Справа № 592/10711/16-а
Суддя: Косолап М. М.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/592/407/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Косолап М.М.,

за участю секретаря - Павлович Ю.С.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Боярко Ю.М.,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Ковпаківського районного суду м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Боярко Юрія Миколайовича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:

21.11.2016 р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом і свої вимоги обґрунтовує тим, що 09.11.2016 р. інспектором роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшим лейтенантом поліції Боярко Ю.М. було винесено постанову АР № 114176 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП, якою накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн. Відповідно до змісту постанови він порушив правила зупинки. Вважає вищезазначену постанову АР№ 114176 від 09.11.2016 р. незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки прийнята внаслідок прийняття начальником Управління патрульної поліції м. Суми Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Горбачевським А.Я. рішення від 21.10.2016 р. про скасування попередньої постанови по даній справі та направлення справи на новий розгляд в ньому прямо встановлено його винуватість у вчиненні 03.10.2016 р. адміністративного правопорушення. Новий розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувався без його участі та носив яскраво виражений формальний й декларативний характер й покликаний лише підігнати матеріали справи під уже прийняте начальником управління патрульної поліції рішення про винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення. Відсутні докази в розумінні ст. 251 КУпАП, протокол не складався. Зазначив що він здійснив вимушену зупинку за крайньої необхідності з метою недопущення загорання автомобіля або створення аварійної ситуації на дорозі, внаслідок раптово виниклої несправності в електрообладнанні автомобіля. Інспектором при прийнятті оскаржуваної постанови не взято до уваги, що зупинку він здійсним аварійно, ввімкнувши аварійну сигналізацію, але оскільки несправності були саме в електриці автомобіля він вимушений був відімкнути взагалі його електроспоживання, що потягло вимкнення й аварійної сигналізації, після чого було вчинено дії по наданню автомобілю тимчасової можливості рухатись до ремонтної майстерні шляхом відімкнення частини електричного забезпечення автомобіля через видалення електрозапобіжників. В цей час підійшов інспектор, який погодився, що автомобіль несправний, однак це не завадило йому скласти постанову. Просить суд скасувати постанову інспектора роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшого лейтенанта поліції Боярко Ю.М. від 09.11.2016 р. «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги з наведених підстав підтримав і просив задовольнити. Зазначив, що відповідач встановив факт вчинення ним адміністративного правопорушення без його участі та визнав його винним. Незважаючи на оскарження рішення, було повторно розглянуто справу і повторно винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності. Зупинку він здійснив вимушено, аварійну сигналізацію увімкнути не зміг через несправність електронники автомобіля про це відразу повідомив відповідача який підійшов до нього. Увімкнути аварійну сигналізацію він не міг. На ринку по вул. Леваневського він намагався найти людину, яка зможе відремонтувати електроннику автомобіля. Після винесення постанови він відразу сів у автомобіль і поїхав в гаражі на вул. Черепіна у м. Суми ремонтувати автомобіль. Відповідач неправомірно розглянув справу без його участі, хоча він його повідомив про оскарження рішення керівника поліції. Докази які б підтверджували вчинення ним правопорушення у відповідача були відсутні, не зазначені у постанові, а тому оскаржувана постанова є незаконною.

У судовому засіданні відповідач Боярко Ю.М. позовні вимоги не визнав, при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Суду пояснив, що 03.10.2016 р. при здійсненні патрулювання у м. Суми по вул. Леваневського вони побачили 4 автомобілі, які стояли з порушенням правил дорожнього руху на зупинці громадського транспорту і з них лише у одного була включена аварійна сигналізація. Автомобіль позивача був без увімкненої сигналізації, чим порушено вимоги п.п. 9.9.-9.11 ПДР України. Підійшовши до автомобіля позивач сказав, що поспішає, про несправність сигналізації не повідомляв, знак не виставляв, після винесення постанови ОСОБА_1 сів за кермо і відразу поїхав. Винесену на місці постанову позивач оскаржив і начальник УПП в м. Суми її скасував та призначив новий розгляд на 09.11.2016 р. Позивача чекали в Управлінні поліції більше години, але він не з'явився. Він розглянув справу про адміністративне правопорушення і виніс оскаржувану постанову. Як доказ ним взято до уваги, зокрема і відеозапис з нагрудної камери.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав і у задоволенні позову просив відмовити. В обґрунтування заперечень вказував, що за вчинене адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд справи віднесено до компетенції Національної поліції, тому протокол про адміністративне правопорушення не складався. ОСОБА_1 був належним чином повідомлявся про розгляд його справи. Інспектором поліції прийняте відповідне законне рішення в межах його компетенції з дотриманням передбаченої процедури.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Судом встановлено такі обставини.

03.10.2016 р. інспектором роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшим лейтенантом поліції Боярко Ю.М. винесено постанову АР№ 114171 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 255 грн.

Позивач не погодився із прийнятою постановою та 10.10.2016 р. оскаржив її до начальника Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Горбачевського А.Я.

Рішенням щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та надсилання справи на новий розгляд від 21.10.2016 р. начальник Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції лейтенант поліції Горбачевський А.Я. вимоги скарги задовольнив й скасував постанову АР№ 114171 від 03.10.2016 р., винесену інспектором роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшим лейтенантом поліції Боярко Ю.М., разом з тим направивши справу на новий розгляд. Справу призначено до розгляду на 09.11.2016 р. о 09.00 год. в приміщенні УПП в м. Суми (а.с. 8, 9).

07.11.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до начальника Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Горбачевського А.Я. з повідомленням про оскарження до суду вищевказаного рішення від 21.10.2016 р. (а.с. 7).

З вказаного листа вбачається, що позивач був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи про притягнення до адміністративної відповідальності.

На реалізацію своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП ОСОБА_1 будь-яких клопотань про відкладення розгляду справи не надав.

09.11.2016 р. інспектором роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшим лейтенантом поліції Боярко Ю.М. винесено постанову АР№ 114176 якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.

Відповідно до постанови ОСОБА_1, керуючи транспортним засобом Volvo S40 1.6, номерний знак НОМЕР_1 03.10.2016 р. 18 год. 00 хв. в м Суми по вул. Леваневського, поблизу б. 2 здійснив зупинку т/з ближче 30 м від дор. знаку 5.43.1 Пункт зупинки тролейбуса, чим порушив вимоги п. 15.9 «е» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП (а.с. 6).

Справа про адміністративне правопорушення була розглянута у відсутності позивача, постанова була направлена ОСОБА_1 11.11.2016 р. (а.с. 7).

Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно зі ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов'язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно із п. 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР України) учасники дорожнього руху зобов'язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

У відповідності до п.п. «е» п. 15.9 ПДР України зупинка забороняється ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає - ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2016 р. № 1395 (далі - Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення. Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Отже, повноваження щодо розгляду справи про порушення ПДР України, а саме вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КпАП України, прийняття постанови у справі про адміністративне правопорушення та визначення виду адміністративного стягнення віднесено до компетенції в даному випадку відповідача - інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми Департаменту патрульної поліції Національної поліції України старшого лейтенанта поліції Боярко Ю.М.

За вимогами ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Оскаржувана постанова наведеним вимогам закону відповідає.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно вимог ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 здійснення зупинки з порушенням п. «е» п. 15.9 ПДР України не заперечував, вказуючи на вимушеність такої зупинки у зв'язку з крайньою необхідністю - поломкою автомобіля.

Здійснення зупинки ОСОБА_1 з порушенням п. «е» п. 15.9 ПДР України також підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом з нагрудної камери поліцейського.

Відповідно до п. 1.10 ПДР України вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно з приписами п. 15.14 ПДР України у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити - діяти згідно з вимогами пунктів 9.9-9.11 цих Правил.

Доводи позивача про здійснення вимушеної зупинки через поломку електронники у автомобілі та неможливість у зв'язку з цим ввімкнути аварійну світлову сигналізацію суд вважає необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 не був позбавлений можливості встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар, проте вимоги пунктів 9.9-9.11 ПДР України не виконав.

На момент винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення позивачем не було доведено існування такої несправності відповідачу, а у подальшому ОСОБА_1. продовжив рух на транспортному засобі самостійно без виклику евакуатора.

Наданий позивачем лист ТОВ «Харків-Автозапчастина», згідно якого він 04.10.2016 р. в філія № 3 ТОВ «Харків-Автозапчастина» замовляв реле стартера для встановлення в порядку проведення ремонтних робіт на автомобіль суд не може взяти до уваги, оскільки він не є доказом придбання та встановлення зазначеної деталі на автомобіль належний ОСОБА_1 Також суду не надано докази, що реле стартера було причиною несправності електрики автомобіля, що заважало рухатися далі, без створення аварійної обстановки.

Проаналізувавши встановлені судовим розглядом обставини, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно, на підставі та у межах повноважень при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення. Адміністративне стягнення на позивача накладено в межах санкції статті.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 був обґрунтовано та на законних підставах притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, встановлена відсутність правових підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду даної справи надано не було, а судом таких обставин не встановлено.

Відтак позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 122 ч. 1, 251, 280, 288 і 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 10 - 11, 70 - 71, 159 - 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 про скасування постанови інспектора роти № 1 БПП УПП в м. Суми старшого лейтенанта поліції Боярко Юрія Миколайовича від 09 листопада 2016 року «про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі» про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. - залишити без задоволення.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного адміністративного суду через Ковпаківський районний суд м. Суми протягом десяти днів з дня її проголошення, з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя М.М. Косолап