Справа № 820/3760/16
Суддя: Тітов О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 грудня 2016 р. № 820/3760/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Тітова О.М.,

за участі

секретаря судового засідання -Костіної А.В.,

представника позивача - Пелих Л.Д.,

представників відповідача - Лук'янцева С.О., Крайник Л.Б., Юрченко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій (з урахуванням уточнень) просив суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.07.2016р. № в повному обсязі.

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.07.2016р. № в повному обсязі.

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області в складанні податкового повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № та податкового повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № .

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що прийняте податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № , яким встановлено порушення пункту 141.2 статі 141 ПК України № 2755-6 від 02.12.2010р. та зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 827 861, 00 грн. та податкове повідомлення - рішення від 01.07.2016р. № , яким встановлено порушення пункту 198.5 статі 198, пункту 189.1 статті 189 ПК України№ 2755-6 від 02.12.2010р. у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) - 666 547, 50 грн. (сума податкового зобов'язання - 444 365,00 грн., сума штрафних (фінансових санкцій - 222 182,5 грн.)) є незаконними та необґрунтованими.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов та уточнення до нього підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, зазначили, що порушення, встановлені в ході перевірки позивача, зафіксовані належним чином в акті перевірки, а оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті на цілком законних підставах та відповідають чинному законодавству, у зв'язку із чим просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Харківський автогенний завод" пройшов передбачену чинним законодавством процедуру державної реєстрації, набув правового статусу суб'єкта господарювання - юридичної особи, включений до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, та перебуває на обліку як платник податків, зборів (обов'язкових платежів) в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Харківській області.

Судом встановлено, що фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківський області проведено документальну позапланову виїзну перевірку відповідно до 78.1.11 п.78.33 ст. 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу Україниу зв'язку із надходженням Ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.04.2016 по справі № 757/15579/16-к з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбаченим Податковим кодексом України податків, зборів (обов'язкових платежів), що входять в систему оподаткування, дотримання валютного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період з 01.01.2014 по 04.04.2016, в межах кримінального провадження № 0000157 від 28.02.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч. 2, 5 ст. 191, ч. 2, ст. 364 КК України.

За наслідками зазначеної перевірки складено акт № 282/20-40-14-03-08/00204783 від 09.06.2016р. « Про результати позапланової виїзної перевірки Приватного Акціонерного Товариства «Харківський автогенний завод» () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період 01.01.2014 по 04.04.2016, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 по 04.04.2016» (далі по тексту Акт), в якому зафіксовано наступні порушення:

- п. 141.2 ст. 141 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2756-VI зі змінами та доповненнями, які викладено у п. 3.1.2 акту перевірки, встановлено зменшення збитків у сумі 1 827 861 грн.;

- п. 198.5 ст. 198, п.189.1 ст.189 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (зі змінами та доповненнями), які виникли внаслідок порушень, що викладені в п. 3.2.1 акту перевірки, ПрАТ «Харківський автогенний завод» занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті в бюджет, всього на 444 365 грн., у тому числі: січень 2014 року заниження у сумі 24 933грн.; лютий 2014 року заниження у сумі 13 497грн.; липень 2014 року заниження у сумі 953 грн.; серпень 2014 року заниження у сумі 613 грн.; вересень 2014 року заниження у сумі 18 968 грн.; жовтень 2014 року заниження у сумі 14 973 грн.; грудень 2015 року заниження у сумі 250 755 грн.; січень 2016 року заниження у сумі 76 600 грн.; лютий 2016 року заниження у сумі 23 110 грн.; березень 2016 року заниження у сумі 19 963грн.;

- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України із змінами та доповненнями з 01.10.2015 року встановлено несвоєчасна реєстрація податкових накладних на суму ПДВ 4516,20 грн.

Позивачем на Акт перевірки було подано заперечення до Головного управління ДФС у Харківській області (том 1, а.с. 60-86), в якому позивач просив скасувати п.1 та п. 2 висновку Акту.

Головним управлінням ДФС у Харківській області від 23.06.2016р. № 3625/10/20-40-14-03-17 висновки акту перевірки (п.1, п.2) залишено без змін (том 1, а.с. 89-92).

На підставі складеного акту перевірки відповідачем за встановленими порушеннями винесено податкові податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № (том 1, а.с. 93-94), яким встановлено порушення пункту 141.2 статі 141 ПК України № 2755-6 від 02.12.2010р. та зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1 827 861, 00 грн. та податкове повідомлення - рішення від 01.07.2016р. № (том 1, а.с. 95-96), яким встановлено порушення пункту 198.5 статі 198, пункту 189.1 статті 189 ПК України№ 2755-6 від 02.12.2010р. у зв'язку з чим збільшено суму грошового зобов'язання за платежем на додану вартість із вироблених в України товарів (робіт, послуг) - 666 547, 50 грн. (сума податкового зобов'язання - 444 365,00 грн., сума штрафних (фінансових санкцій - 222 182,5 грн.))

Підставою для винесення оскаржуваних ППР є висновок викладений в акті перевірки №282/20-40-14-03-08/00204783 від 09.06.2016р., яка була проведена Головним управління Державної фіскальної служби у Харківський області.

Судом встановлено, що між ВАТ «Харківський автогенний завод», м.Харків, Україна (Позичальник) та AS Elme Messer Gaas (Кредитор), м.Талін, Естонія укладений Договір позики № 01 / 07 25.09.2007. Відповідно до якого, Кредитор надав Позичальнику кредит в розмірі 1 000 000 EUR, терміном по 31.12.2010р.

Позичальник зобов'язується сплатити Кредитору відсотки за фактичний час користування кредитними ресурсами по процентній ставці 5% річних, включаючи податок на репатріацію в розмірі 10 відсотків від суми відсотків, що підлягає перерахуванню Кредитору. Розрахунок відсотків проводиться щомісячно протягом трьох днів після закінчення попереднього місяця.

Договір був зареєстрований Управлінням Національного Банку України в Харківській області (том 3, а.с. 240, 241).

Протягом дії Договору позики № 01 / 07 25.09.2007 укладалися Додаткові угоди, які в подальшому реєструвалися відповідно до вимог законодавства України (том 3, а.с. 216 -239).

Відповідно до Додаткової угоди №1 від 01.12.2008: кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 2000000 ЄВРО, а позичальник зобов'язується сплатити Кредитору відсотки за фактичний час користування кредитними ресурсами за процентною ставкою 6% річних, включаючи податок на репатріацію в розмірі 10 відсотків від суми відсотків, що підлягає перерахуванню кредитору.

Відповідно до Додаткової угоди №2 від 29.11.2010р. термін повного повернення Кредиту - 31 грудня 2012 року включно.

Відповідно до Додаткової угоди №3 від 06.05.2011 змінена Преамбула Договору Позики №01 / 07 від 25.09.2007 р. - позичальник з ВАТ «Харківський автогенний завод» на ПрАТ «Харківський автогенний завод»

Відповідно до Додаткової угоди №4 30.03.2012р. кредитор надає позичальнику кредит в розмірі 4 000 000 EUR.

Термін повного повернення Кредиту 31 грудня 2015 року включно.

Відповідно до Додаткової угоди № 5 01.01.2014р. позичальник зобов'язується сплатити Кредитору відсотки за фактичний час користування кредитними ресурсами з 01.01.2014 р. за процентною ставкою 10% річних, включаючи податок на репатріацію в розмірі 10 відсотків від суми відсотків, що підлягає перерахуванню Кредитору.

Відповідно до п. 141.2. ст. 141 Податкового кодексу України, для платника податку, 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) якого перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), віднесення до складу витрат нарахування процентів за кредитами, позиками та іншими борговими зобов'язаннями на користь таких нерезидентів та пов'язаних з ними осіб дозволяється в сумі, що не перевищує суму доходів такого платника податку, отриману протягом звітного періоду у вигляді процентів від розміщення власних активів, збільшену на суму, що дорівнює 50 відсоткам оподатковуваного прибутку звітного періоду, без урахування суми таких отриманих процентів.

1) Пункт 141.2 ст. 141 ПК України стосується нерезидента (нерезидентів), які мають у власності або управлінні 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій, інших корпоративних прав) резидента (юридична або фізична особа).

2) Більше 50 відсотків акцій належить резиденту ТОВ «Елме Мессер Україна».

3) В управлінні нерезидента акції ПрАТ «Харківський Автогенний завод» ( акції ТОВ «Елме Мессер Україна» та акції фізичних осіб) не знаходяться.

4) Договір на управління майном ПрАТ «Харківський Автогенний завод», Позивач не укладав (Відповідно до ст.. 1029ЦК України, за договором управління майном одна сторона (установник управління) передає другій стороні (управителеві) на певний строк майно в управління, а друга сторона зобов'язується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах установника управління або вказаної ним особи (вигодонабувача).

Відповідно до ст. 1030 ЦК України предметом договору управління майном можуть бути підприємство як єдиний майновий комплекс, нерухома річ, цінні папери, майнові права та інше майно.

Не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом.

Майно, передане в управління, має бути відокремлене від іншого майна установника управління та від майна управителя.

Майно, передане в управління, має обліковуватися в управителя на окремому балансі, і щодо нього ведеться окремий облік.

Розрахунки, пов'язані з управлінням майном, здійснюються на окремому банківському рахунку.

Майно, набуте управителем у результаті управління майном, включається до складу отриманого в управління майна.

Відповідно до ст. 1035 ЦК України, істотні умови договору управління майном є: перелік майна, що передається в управління; розмір і форма плати за управління майном.).

Відповідно до Статуту ПрАТ «Харківський Автогенний завод», який діяв в 2014р. том 2, а.с. 209-211), до реєстру власників іменних цінних паперів від 24.04.2014р. (том 2, а.с. 192-201) та переліку акціонерів, яким надсилатиметься письмове повідомлення загальних зборів від 16.03.2015р. (том 2, а.с. 202 - 208) - акціонерами є фізичні особи та юридична особа резидент ТОВ «Елме Мессер Україна».

Договір Позики № 01 / 07 від 25.09.2007 м.Талін., укладений між AS Elme Messer Gaas та ВАТ «Харківський автогенний завод», м.Харків, Україна.

Відповідач в Акті (том 2, а.с. 55-56) та у Запереченні на адміністративний позов посилається на ст.. 64 1 Господарського кодексу України, ст. 1 Закону України від 15.05.2003 N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Відповідно до ст. 64 -1 Господарського кодексу України, підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобов'язані встановлювати свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера), регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України від 15.05.2003 N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" (далі - Закон про реєстрацію) термін "кінцевий бенефіціарний власник (контролер)" вживається у значенні, наведеному в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення".

Так, відповідно до статті 1 вищевказаного Закону кінцевий бенефіціарний власник (контролер) - фізична особа, яка незалежно від формального володіння має можливість здійснювати вирішальний вплив на управління або господарську діяльність юридичної особи безпосередньо або через інших осіб, що здійснюється, зокрема, шляхом реалізації права володіння або користування всіма активами чи їх значною часткою, права вирішального впливу на формування складу, результати голосування, а також вчинення правочинів, які надають можливість визначати умови господарської діяльності, давати обов'язкові до виконання вказівки або виконувати функції органу управління, або яка має можливість здійснювати вплив шляхом прямого або опосередкованого (через іншу фізичну чи юридичну особу) володіння однією особою самостійно або спільно з пов'язаними фізичними та/або юридичними особами часткою в юридичній особі у розмірі 25 чи більше відсотків статутного капіталу або прав голосу в юридичній особі.

Обсяг інформації, що має міститись в Єдиному державному реєстрі про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника (учасника), якщо засновник (власник) - юридична особа, встановлено частиною другою статті 17 Закону про реєстрацію.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб та публічних діячів» від 14.10.2014р. № 1701- VII (далі по тексту Закон № 1701- VII) внесені зміни до Господарського кодексу України (далі по тексту ГК), а саме ГК доповнено ст. 64-1. такого змісту:

Відповдно до статті 64-1 ГК України підприємства, крім державних та комунальних підприємств, зобов'язані встановлювати свого кінцевого вигодоодержувача, регулярно оновлювати і зберігати інформацію про нього та надавати її державному реєстратору у випадках та в обсязі, передбачених законом.

Термін "кінцевий вигодоодержувач" розуміється у значенні, що вживається в Законі України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму".

Згідно до прикінцевих та перехідних положення, Закон № 1701- VII набирає чинності через місяць з дня його опублікування. Дата опублікування в Голос України № 206 - 25.10.2014р. Відповідно Закон № 1701- VII набрав чинність 25.11.2014р. Відповідно до п. 2 прикінцевих та перехідних положень, юридичні особи, зареєстровані до набрання чинності цим Законом, зобов'язані подати державному реєстратору відомості про свого кінцевого вигодоодержувача (вигодоодержувачів), у тому числі кінцевого вигодоодержувача (вигодоодержувачів) їх засновника , якщо засновник - юридична особа упродовж шести місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб та публічних діячів» від 21.05.2015р. № 475-19 (далі по тексту Закон № 475-19) внесені зміни до Пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо визначення кінцевих вигодоодержувачів юридичних осіб та публічних діячів" в такій редакції: "2. Юридичні особи, зареєстровані до набрання чинності цим Законом, зобов'язані подати державному реєстратору відомості про свого кінцевого бенефіціарного власника (контролера), у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) їх засновника (учасника), якщо засновник (учасник) - юридична особа, або про відсутність такого кінцевого бенефіціарного власника (контролера) упродовж десяти місяців з дня набрання чинності цим Законом.

Стаття 64-1 ГК України вступила в дію 25.11.2014р. і юридичні особи були зобов'язані до 25.05.2015р. подати до відділу державної реєстрації юридичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців за формою № 4 (далі по тексту - Форма № 4), яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, в якій зазначається інформація, яка передбачена в ст. 17 Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

21.05.2015р. термін подачі Форми № 4 був продовжений до 25.09.2015р.

Закон України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" від 14 жовтня 2014 року № 1702-VII (далі по тексту Закон № 1702-VII ) набрав чинність 07.02.2015р., відповідно до прикінцевих положень закон набирає чинність через 90 днів з дня його опублікування (публікація закону відбулася в газеті Голос України від 08.11.2014 - № 216) . Відповідно Закон № 1702-VII не діяв в 2014р.

Законом № 1701-7 було частину першу статті 1 Закону України від 15.05.2003 N 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців" доповнено абзацом - термін «істотна участь» та «кінцевий вигодоодержувач» вживається у значенні, наведеному в Законі України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню терроризму». Закон № 1701- VII набрав чинність 25.11.2014р.

Відповідно інформацію про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) юридичної особи, у тому числі кінцевого бенефіціарного власника (контролера) її засновника (учасника), якщо засновник (власник) - юридична особа - юридичні особи могли внести в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань починаючи з 26.05.2015р. (абзац дев'ятий частини другої статті 17 із змінами, внесеними згідно із Законом України від 21.05.2015 р. N 475-VIII. Закон набрав чинності з дня його опублікування - 26.05.2015р.).

Судом було встановлено, що ПрАТ «Харківський Автогенний завод» 07.12.2015р. до відділу державної реєстрації юридичних осіб - підприємців реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції подало реєстраційну картку про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за формою № 4, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.11.2015р. № 2140/5 (інформацію про кінцевого бенефіціарного власника (контролера) ПрАТ «Харківський Автогенний завод»).

Підтвердженням цього є: Витяг з єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань № 22007129 від 09.06.2016р. (том 2, а.с. 243); Акт про надання юридичних послуг від 07.12.2015р. (том 2, а.с. 235), Реєстраційна картка про внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців за формою № 4 (том 2, а.с 229-234).

Відповідач посилається в Акті та у запереченні на адміністративний позов на правові норми, які діють на момент проведення позапланової виїзної документальної перевірки Позивача (2016р.), а не в момент виконання Договору Позики № 01 / 07 25.09.2007 (2014р.).

В ППР від 01.07.2016р. № (том 1, а.с. 93-94) відповідач зазначив - виявлено порушення пункту 141.2 статті 141 Податкового кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010 р.

Відповідач не зазначив, що дана норма ПК України (пункт 141.2. ст.. 141 ПК України) у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин (2014р.), відповідно дану ному необхідно читати у редакції, яка діє на момент підписання ППР від 01.07.2016р. № , а саме «Різниці щодо операцій з продажу або іншого відчуження цінних паперів, а також операцій з інвестиційною нерухомістю і біологічними активами, які оцінюються за справедливою вартістю».

Відповідач в Акті зазначав, що 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій) Позивача перебуває у власності нерезидента, а в подальшому змінив позицію та зазначив, що 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій ) Позивача перебуває управлінні нерезидента.

Відповідач протягом розгляду справи не надав належних доказів, які би підтверджували, що 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій ) Позивача перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів), а отже жодних підстав для висновку, що 50 та більше відсотків статутного фонду (акцій ) Позивача перебуває у власності або управлінні нерезидента (нерезидентів) не має.

Відповідно до пункту 54.3. ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Пункт 54.3. ст. 54 ПК України, має підпункти: 54.3.1., 54.3.2., 54.3.3., 54.3.5., 54.3.6., Відповідач зобов'язаний був в ППР зазначити підпункт пункту 54.3. ст.. 54 ПК України, який є підставою для зменшення відємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Відповідач в Акті зазначив, що встановлено заниження задекларованих ПрАТ «Харківський автогенний завод» показників:

у рядку 1.1 Декларацій «операції, що оподатковуються за основною ставкою», у сумі 377952,00 грн., що сталося внаслідок не включення до складу обсягів для визначення податкових зобов'язань - суми втрат від списання кріопродуктів при транспортуванні та зливі покупцям у межах затверджених підприємством норм природнього убутку, оскільки зазначені втрати не є виробничим використанням.

у рядку 4.1 Декларацій «Нараховано податкових зобов'язань відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Кодексу за операціями, що оподатковуються за:основною ставкою, у сумі 66 413,00 грн.»

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ з урахуванням змін та доповнень, а саме:

« 198.5. Платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи починають використовуватися: а) в операціях, що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу); б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.»

Судом було встановлено, що списання природного убутку відбувається на підставі затверджених норм в.о. директора Н.В. Сасін Наказом від 07.09.2009 року, згідно яких: загальні максимальні втрати придбаних у виробників жидкого кислорода, жидкого азоту, жидкого двоокису вуглецю при транспортуванні та зливі споживачам складає 6,7 %.

Величина природного убутку визначається окремо для кожного найменування кріогенного продукту

Відповідач визнав убутки при транспортуванні та зливу кріогенних продуктів (Кисень рідкий технічний, Азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, Аргон рідкий вищий сорт, Діоксид вуглецю скраплений) природними убутками.

Судом було встановлено, що рідкий кисень, рідкий азот, рідкий двоокису вуглецю - це товар, так як Позивач не виробляє, а покупає у виробника (постачальника) та в подальшому транспортує і зливає покупцям.

Природний убуток - це гранично допустима величина безповоротних втрат майна, які утворюються внаслідок фізичних, хімічних та механічних процесів (усушка, розпилення, вивітрювання, витікання, випаровування тощо).

Відповідач визнав, що у бухгалтерському обліку списання втрат відбувалося на підставі первинних документів, а саме Актів про списання товарів (том 3, а.с. 103-215). в Акті про списання товарів зазначена підстава складання - Додаток до акту про списання товарів.

Згідно частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; - розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій; - затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Відповідно до пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: "назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції".

Також, належить враховувати вимоги Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

Згідно абзацу 1 підпункту 2.1 глави 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до підпункту 2.2, підпункту 2.7 пункту 2 вказаного Положення, первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).

Документування господарських операцій може здійснюватись із використанням виготовлених самостійно бланків, які повинні містити обов'язкові реквізити чи реквізити типових або спеціалізованих форм.

Згідно з приписами п.п. 14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконаних робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Господарська операція, розуміється як факт підприємницької та іншої діяльності, який викликає зміни в структурі усіх ресурсів, контрольованих підприємством, у результаті вчинення якого очікується отримання економічних вигод, збільшення чи зменшення зобов'язань одержання фінансових результатів. При цьому, окрема господарська операція може і не мати всіх ознак господарської діяльності, зокрема, обов'язковості отримання доходу (прибутковості). Водночас, саме сукупність господарських операцій за певний період є господарською діяльністю, метою якої є досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Прибутковість кожної окремої операції не є обов'язковою ознакою господарської діяльності, яка може включати і окремі збиткові операції, здійснення яких викликано об'єктивними причинами.

Контролюючий орган визнав (сторінка 4 Акту), що реалізація (транспортування та злив) рідкого кисню, рідкого азоту, рідкого двоокису вуглецю є господарська операція .

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України, реалізація товару відноситься до господарської діяльності ПрАТ «Харківський Автогенний завод».

Збитковість господарської діяльності не може бути підставою для визначення такої діяльності як негосподарської. Неотримання суб'єктом господарювання доходу від окремої господарської операції не свідчить про те, що така операція не пов'язана з господарською діяльністю, оскільки при здійсненні господарських операцій існує звичайний комерційний ризик не отримати дохід від конкретної операції.

Господарський кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Відповідно до ст.. 3 ГК України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Відповідно до пункту 140.3. ст.. 140 ПК України (у редакції чинній на момент виникнення спірних відносин), до витрат не включається сума фактичних втрат товарів, крім втрат у межах норм природного убутку чи технічних (виробничих) втрат та витрат із розбалансування природного газу в газорозподільних мережах, що не перевищують розмір, визначений Кабінетом Міністрів України, або іншим органом, визначеним законодавством України.

Відповідач не ставить під сумнів той факт, що кріопродукти при транспортуванні та зливі покупцям випаровуються та визнав факт втрати кріопродуктів в межах норм природного убутку, які затвердженні Наказом в.о. директора Н.В. Сасін 07.09.2009р.

З висновку Акту та ППР випливає, що природний убуток підпадає зразу під 4 операції:

- що не є об'єктом оподаткування відповідно до статті 196 ПК України (операції по придбанню товару (Кисень рідкий технічний, Азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, Аргон рідкий вищий сорт, Діоксид вуглецю скраплений) не використовувались в операціях, що не є об'єктом оподаткування);

- що звільнені від оподаткування відповідно до статті 197 ПК України (операції по придбанню товару (Кисень рідкий технічний, Азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, Аргон рідкий вищий сорт, Діоксид вуглецю скраплений) не використовувались в операціях які звільнені від оподаткування).

- в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;

- в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку ( Відповідач зазначає, що убуток від випаровування рікого криопродукту (Кисень рідкий технічний, Азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, Аргон рідкий вищий сорт, Діоксид вуглецю скраплений) - це використання в цілях, що не є господарською діяльністю платника податку. Але при цьому Відповідач в частині перевірки правильності нарахування податку на прибуток у 2014 році визнає, що убуток від випаровування рікого криопродукту (Кисень рідкий технічний, Азот рідкий підвищеної чистоти сорт 1, Аргон рідкий вищий сорт, Діоксид вуглецю скраплений) - це витрати, пов'язані з господарською діяльністю ПрАТ «Харківский Автогенний завод», адже відповідно до ст. 139 Податкового кодексу Укріїни, діючого у 2014 році, не включаються до складу витрат видатки або втрати, що не пов'язані з господарською діяльністю платника податку, при цьому контролюючий орган у 2014 році не виключає вказані втрати зі складу витрат щодо обліку податку на прибуток.

Відповідач не зазначив не в Акті та не в ППР, який саме абзац (а, б, в, г) пункту 198.5. ст.. 198 ПК України був порушений позивачем.

Відповідно до розділу 2 Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 727 від 20.08.2016р., факти виявлених порушень законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб'єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність зазначених фактів.

Відповідачем при складанні Акту не було дотриманні вимоги оформлення результатів документальних перевірок.

Списання ТМЦ у межах норм природного убутку не супроводжується нарохуванням податкових зобов'язань, адже такі втрати вважаються господарськими.

Відповідно до ст.. 22.1. ПК Україна (у редакціях, що діяли на час здійснення господарських операцій), об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Відповідно до ст.. 22.1.ПК України, природний убуток кріогенних продуктів не підпадає під об'єкт оподаткування.

Відповідно до підпункту 185.1. ст.. 185.ПК України (у редакціях, що діяли на час здійснення господарських операцій), об'єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; ґ) виключено; д) виключено; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.

Відповідно до підпункту 185.1. ст. 185.ПК України, природний убуток кріогенних продуктів не є об'єктом оподаткування.

Відповідно до пункту 56.21. ст.. 56 ПК України, у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

Відповідно до пункту 54.3. ст. 54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо:

54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством;

54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов'язань, суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках;

54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов'язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган;

54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом;

54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Пункт 54.3. ст. 54 ПК України, має підпункти: 54.3.1., 54.3.2., 54.3.3., 54.3.5., 54.3.6., Відповідач зобов'язаний був в ППР зазначити підпункт пункту 54.3. ст.. 54 ПК України.

Представники відповідача у судовому засіданні підтвердили, що під час проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивачем були наданні всі необхідні документи для проведення документальної позапланової виїзної перевірки .

З огляду на положення ст.71 КАС України та беручи до уваги приписи п. 4.1 ст.4 Податкового кодексу України, котрими встановлена презумпція правомірності рішень платника податків, суд доходить висновку, що поданих суб'єктом владних повноважень доказів є явно недостатньо для висновку про правомірність спірного податкового повідомлення - рішення, а витребування судом додаткових доказів (з приводу обставин не досліджених податковим органом при проведенні перевірки, не відображених в акті перевірки та не покладених в основу спірного рішення на момент його винесення) матиме наслідком підміну мотивів, покладених суб'єктом владних повноважень в основу спірного рішення.

Аналізуючи положення ст.ст.54, 58, 76, 86 Податкового кодексу України, Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, суд приходить до висновку, що специфіка правових актів індивідуальної дії, які ухвалюються органами податкової служби у формі податкових повідомлень - рішень з приводу самостійного визначення грошових зобов'язань платників податків, полягає у тому, що фактичні підстави для ухвалення цих актів містяться в документальних результатах контролю за діяльністю платника податків (матеріалах перевірки), а правові підстави та владні приписи - безпосередньо в самих податкових повідомленнях - рішеннях.

Суд зазначає, що в акті перевірки № 282/20-40-14-03-08/00204783 від 09.06.2016р. суб'єктом владних повноважень не викладено жодних належних та допустимих доводів про порушення ПрАТ «Харківський Автогенний завод» вимог діючого податкового законодавства.

Суб'єкт владних повноважень зобов'язані керуватися при складані Акту тільки належними доказами та законодавством, яке чине на момент виникнення спірних відносин. Суд зазначає, що відповідач не надав належних доказів правомірності висновків акту перевірки та винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, факт вказаних порушень позивачем вимог податкового законодавства не знайшов свого підтвердження при судовому розгляді справи.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суд звертає увагу на те, що будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до п.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № та податкове повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № , які були складенні Головним управлінням Державної фіскальної служби у Харківській області підлягають скасуванню, як такі що прийняті з порушенням ч.3 ст.2 КАС України.

Виходячи з вище викладеного, суд приходить до висновку, що в частині визнання протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області в складанні податкового повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № та податкового повідомлення-рішення від 01.07.2016р. № відмовити.

Відповідно до ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійсненні нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 160 - 163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" до Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області про визнання протиправними дій, визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.07.2016р. № в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області від 01.07.2016р. № в повному обсязі.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області (юридична адреса: м. Харків -61057, вул. Пушкінська, 46 ) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківський автогенний завод" (юридична адреса: м. Харків - 61046, вул. Автогенна, 10 , МФО 351005) витрати зі сплати судового збору у розмірі 38794,12 грн. (тридцять вісім тисяч сімсот дев'яносто чотири грн. 12 коп.).

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено 19.12.2016 року.

Суддя Тітов О.М.