Справа № 806/2429/14
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2016 р. м. Київ К/800/11479/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А. (доповідач)
СуддівМороз Л.Л.
Шведа Е.Ю.
провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради (далі - КП "Житомирське ОМ БТІ"), реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області (далі - РС Житомирського МУЮ), треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ "КБ "Надра") в особі філії ПАТ "КБ "Надра" Житомирського РУ" про скасування рішення та запису, зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а :

У травні 2014 року ОСОБА_4 в Житомирському окружному адміністративному суді пред'явив позов до КП "Житомирське ОМ БТІ", РС Житомирського МУЮ, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, ПАТ "КБ "Надра" в особі філії ПАТ "КБ "Надра" Житомирського РУ" про скасування рішення та запису, зобов'язання вчинити дії.

Просив скасувати рішення та запис, які вчинені 12 вересня 2011 року реєстратором КП "Житомирське ОМ БТІ" про реєстрацію переходу права власності, за якою власниками будинку АДРЕСА_1 стали громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_5 по 1/2 частині кожний.

Також просив зобов'язати РС Житомирського МУЮ внести запис до Державного реєстру про скасування державної реєстрації права власності на будинок АДРЕСА_1 за громадянами ОСОБА_7 та ОСОБА_5

У позовній заяві зазначив, що вказаний запис був вчинений реєстратором КП "Житомирське ОМ БТІ" на підставі рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року у справі № 2-3259/10, яке фактично не набрало законної сили, оскільки скасовано рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 06 липня 2012 року.

У зв'язку із скасуванням рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року власником будинку має бути попередній власник - ОСОБА_6, однак право власності на будинок АДРЕСА_1 в реєстрі права власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_7 та ОСОБА_5, оскільки ОСОБА_6 не вчинив жодних дій щодо реєстрації права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна.

В обґрунтування порушення своїх прав зазначав, що ОСОБА_6 є боржником у виконавчому провадженні щодо примусового виконання рішення Корольовського районного суду м. Житомира про стягнення з останнього на його користь 1 502 569,00 грн., а існування рішення та запису про реєстрацію переходу права власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 унеможливлює вчинити виконавчі дії щодо звернення стягнення на вказаний будинок.

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року, в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ОСОБА_4 подав касаційну скаргу, в якій вказав на те, що оскаржувані рішення судами попередніх інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами у цій справі встановлено, що 12 вересня 2011 року реєстратором КП "Житомирське ОМ БТІ" на підставі рішення Богунського районного суду

м. Житомира від 19 серпня 2011 року по справі № 2-3259/10 прийнято рішення про реєстрацію переходу права власності на об'єкт нерухомого майна - будинку АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_5, що складає 1/2 частки кожному, про що було внесено відповідний запис до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

06 липня 2012 року рішенням Апеляційного суду Житомирської області рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 серпня 2011 року у справі № 2-3259/10 скасовано.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 10 вересня 2014 року № 26636559 право власності на будинок АДРЕСА_1 на час розгляду справи зареєстровано на ім'я ОСОБА_7 та ОСОБА_5

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, та апеляційний суд, залишаючи таке рішення без зміни, виходили з того, що між позивачем та відповідачами відсутній публічно-правовий спір, а позивачем не наведено фактичних обставин порушення їхніми рішеннями, діями чи бездіяльністю, як суб'єктів владних повноважень, його прав.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає вказати на наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно із частиною першою статті 3 цього ж Кодексу позивачем у адміністративному процесі є особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

За приписами пунктів 5, 6 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав проводиться на підставі: рішень судів, що набрали законної сили; інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

У пункті 21 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06 березня 2008 року № 2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" зазначено, що судам слід мати на увазі, що за правилами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи - суб'єкти правовідносин, в яких буде застосовано цей акт. Тобто, особа (позивач) повинна довести факт застосування до неї оскаржуваного нормативно-правового акта або те, що вона є суб'єктом відповідних відносин, на які поширюється дія цього акта. Суд не може давати оцінку таким обставинам при відкритті провадження в адміністративній справі, а тому не має права відмовити у відкритті провадження у справі чи повернути позовну заяву з посиланням на частину другу цієї статті, якщо особа своє звернення обґрунтовує необхідністю захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано. У такому разі суд не проводить перевірку нормативно-правового акта на предмет його протиправності (законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили).

Також, у своїй постанові від 10 квітня 2012 року (номер справи в Єдиному державному реєстрі судових рішень 21-1115во10) Верховний Суд України, проаналізувавши положення частини першої статті 2 та статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, висловив наступну правову позицію: "суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цим рішенням".

Під час розгляду справи адміністративної юрисдикції позивач повинен зазначити, які саме його права або законні інтереси порушено рішенням та діями суб'єкта владних повноважень.

Позивач при розгляді справи судами першої та апеляційної інстанціями вказував на те, що рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 листопада 2010 року стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 1500749 грн. Рішення суду на час звернення до суду з даним позовом виконано не було. В наслідок переходу права власності на вказаний будинок від ОСОБА_6 державний виконавець був позбавлений можливості звернути стягнення на цей будинок та, врешті, й виконати судове рішення від 25 листопада 2010 року, яке ухвалено на його користь.

Отже, законний інтерес ОСОБА_4 полягає у наявності умов для виконання виконавчою службою судового рішення, яке набрало законної сили, у відповідності до встановленого Законом України "Про виконавче провадження" порядку. Не виконання судового рішення у спосіб, передбачений чинним законодавством, може бути наслідком порушення права ОСОБА_4 на отримання присуджених судом коштів.

При вирішенні даного спору судами першої та апеляційної інстанцій це не було враховано, а отже, є помилковим висновок судів першої апеляційної інстанції про те, що оскаржувані рішення та запис, які прийняті та вчинені відповідачем, жодним чином не стосуються прав та інтересів позивача.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судами першої та апеляційної інстанцій при вирішенні спору не з'ясовані усі обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення.

З урахуванням викладеного, зважаючи на межі касаційного перегляду, встановлені статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій із направленням справи на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Під час нового розгляду справи суду першої інстанції слід більш повно встановити обставини справи в обсязі вказівок суду касаційної інстанції та у залежності від встановленого - вирішити спір.

При цьому слід мати на увазі, що відповідно до частини другої статті 26 зазначеного Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав і що у зв'язку із скасуванням рішення суду першої інстанції відпала обставина, яка стала підставою реєстрації за ОСОБА_7 та ОСОБА_5 права власності на вказаний будинок.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2014 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2015 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради, реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції Житомирської області, треті особи - ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Надра" в особі філії ПАТ "КБ "Надра" Житомирського РУ" про скасування рішення та запису, зобов'язання вчинити дії скасувати, а вказану справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Мороз Л.Л.

Швед Е.Ю.