювався вимір відставні знаходження автомобіля позивача саме від стовпа , нібито на якому знаходився знак, приладом дані про походження якого відсутні як в оскаржуваній постанові так і в матеріалах справи .

Колегія суддів звертає увагу на те , що порядок використання фото та відео техніки встановлюється п. 9 ч.1 ст.31 та ст.40 Закону України Про національну поліцію.

При цьому, норма статті 31 Закону України Про національну поліцію є загальною нормою, яка безпосередньо не регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Пункт 2 частини 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію чітко встановлює порядок використання техніки в правовідносинах щодо безпеки дорожнього руху, види техніки та умови її використання.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Обов`язковою умовою її використання є виконання частини 2 ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Частиною 2 ст. 40 Закону України Про національну поліцію встановлено, що інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку повинна бути розміщена на видному місці.

Матеріали справи не містять доказів дотримання поліцейським умов, передбачених ч.2 ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Позивача взагалі не було попереджено про проведення відеофіксації .

Також, з матеріалів справи не вбачається який саме засіб відео фіксації був використаний, тобто, відсутні докази відповідності фіксації і ч. 1 ст. 40 Закону України Про поліцію.

Враховуючи зазначене, даний доказ не може вважатися доказом отриманим законним шляхом, оскільки він отриманий не у відповідності до вимог спеціальної норми, а саме ст.40 Закону України Про національну поліцію.

Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні дані щодо засобу, яким здійснювалася технічна фіксація правопорушення.

З урахуванням наведеного, обєктивні докази, які б достеменно свідчили про скоєне позивачем порушення в матеріалах справи відсутні.

Також, колегія суддів звертає увагу на те , що поліцейський при здійсненні відеофіксації правопорушення неодноразово закривав нагрудну відеокамеру , що переривало проведення відеофіксації.

Враховуючи вищевикладене та вимоги ст. 3 КАС України , колегія суддів не може вважати оскаржувану постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності прийнятою неупереджено.

За нормами ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи, що обовязок доказування в даних справах покладається на відповідача, суд апеляційної інстанції вважає, що саме ним не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем порушення п. 15.9.г Правил дорожнього руху та ч.1 ст.122 КУпАП України, а тому притягнення ОСОБА_1 до відповідальності є безпідставним.

Позивачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат , повязаних із прибуттям до суду.

Згідно до вимог п.2 ч.3 ст. 87 КАС України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду .

Відповідно до статті 91 КАС України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб'єктом владних повноважень, та її представнику сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно від розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно від розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх представників, що пов'язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

В підтвердження факту понесення позивачем витрат до суду надано оригінал квітка на автобус Суми-Харків з відправленням 13.12.2016р. о 4-00 год. вартістю 120,0 грн., копію свідоцтва про державну реєстрацію та свідоцтва платника єдиного податку .

За таких обставин, необхідно стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Суми документально підтверджені витрати, пов'язані із прибуттям до суду у розмірі 120,0 грн.

Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і може прийняти рішення про скасування постанови і закриття провадження у справі.

Зважаючи на те, що постанова суду першої інстанції прийнята з порушенням вимог чинного законодавства, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.41 160, 167, 195, 196, , 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ковпаківського районного суду м. Суми від 10.11.2016р. по справі 592/9902/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову , якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського роти № 1 батальйону УПП в м.Суми капрала поліції ОСОБА_2 щодо складання постанови серії АР № 116404 від 19.10.2016 року .

Скасувати постанову серії АР №116404 по справі про адміністративне правопорушення від 19.10.2016р. за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КпАП України та накладення штрафу у розмірі 255,0грн.

Закрити провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в м. Суми витрати, пов'язані із прибуттям до суду в розмірі 120,0 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст постанови виготовлений та підписаний 19.12.2016 р.