Справа № 815/3858/15
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3858/15

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.

при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Південна телекомунікаційна компанія» на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Південна телекомунікаційна компанія» до державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року ТОВ «Південна телекомунікаційна компанія» (надалі - Позивач, Товариство) звернулось до суду з позовом до ДПІ у Київському районі м. Одеси Головного управління Державної фіскальної служби (надалі - Відповідач, ДПІ), в якому просило:

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в розмірі 636775,00 грн., у тому числі за основним платежем на 424517,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями) на 212258,00 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015 року, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 707529,00 грн., у тому числі за основним платежем 471686,00 грн. та за штрафними (фінансовими санкціями) 235843,00 грн..

Спірні повідомлення-рішення прийняті на підставі акту від 23.04.2015 року №962/15-51-22-01/34994559 про результати документальної позапланової виїзної перевірки Товариства з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року (надалі - акт перевірки).

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що викладені в акті перевірки висновки податкового органу про порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо податку на прибуток та податку на додану вартість є необґрунтованими, не узгоджуються з положеннями податкового законодавства та спростовуються наданими позивачем документами.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За висновками акту перевірки (стор.23 акту) позивачем допущені наступні порушення, які вплинули на спірне повідомлення-рішення з податку на прибуток №:

- в порушення пп.138.1.1 п.138.1, пп.138.2, п.138.4 ст.138, пп.139.1.9, п.139.1 ст.139 Податкового Кодексу України позивачем занижено податок на прибуток за 2014 рік на суму 424517,00 грн..

За змістом розділу 3.1 акту перевірки заниження податку на прибуток відбулось внаслідок завищення позивачем валових витрат у перевіреному періоді на суму 2358428,00 грн. у зв'язку із безпідставним включенням до складу валових витрат вартості матеріалів на загальну суму 2352678,00 грн. (без ПДВ), використання яких не підтверджено позивачем документально, а також включення до складу витрат 5750,00 грн., сплачених позивачем на користь ТОВ «Гатіора» за поліграфічну продукцію.

ДПІ не визнає правомірність включенню позивачем до складу валових витрат вартості матеріалів на суму 2352678,00 грн. з тих підстав, що під час перевірки позивач не надав перевіряючим документи на підтвердження факту використання матеріалів на цю суму у своїй господарській діяльності.

ДПІ в акті перевірки зазначає, що позивачу під час перевірки направлявся запит з проханням надати до перевірки документи, а саме:

- договори з абонентами на підключення та технічну підтримку телекомунікаційних послуг, сума реалізації згідно яких відображалась у складі доходів від операційної діяльності у 2014 році;

- реєстри абонентів на підключення та технічну підтримку телекомунікаційних послуг у періоді, який перевірявся;

- звіти матеріально-відповідальних осіб, згідно яких складались акти на списання матеріалів на виробництво;

- штатний розклад по підприємству на 2014 рік.

Однак на час завершення перевірки вище зазначені документи так і не були надані контролюючому органу.

Висновок акту перевірки про завищення витрат на суму 5750,00 грн. по операції з придбання поліграфічної продукції у ТОВ «Гатіора» ґрунтується на тому, що відповідно до отриманої від ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві довідки від 20.03.2014 року №148/26-56-22-01-03/38091733 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Гатіора» провести перевірку цього товариства неможливо, це підприємство не знаходиться за податковою адресою, відсутня інформація про працюючих та про власні чи орендовані складські, офісні приміщення, реальність господарських операцій цього підприємства не підтверджена. На підставі інформації щодо ТОВ «Гатіора» ДПІ зробило висновок, що сума витрат позивача на отриману від цього контрагента поліграфічну продукцію не підтверджена первинними документами.

Порушення, які вплинули на винесення повідомлення-рішення з ПДВ №, за висновками акту перевірки (стор.23-24 акту), полягають в наступному:

- в порушення п.185.1 ст.185, п.187.7 ст.187, п.188.1 ст.188, п.198.5 ст.198, п.201.1, п.201.10 ст.201 ПК України занижено податок на додану вартість на загальну суму 471686,00 грн..

За змістом розділу 3.2 акту перевірки заниження до сплати ПДВ відбулось внаслідок заниження податкових зобов'язань на суму 470 536 грн. та завищення податкового кредиту на суму 1150 грн. по операції з придбання поліграфічної продукції у ТОВ «Гатіора».

ДПІ обґрунтовує висновок про заниження позивачем податкових зобов'язань з ПДВ на суму 470536,00 грн. тим, що враховуючи попередній висновок про не підтвердження позивачем первинними документами зв'язку використаних матеріалів на суму 2352678,00 грн. з його господарською діяльністю, то на цю суму позивач згідно з вимогами пп.«г» п.198.5 ст.198 ПК України повинен був нарахувати ПДВ в розмірі 470536,00 грн. (2352678 х 20% = 470536).

В обґрунтування висновку про завищення податкового кредиту на суму 1150,00 грн. по операції з придбання поліграфічної продукції у ТОВ «Гатіора» ДПІ посилається на ту ж інформацію від ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві довідки від 20.03.2014 року №148/26-56-22-01-03/38091733, та зазначає, що викладені в цій інформації обставини стосовно ТОВ «Гатіора» свідчать про не підтвердження позивачем первинними документами податкового кредиту по операції з придбання поліграфічної продукції у цього контрагента.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що оскільки позивач не надав як до перевірки так і під час адміністративного оскарження необхідних первинних бухгалтерських та податкових документів, які б підтвердили використання списаних виробничих запасів, то зазначене свідчить про правомірність винесених податкових повідомлень-рішень.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки до такого висновку суд першої інстанції дійшов без з'ясування усіх обставин справи та без надання ним належної правової оцінки.

Зокрема, суд першої інстанції в своєму рішенні повністю залишив поза увагою підстави нарахування спірними рішеннями зобов'язань з податку на прибуток та з ПДВ по операції з придбання поліграфічної продукції у ТОВ «Гатіора», на протиправність яких вказував позивач в своєму позові.

Крім того, суд першої інстанції не дав ніякої оцінки доводам позивача щодо документального підтвердження ним під час перевірки факту використання в господарській діяльності матеріалів на суму 2352678,00 грн., обмежившись лише фактом ненадання позивачем тих документів, які вимагала у позивача ДПІ.

В ході апеляційного розгляду справи була призначена та проведена судово-економічна експертиза, результати якої оформлені висновком експерта Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз №7855/7856 від 12.09.2016 року.

Оцінюючи правомірність наведених в акті перевірки підстав для донарахування зобов'язань з податку на прибуток та податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з правилами формування витрат, передбаченими у п.п.138.2, 138.4 ст.138 Податкового кодексу України (в реакції на час проведення спірних операцій), витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

При цьому відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до п.14.1.181 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу;

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п.193.1 ст.193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п.201.11 ст.201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу (п.198.6 ст.198 ПК України).

За змістом ст.1 Закону України від 16.07.1999 року №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, виходячи із приписів вищевказаних норм закону, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

В акті перевірки зазначено, що «згідно з бухгалтерських проводок Д-т рахунку 80 «матеріальні витрати» К-т «виробничі запаси, К-т20 рахунку 80 Д-т рахунку 23 «виробництво», К-т рахунку 23 Д-т рахунку 90 «собівартість реалізації» та актів на списання матеріалів на собівартість реалізованих робіт списано виробничих запасів на суму 2352678,00 грн., які не підтверджені у повному обсязі первинними документами, згідно яких підтверджується зв'язок з використанням даних запасів у фінансово-господарській діяльності підприємства».

З наведеного слідує, що по цьому питанню ДПІ в якості первинних документів досліджувало акти на списання матеріалів.

При цьому, жодних зауважень до змісту наданих позивачем актів на списання ДПІ в акті перевірки не вказує.

Як слідує з матеріалів справи в ході перевірки ДПІ листом від 10.04.2015 року (т.1 а.с.221) запросило у позивача наступні документи: договори з абонентами на підключення та технічну підтримку телекомунікаційних послуг, сума реалізації згідно яких відображалась у складі доходів від операційної діяльності у 2014 році; реєстри абонентів на підключення та технічну підтримку телекомунікаційних послуг у періоді, який перевірявся; звіти матеріально-відповідальних осіб, згідно яких складались акти на списання матеріалів на виробництво; штатний розклад по підприємству на 2014 рік; засвідчені копії сертифікатів відповідності придбаних матеріалів та обладнання; засвідчені копії актів на списання матеріалів за період з 31.01.2014 року по 31.12.2014 року на суму 2469454,00 грн..

Ненадання вказаних у запиті документів стало підставою для невизнання відповідачем витрат на суму 2352678,00 грн..

Разом з тим в акті перевірки ДПІ не обґрунтовує, з яких підстав надані позивачем акти на списання матеріалів є неналежними первинними документами на підтвердження факту використання матеріалів.

Позиція позивача з цього питання полягає у тому, що надані для перевірки акти на списання матеріалів є належними первинними документами, які у сукупності із наявними у позивача Звітами про проведення монтажних робіт по підключенню абонентів, ремонтно-налагоджувальних робіт за січень грудень 2014 року підтверджують факт використання списаних за цими актами матеріалів у господарській діяльності позивача з надання телекомунікаційних послуг.

У висновку експерта №7855/7856 від 12.09.2016 року стосовно списання позивачем матеріалів зазначено наступне:

«Дослідженням, зазначених в Таблиці №1 матеріальних звітів, встановлено відображення ТОВ «Південна комунікаційна компанія» кількість та вартість переданих матеріалів. Такі матеріальні звіти підписані від імені працівників ТОВ «Південна комунікаційна компанія» ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. Зазначена документація є внутрішньою бухгалтерською звітністю.

Обліковою політикою ТОВ «Південна комунікаційна компанія» на 2014 рік, затвердженою розпорядженням №ПТ-01/У01 від 06.01.2014 року, передбачено, що придбані запаси включаються на баланс за первісною вартістю. Списання запасів на витрати на ведення справ здійснюється за методом ідентифікованої собівартості відповідної одиниці запасів. Списання запасів здійснюється згідно Акту списання матеріалів щомісячно інвентаризаційною комісією, (т.4 а.с.70)

Відповідно пункту 17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 року №246 та зареєстрованого в міністерстві юстиції України 02.11.1999 року за №751/4044, із змінами та доповненнями (далі - П(С)БО 9) запаси, які відпускаються, та послуги, що виконуються для спеціальних замовлень і проектів, а також запаси, які не замінюють одне одного, оцінюються за ідентифікованою собівартістю. Тобто, за вартістю, яку можливо установити.

Дослідженням наданих матеріалів справи ТОВ «Південна комунікаційна компанія» встановлено, що підприємством, відповідно до облікової політики підприємства на 2014 рік, складені Акти списання матеріалів на загальну суму 2251450,90 грн.».

«Зазначені Акти списання матеріалів підписані від імені Голови комісії - директора ТОВ «Південна комунікаційна компанія» ОСОБА_12 та членів комісії: виконавчого директора ТОВ «Південна комунікаційна компанія» ОСОБА_13, начальника відділу ОСОБА_14.

Пунктом 1.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі - Положення №88) зазначено, що господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування.

Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Пунктом 2.1 Положення №88 визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Пунктом 2.2 Положення №88 передбачено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення.»

«На дослідження надані копії звітів про проведення монтажних робіт по підключенню абонентів, ремонтно-налагоджувальних робіт за 2014 рік. Такі звіти містять адресу проведення підключення або ремонтно-налагоджувальних робіт та дату. Підписані від імені монтажників ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_8 (т.2 а.с.189-218).»

«Пунктом 2.4 типового Договору - оферти на надання телекомунікаційних послуг передбачено, що згідно отриманого Замовлення оператор організовує Підключення за адресою абонента та виставляє Абоненту рахунок- фактуру на оплату вибраної послуги... (т.4 а.с.3).

Крім того, у Договорі - оферти використовуються наступні терміни:

Замовлення - письмове або усне прохання Абонента про підключення до послуги….

Підключення - комплекс технічних заходів для організації виділеної лінії зв'язку від обладнання оператора до обладнання абонента для надання послуги.

Обліковою політикою ТОВ «Південна комунікаційна компанія» на 2014 рік, затвердженою розпорядженням №ПТ-01/У01 від 06.01.2014 року визначено, що ...виходячи з технологічної потреби, в ході господарської діяльності використовуються різні телекомунікаційні прилади, вартість яких закладено з кошторис послуги, що надається і погашається по мірі користування абонентом послугою і включається в абонентну плату.

Також, для підключення абонентів до телекомунікаційної мережі (створення абонентської лінії) використовуються наступні матеріали: кабель вита пара, кабель FTTH, кабель Infocord OCA-002UT, кабель Infocord OCA-004UT , кабель Infocord ОСА- FTTH-02/W, кабель Infocord ОСА-FTTH-02 HDMI (при підключенні телевізійних приставок MAG), кабель І.Т., кабель UTP 5е, кабель UT, конектори RG45, з'єднувачі для кабелю, кліпси, кріплення для кабелю, універсальний кріплення ПЗ, конвектори, медиаконвектори, патчкорди, пигтейли, розетки FTTH, термінали оптичні ONU, PON термінали, затискачі ASF, затискачі НО, затискачі натяжні, затискачі анкерні, міні бокси та ін.

Крім того, для організації вузлів зв'язку використовуються наступні матеріали: адаптер оптичний дуплексний, модуль SFP, лицьова панель, патч панелі 1.2.3 unit патчкорди довжиною 1:1:25:3:5:9:15м (шнур з'єднувальний оптичний), щіти модульні, стійки та ін..

Також, для організації магістральної телекомунікаційної лінії використовуються: кабель Infocord OCA-004UT, кабель Infocord OCA-008UT, кабель Infocord ОСА- 012UT, кабель Infocord OCA-016LT, кабель Infocord OCA-024LT, кабель Infocord OCA-048LT, крюк, бандажна стрічка, скріпа, кріплення ПЗ, муфта оптична, касета, гільзи, термотрубка герметична, ізолента, монтажна стрічка та ін..

Та для організації електроживлення телекомунікаційних мереж використовується кабель/провод ШВВП, ВВП, ВВІ, нульова шина, гофровані труби, короб, кабель - канал, шайби, дюбеля, гайки, скоби, автоматичні вимикачі, вилки, гнізда та ін..

Так, відповідно до вимог законодавства, на дослідження, в матеріалах справи надані картки абонентів ТОВ «Південна телекомунікаційна компанія», в яких вказано прізвище абонента, IP адреса, адреса за якою проведено монтажні роботи з підключення та монтажу із зазначенням використаного матеріалу, дата та підпис абонента. Детальніше зведені дані в розрізі прізвищ абонентів, адрес, IP адресів, дат із зазначенням розміщення в матеріалах справи наведено в додатку №1 до висновку судової економічної експертизи.

Дослідженням наданих карток абонентів встановлено, що ТОВ «Південна телекомунікаційна компанія» за 2014 рік проведено монтажних робіт по підключенню до телекомунікаційної мережі 1958 особам.»

Експерт дійшов висновку, що позивачем документально підтверджено списання матеріалів на суму 2251450,90 грн., а тому проведеним дослідження підтверджується завищення сум, відображених у рядку 05.1 декларації з податку на прибуток за 2014 рік «собівартість реалізованих товарів (робіт, послуг)» в розмірі 101227,1 грн. (2352678 грн. - 2251450,90 грн.), і, відповідно, підтверджується заниження суми податку на прибуток в розмірі 18221,00 грн. ( 101227,1 грн. х 18%)

Колегія суддів погоджується з таким висновком експерта, оскільки, як слідує з висновку експерта та підтверджується наданими позивачем актами на списання матеріалів (т.2 а.с.128-187), загальна сума списаних за цими актами матеріалів складає 2251450,90 грн., а відповідно до наявної у матеріалах справи бухгалтерської довідки позивача від 28.01.2015 року (т.4 а.с.77) до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих послуг по рядку 05.01 декларації з податку на прибуток за 2014 рік включено, зокрема, матеріали на суму 2352678,00 грн..

Відповідно, різниця між задекларованою у складі витрат вартістю матеріалів та підтвердженою вартістю актами на списання матеріалів складає 101227,10 грн. (2352678,00 грн. - 2251450,90 грн.), а тому правомірним є нарахування позивачу спірним повідомленням-рішенням № податку на прибуток в сумі 18221,00 грн., а також штрафної санкції в розмірі 50%, що складає 9110,00 грн..

Визначивши в акті судової експерти підтверджену вартість списаних матеріалів в розмірі 2251450,90 грн. та не підтверджену вартість списаних матеріалів в розмірі 101227,10 грн., експерт дійшов висновку, що позивач правомірно включив до податкового кредиту суму ПДВ в розмірі 450290,00 грн. (2251450,90 грн. х20%), і відповідно занизив податок на додану вартість на суму 21396,00 грн. (471686,00 грн. - 450290,00 грн.).

При цьому експерт, дослідивши висновки акту перевірки щодо завищення позивачем валових витрат на суму 5750,00 грн. та податкового кредиту на суму 1150,00 грн. по операціям із ТОВ «Гатіора» з придбання поліграфічної продукції, зазначив, що такі висновки акту перевірки нормативно та документально не підтверджуються.

Колегія суддів погоджується з доводами позивача та висновками експерта №7855/7856 від 12.09.2016 року стосовно правомірності формування позивачем валових витрат на суму 5750,00 грн. та податкового кредиту на суму 1150,00 грн. по операціям із ТОВ «Гатіора» з придбання поліграфічної продукції з огляду на наступне.

Як вже зазначено вище, відсутність первинних документів, які підтверджують проведення господарських операцій (платіжні документи, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт тощо) безспірно позбавляє платника податку права на включення сплачених (нарахованих) сум за такими операціями до валових витрат та до податкового кредиту.

На підтвердження виконання операцій з цим контрагентом позивачем як під час перевірки, так і в ході розгляду даної справи були надані видаткова та податкова накладні з №155 від 15.01.2014 року, за яким позивач отримав від ТОВ «Гатіора» поліграфічну продукцію на суму 6900,00 грн. (у т.ч. ПДВ 1150,00 грн.).

Ці первинні документи за своїм змістом відповідають вимогам Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України №88 від 24.05.1995 року (п.2.4), що також підтверджено і висновком експерта №7855/7856 від 12.09.2016 року.

В акті перевірки жодних зауважень до вказаних первинних документів не наведено. Також ДПІ не заперечує того факту, що ТОВ «Гатіора» на момент проведення операцій з позивачем було належним чином зареєстрованим платником податків, та мало право на виписку податкових накладних.

При вирішенні даного спору колегія суддів враховує, що будь-які первинні документи (у тому числі договори, видаткові та податкові накладні, акти виконаних робіт, тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, про що вірно було зазначено судом першої інстанції.

В той же час, з урахуванням закріпленої в ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст.71 КАС України, за якою обов'язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень покладається на такого суб'єкта, ДПІ повинна була надати суду належні та достовірні докази своїх тверджень про те, що задекларовані позивачем операції з придбання товарів у ТОВ «Гатіора» в реальності не виконувались, а мало місце лише документування цих операцій з метою завищення валових витрат та податкового кредиту без фактичного отримання від цього контрагента товарів.

Однак у даній справі ДПІ не надало належних доказів на підтвердження факту вчинення представниками позивача незаконних дій щодо проведення фіктивних операцій з вказаним контрагентом.

Крім посилань на податкову інформацію від ДПІ у Подільському районі ГУ Міндоходів у м. Києві за довідкою від 20.03.2014 року №148/26-56-22-01-03/38091733 «Про неможливість проведення перевірки ТОВ «Гатіора» відповідач не надав суду належних доказів фіктивності задекларованих позивачем операцій з придбання товарів у цього контрагента.

Сама по собі інформація від іншого податкового органу стосовно обставин діяльності вказаного контрагента позивача, не може бути належним доказом порушень позивачем вимог податкового законодавства.

Колегія суддів зазначає, що податкове законодавство України не містить норм, які б ставили в залежність право платника податку на формування податкового кредиту від можливих порушень податкової дисципліни з боку його контрагентів, або зобов'язували б платників податків контролювати дотримання своїми контрагентами норм законодавства. Можливі порушення контрагентами платника податків податкової дисципліни, у тому числі не декларування своїх зобов'язань або не сплата податку до бюджету, ще не є достатньою підставою для позбавлення платника податків права на формування валових витрат та податкового кредиту з ПДВ по операціям з такими контрагентами.

Підсумовуючи викладене, слід дійти висновку, що за відсутності доказів проведення посадовими особами чи представниками позивача фіктивних господарських операцій з вищевказаним контрагентом та при наявності належним чином оформлених первинних документів по операціям з ним, висновок ДПІ про завищення позивачем валових витрат та податкового кредиту за такими операціями не може вважатися законним та обґрунтованим.

Такий висновок узгоджується із правової позицією Верховного суду України, яка викладена в постанові від 31.01.2011 року по справі №21-47а10, та з практикою Європейського суду з прав людини у справі «Булвес» АД проти Болгарії та Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії.

Суд першої інстанції цим обставинам в своєму рішенні жодної правової оцінки не дав.

Таким чином, неправомірним є нарахування позивачу спірними повідомленнями-рішенням податку на прибуток та податку на додану вартість по операціям із ТОВ «Гатіора».

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що у висновку судового експерта №7855/7856 від 12.09.2016 року допущена помилка при визначенні суми ПДВ, яка правомірно нарахована позивачу внаслідок не підтвердження первинними документами вартості списаних матеріалів на суму 101227,10 грн..

Так, експерт зазначив, що позивач занизив податок на додану вартість на суму 21396,00 грн., відрахувавши з суми ПДВ за основним платежем 471686,00 грн. по ППР № суму ПДВ 450290,00 грн., яка відповідає підтвердженій вартості списаних матеріалів (2251451,00 грн. х 20%). (471686,00 грн. - 450290,00 грн. = 21396,00 грн.).

Такий розрахунок експерта є помилковим, оскільки він не враховує суму ПДВ, яка неправомірно нарахована позивачу по операціям із ТОВ «Гатіора» в розмірі 1150,00 грн., яка також увійшла до суми 471686,00 грн. за основним платежем по ППР №.

В ході судового засідання 15.12.2015 року судовий експерт ОСОБА_15 підтвердив наявність такої помилки, зазначивши, що визначену у висновку експерта №7855/7856 від 12.09.2016 року суму ПДВ, яка правомірно нарахована позивачу, в розмірі 21396,00 грн. необхідно зменшити ще на суму 1150,00 грн., в зв'язку з чим її розмірі повинен складати 20246,00 грн. (21396,00 грн. - 1150,00 грн.).

Колегія суддів з цього приводу вважає за необхідне зазначити, що визнаючи правомірним нарахування позивачу тої чи іншої суми ПДВ, експерту перш за все необхідно було зазначити, порушення якої саме норми податкового законодавства призводить до збільшення позивачу зобов'язань з цього податку на суму 20246,00 грн., і яка база для його нарахування.

Експерт у своєму висновку не зазначив, яку норму Податкового кодексу порушив позивач, що призвело до заниження ПДВ на суму 20246,00 грн., і що є базою для визначення цієї суми заниження.

Колегія суддів погоджується з тим, що відсутність документального підтвердження первинними документами вартості списаних матеріалів на суму 101227,10 грн. тягне за собою збільшення податкових зобов'язань з ПДВ на суму 20246 грн. з підстав, передбачених пп.«г» п.198.5 ст.198 ПК України (в редакції на час виникнення спірних відносин), відповідно до якого платник податку зобов'язаний нарахувати податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, відповідні податкові накладні за товарами/послугами, необоротними активами, під час придбання або виготовлення яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

Таким чином, за спірним повідомленням-рішенням № позивачу правомірно нараховані зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 20246,00 грн. та за штрафною санкцією на суму 10123,00 грн. (20246,00 грн. х 20%).

Враховуючи вищевикладене, податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015 року підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на суму 406296,00 грн. (424517,00 грн. - 18221,00 грн.) та за штрафними (фінансовими санкціями) на суму 203148,00 грн. (212258,00 грн. - 9110,00 грн., а податкове повідомлення-рішення № від 13.05.2015 року підлягає скасуванню в частині збільшення грошового зобов'язання з ПДВ за основним платежем на суму 451440,00 грн. (471686,00 грн. - 20246,00 грн.) та за штрафними (фінансовими санкціями) на суму 225720,00 грн. (235843,00 грн. - 10123,00 грн.).

В зв'язку з цим колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню із винесенням нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Загальний розмір судових витрат по справі у вигляду сплати судового збору за подачу позовної заяви (т.1 а.с.62) та апеляційної скарги (т.2 а.с.24) дорівнює 5846,40 грн.. Враховуючи, що частина задоволених вимог від заявлених вимог складає 95,71% (1286604 грн. від 1344304,00 грн.), на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 5596,00 грн. (5846,40 грн. х 95,71%) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Південна телекомунікаційна компанія» - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2015 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Південна телекомунікаційна компанія» - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 13 травня 2015 року в частині нарахування грошових зобов'язань з податку на прибуток на загальну суму 609444,00 грн., з яких 406296,00 грн. - за основним платежем та 203148,00 грн. за штрафними (фінансовими санкціями).

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області № від 13 травня 2015 року в частині нарахування грошових зобов'язань з податку на додану вартість на загальну суму 677160,00 грн., з яких 451440,00 грн. - за основним платежем та 225720,00 грн. - за штрафними (фінансовими санкціями).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Південна телекомунікаційна компанія» () понесені судові витрати в сумі 5596 (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто шість ) гривень з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський