Справа № 810/3341/16
Суддя: Виноградова О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року 810/3341/16

Київський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - суддя Виноградова О.І., суддів: Лиска І.Г., Василенко Г.Ю., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до старшого державного інспектора Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Паштепи Юрія Михайловича, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування розрахунку,

в с т а н о в и в:

19 жовтня 2016 р. до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до старшого державного інспектора Управління Укртрансбезпеки у Черкаській області Паштепи Ю.М. (далі - відповідач 1) про:

- визнання протиправними дій відповідача 1 щодо проведення габаритно-вагового контролю та накладення сплати збору за пересування дорогами країни;

- визнання недійсним акту про перевищення нормативних вагових параметрів від 27 вересня 2016 р. № 0004978;

- визнання протиправним та скасування розрахунку від 27 вересня 2016 р. № 158 (а.с. 3-6).

Ухвалою судді Київського окружного адміністративного суду від 21 жовтня 2016 р. відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог про визнання недійсним акту від 27 вересня 2016 р. (а.с. 16).

Протокольною ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 1 грудня 2016 р. залучено в якості відповідача 2 - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що фактична маса транспортного засобу складала 40 250 т., що не перевищує встановлені норми, а помилкові данні про навантаження на ось могли стати результатом незначного нахилення транспортного засобу при зважуванні, оскільки вантаж, що перевозився, а саме, висівки пшеничні, був сипучим, у зв'язку з чим змінював центр ваги при русі. Крім того, зазначив, що транспортний засіб було зважено методом, недопустимим при зважуванні сипучих вантажів (а.с. 3-6).

Відповідач 1 позов не визнав, подав до суду письмові заперечення, в яких у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що зважування транспортного засобу відбувалося за згодою позивача та вагами, які мають свідоцтво на повірку, дійсне до 25 травня 2017 р. Зазначив, що власник та водій транспортного засобу зобов'язані забезпечити правильне розміщення вантажу та виключити можливість його переміщення. До того ж зазначив, що особливих умов зважування транспортних засобів, які навантажені сипучим вантажем, чинним законодавством не передбачено (а.с. 59-62).

Відповідач 2 позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на те, що під час проведення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача було встановлено перевищення позивачем нормативно-вагових параметрів, що, в свою чергу, і зумовило прийняття контролюючим органом оспорюваного розрахунку. Зазначив, що нарахування позивачу плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, було здійснене контролюючим органом правомірно, зокрема, у відповідності до вимог п.31-1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27 червня 2007 р. (далі - Порядок) (а.с. 28-33).

7 грудня 2016 р. до суду надійшло клопотання відповідача 1 про розгляд справи без його участі (а.с. 63).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, встановив таке.

27 вересня 2016 Управлінням Уктрансбезпеки у Черкаській області області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено габаритно-ваговий контроль автомобілю НОМЕР_1 з причепом марки REISCH, модель RSBS-35-24LК, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать позивачу, за результатами якого складено :

- акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів від 27 вересня 2016 р. № 0004978 (далі - акт № 0004978) (а.с. 34);

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю б/н від 27 вересня 2016 р. (а.с. 8);

27 вересня 2016 р. на підставі названого акта відповідачем 1 був складений розрахунок № 158 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільним дорогами загального користування до акта від 27 вересня 2016 р. №0004978 (далі - розрахунок № 158), відповідно до якого: пройдена відстань - 172 км, навантаження на строєну вісь 23 тонни (4,55%), плата за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи, склала 68,80 євро (далі - розрахунок № 158) (а.с. 8).

У зв'язку з тим, що відповідач вважає дії відповідача 1 по проведенню габаритно-вагового контролю та розрахунок № 158 протиправними, ним було подано даний позов до суду.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 р. № 2344-III (далі - Закон № 2344-III), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 р. № 879 (далі - Порядок), Правилами дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. (далі - Правила дорожнього руху) та Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 р. № 30 (далі - Правила проїзду транспортних засобів).

Згідно з вимогами ст. 1 Закону № 2344-ІІІ великоваговий транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з вагових параметрів якого

перевищує встановлені на території України допустиму максимальну масу чи осьове навантаження.

Відповідно до вимог п. 22.1 Правил дорожнього руху маса вантажу, що перевозиться, і розподіл навантаження на осі не повинні перевищувати величин, визначених технічною характеристикою даного транспортного засобу.

Як убачається з п. 22.5 названих Правил дорожнього руху, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Згідно з вимогами п.п. 3, 4 Правил проїзду транспортних засобів транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові Державтоінспекцією, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів.

Видача (відмова у видачі, переоформлення, видача дубліката, анулювання) дозволу здійснюється відповідно до Закону України "Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності".

Дозвіл оформлюється підрозділами Державтоінспекції на підставі погоджувальних документів з власниками вулично-дорожньої мережі, залізничних переїздів, мостового господарства, служб міського електротранспорту, електромереж, електрифікації, електрозв'язку, в яких визначаються умови і режим проїзду зазначених транспортних засобів.

Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до вимог п. 30 Порядку плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу справляється за встановленими ставками залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту за формулою

П = (Рзм + Рнв + Рг) х В,

де П - розмір плати за проїзд;

Рзм - розмір плати за перевищення загальної маси транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рнв - розмір плати за перевищення навантаження на вісь (осі) (за одиничну + за здвоєну + за строєну) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

Рг - розмір плати за перевищення габаритів (за висоту + за ширину + за довжину) транспортного засобу за 1 кілометр проїзду;

В - відстань перевезення, кілометрів.

Осі вважаються здвоєними або строєними, якщо відстань між зближеними (суміжними) осями не перевищує 2,5 метра.

Як убачається з п. 31-1 Порядку, якщо рух здійснюється без відповідного дозволу або внесення плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, така плата визначається за пройдену частину маршруту по території України або за частину, яку перевізник має намір проїхати, у разі перевищення нормативу хоча б одного вагового або габаритного параметру:

до 10 відсотків - у подвійному розмірі;

на 10-40 відсотків - у потрійному розмірі;

більше як на 40 відсотків - у п'ятикратному розмірі.

У разі перевищення кількох нормативів вагових або габаритних параметрів плата за проїзд визначається виходячи з параметру з найбільшим перевищенням.

Перевізник зобов'язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки.

Згідно з вимогами п. 21 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до вимог п. 16 Порядку габаритно-ваговий контроль на стаціонарних пунктах включає документальний, попередній та/або точний контроль, на пересувних - документальний, точний контроль.

Як убачається з п. 18 Порядку, за результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати.

Згідно з вимогами п. 21 Порядку у разі виявлення факту перевищення хоча б одного вагового та/або габаритного нормативного параметра більш як на 2 відсотки подальший рух транспортного засобу забороняється до внесення плати за його проїзд автомобільними дорогами загального користування (далі - плата за проїзд). Плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу, що рухався без відповідного дозволу, здійснюється у подвійному розмірі за пройдену частину маршруту по території України.

Відповідно до вимог п. 27 Порядку плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування справляється з транспортних засобів вітчизняних та іноземних власників, у тому числі тих, що визначені у статті 5 Закону України "Про єдиний збір, який справляється у пунктах пропуску через державний кордон України", справляється у разі виявлення факту перевищення їх фактичних параметрів над параметрами, які враховувалися під час встановлення розміру єдиного збору в пунктах пропуску через державний кордон, де відсутні вагові комплекси, та з транспортних засобів, які виїжджають за межі України і на які в установленому порядку не отримано дозвіл на рух або не внесено плату за проїзд.

Плата за проїзд справляється в національній валюті за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком на день проведення розрахунку.

Плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень (абз.1 п.28 Порядку).

Наявні матеріали справи, свідчать про таке.

Як вже зазначалося, 27 вересня 2016 р. Управлінням Уктрансбезпеки у Черкаській області було проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом та здійснено габаритно-ваговий контроль автомобілю НОМЕР_1 з причепом марки REISCH, модель RSBS-35-24LК, реєстраційний номер НОМЕР_2, які належать позивачу, за результатами якого складено :

- акт № 0004978 (а.с. 34);

- довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю б/н від 27 вересня 2016 р. (а.с. 8);

Як убачається з акта № 0004978, фактична повна маса транспортного засобу становить 40, 25 тон, у той час як допустимою нормою є 40,00 тон.; фактична маса осьового навантаження: на 1 вісь становить 6,4 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 2 вісь - 10, 35 тони, при нормативно допустимій масі 11,00 тон; на 3 (строєну) вісь 23,00 тон, у той час як нормативно допустимим показником навантаження на строєнну вісь є 22,00 тони (а.с. 34).

Водій позивача від підпису відмовився, що підтверджується відміткою на акті № 0004978.

У подальшому у цей же день відповідачем 1 було складено розрахунок № 158, яким нараховано плату за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативи у сумі 68, 80 євро (а.с. 8).

Крім того, у названому розрахунку зазначено, що позивачем було перевищено нормативи вагових параметрів на строєну вісь на 1 тонну (23,00 тони замість 22,00 тон), що становить 4,55%.

Відповідно до п. 31-1 Порядку у разі перевищення хоча б одного вагового параметру до 10 відсотків, плата за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу визначається у подвійному розмірі.

Плата за проїзд за перевищення нормативних параметрів становить 0,20 євро/км., а відповідно, сума нарахованої на підставі вказаного розрахунку плати - 68,80 євро (172 км. *0,20 (розмір плати за 1 км) *2 (коефіцієнт збільшення плати за проїзд) (а.с. 8).

При вирішенні справи судом взято до уваги, що позивачем не надано суду жодного документа на підтвердження помилковості встановлених габаритно-вагових параметрів транспортного засобу позивача.

Як вбачається з матеріал справи, позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття відповідачем розрахунку №158, зазначив про те, що відповідним транспортним засобом було здійснене перевезення сипучого вантажу, що постійно переміщується по всім осям транспортного засобу під час його руху.

При вирішенні справи судом враховано, що відповідно до вимог п.19 Порядку під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпека або її територіальні органи керуються методикою, затвердженою Мінекономрозвитку.

На даний час відповідна методика Мінекономрозвитку не затверджена, проте, відсутність такої методики не є підставою, яка звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу, та обов'язку по внесенню плати за таке перевищення.

Водночас, при вирішенні справи судом не може бути взято до уваги посилання позивача на те, що перед проведенням перевірки позивач звертався з вимогою про надання відповідних документів на обладнання і йому було відмовлено, оскільки жодного доказу на підтвердження факту звернення позивачем суду надано не було.

Крім того, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що відповідний контроль проводився необґрунтовано, з порушенням вимог законодавства, а також з допомогою вимірювального обладнання, яке не відповідає нормам та стандартам, оскільки такі твердження жодним доказом не підтверджено.

Суд також не приймає до уваги посилання позивача на відсутність в оскаржуваному акті підпису начальника та оператора пункту, оскільки, у бланку названого акта передбачена наявність лише підпису особи, що здійснює габаритно-ваговий контроль (а.с. 34).

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що відповідач 1 під час здійснення габаритно-вагового контролю транспортного засобу позивача діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним законодавством, а тому позовні вимоги про визнання його дій протиправними є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Крім того, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про визнання протиправним та скасування розрахунку № 158, оскільки, як вже зазначалося, він є арифметично вірним та таким, що відповідає вимогам п. 30 Порядку.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, чого не було зроблено позивачем.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, що і було зроблено відповідачем.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

у задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя Виноградова О.І.

Судді: Лиска І.Г.

Василенко Г.Ю.