Справа № 815/3616/16
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3616/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,
судді -Лукянчук О.В.,
судді -Градовського Ю.М.

при секретарі -Величко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_5 до державної податкової інспекції у Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2016 року ОСОБА_5 (надалі - Позивач) звернувся до суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач, ДПІ), в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №183-1305 від 23.04.2016 року про нарахування позивачу земельного податку за 2016 рік на суму 44402,35 грн..

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що у ДПІ не було правових підстав для нарахування позивачу податку за землю, яка знаходиться під належною позивачу частиною нежитлового приміщення, оскільки позивач, як приватний підприємець, перебуває на спрощеній системі оподаткування та звільнений від сплати цього податку при використанні земельної ділянки в своїй господарській діяльності. Також позивач вказує на те, що у ДПІ не було даних з державного земельного кадастру для нарахування позивачу цього податку з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, і позивач не є землекористувачем земельної ділянки, оскільки право користування землею належним чином не оформлено.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 26.10.2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить постанову суду першої інстанції скасувати та винести нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником ? частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 21.01.2014 року (а.с.11-16). Іншим власником ? частини вказаного приміщення є ОСОБА_6 на підставі того ж договору купівлі-продажу.

Між співвласниками вказаного нежитлового приміщення укладено договір №01/04/2015 від 01.04.2015 року про порядок використання спільним нежитловим приміщенням шляхом надання одним співвласником належної йому частини вказаного приміщення площею 226,6 кв.м. у тимчасове платне користування іншому співвласнику для ведення торгівельної діяльності (а.с.17-21).

Відповідно до акту приймання-передачі к договору №01/04/2015 від 01.04.2015 року з 01.07.2015 року до 01.04.2016 року позивач користувався своєю частиною приміщення та частиною приміщення співвласника ОСОБА_6 (а.с.22), а згідно акту приймання передачі від 01.04.2016 року (а.с.37) к договору №3 від 01.04.2016 року (а.с.32-36) позивач передав належну йому частину вказаного приміщення у користування ОСОБА_6 на період з 01.04.2016 року по 30.03.2019 року.

Згідно із витягами з реєстру платників єдиного податку станом на 02.07.2015 року та 31.03.2016 року позивач знаходиться на спрощені системі оподаткування та здійснює оптову та роздрібну торгівлю товарами, а також надає в оренду нерухоме майно (а.с.38-41).

23.04.2016 року ДПІ на підставі п.286.5 ст.286 ПК України прийняла податкове повідомлення-рішення №183-1305, яким нарахувала позивачу земельний податок з фізичних осіб за 2016 рік на суму 44402,35 грн..

Згідно виконаного податковим органом розрахунку цього платежу, вказана сума земельного податку нарахована позивачу за земельну ділянку площею 133,85 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як фізична особа, володіє нежитловим приміщенням будівлі, є користувачем земельної ділянки під нею, пропорційно площі приміщення, яке перебуває у його власності, використовує її в господарській діяльності, але, в даному випадку, набуття позивачем статусу суб'єкта господарювання не позбавляє його права користування земельною ділянкою як фізичної особи, яка є власником приміщень, та позивач, як фізична особа, повинен сплачувати земельний податок незалежно від використання, або не використання її в господарській діяльності.

Також суд першої інстанції зазначив, що під час визначення розміру земельного податку податковим органом прийнята до уваги грошова оцінка земельної ділянки, площа земельної ділянки, яка перебуває в користуванні позивача, яка згідно листів КП «Київський інститут земельних відносин» Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації та Департаменту земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації розрахована за даними міського земельного кадастру та правовстановлюючих документів на приміщення, що не суперечить нормам Податкового кодексу України.

Крім того, суд першої інстанції врахував як підтвердження правомірності спірного повідомлення-рішення факт сплати позивачем земельного податку за 2015 рік за ту саму площу земельної ділянки.

Вирішуючи питання про те, чи є позивач платником податку за землю під належним йому на праві власності нежитловим приміщенням, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до підпунктів 14.1.72, 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України земельним податком визнається обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів. Землекористувачами можуть бути юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

Підпунктами 269.1.1, 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 ПК України визначено, що платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно з підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 ПК України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Відповідно до пункту 286.1 статті 286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Як визначено у пункті 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:

1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;

3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.

За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

У пункті 269.2 статті 269 ПК України передбачено, що суб'єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Отже, умовою несплати земельного податку платником єдиного податку є використання таким платником земельної ділянки для проведення господарської діяльності.

Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Такий правовий висновок викладений в Постанові ВСУ від 24 листопада 2015 року по справі №21-2352а15.

Відповідно до ч.2 ст.161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що з 01.04.2016 року позивач передав належну йому частку вищевказаного нежитлового приміщення у строкове платне користування приватному підприємцю ОСОБА_6, і одним з видів підприємницької діяльності, які має право здійснювати позивач, є надання в оренду нерухомого майна, що на думку позивача звільняє його від сплати земельного податку на підставі пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України.

Колегія суддів вважає, що позивач, як власник ? частини нежитлового приміщення АДРЕСА_1 є платником земельного податку, який повинен нараховуватися податковим органом у відповідності до вимог п.286.6 ст.286 ПК України, тобто пропорційно тій частині площі вказаної будівлі, яка належить позивачу, з урахуванням прибудинкової території.

При цьому частка позивача в будівлі по АДРЕСА_1 повинна визначатися співвідношенням загальної площі приміщення та спільної площі усіх квартир і нежитлових будівель у будинку.

Розглядаючи спір про правомірність податкового повідомлення-рішення, суд повинен перевірити спірне рішення не тільки в частини наявності правових підстав для нарахування податку, а також і в частини правильності проведеного нарахування.

В позовній заяві, а також в апеляційній скарзі позивач заперечує щодо правильності здійсненого відповідачем розрахунку податку, стверджуючи, що ДПІ не надало жодного обґрунтування розрахунку суми за спірним повідомленням-рішенням на підставі даних державного земельного кадастру та з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території.

Вирішуючи питання щодо правильності проведеного відповідачем нарахування земельного податку за спірним повідомленням-рішенням, колегія суддів виходить з наступного.

Як вже зазначено вище, підставою для нарахування земельного податку згідно з вимогами п.286.1 ст.286 ПК України є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із п.286.5 зазначеної статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 ПК України.

Для визначення розміру вказаного податку органу державної податкової служби необхідно базу оподаткування, наявність грошової оцінки землі, інші відомості для визначення суми податкового зобов'язання.

Згідно розрахунку земельного податку позивача на 2016 рік, виконаного податковим органом, копія якого до матеріалів справи надана позивачем (а.с.10), площа земельної ділянки для нарахування складає - 0,013385 га; базова вартість 1 кв.м. - 1716,15 грн.; коефіцієнт на функціональне використання землі - 2,5; локальний коефіцієнт на місцезнаходження земельної ділянки в межах економіко-планувальної зони - 1,44; коефіцієнти індексації грошової оцінки за Постановою КМУК №783 від 12.05.2000 року - 1,249 та 1,433; грошова оцінка земельної ділянки - 1480078,5 грн.; сума податку на рік згідно п.5.6 Рішення КМР від 23.06.2011 року №242/5629 - 44402,35 грн..

Однак з даного розрахунку неможливо встановити правильність визначення площі земельної ділянки (133,85 кв.м.), з якої проведено нарахування позивачу земельного податку в сумі 44402,35 грн., оскільки відсутні дані щодо площі всієї земельної ділянки, на якій розташований будинок, немає даних щодо площі приміщень зазначеного будинку, що не дає можливості суду перевірити дотримання відповідачем вимог п.286.6 ст.286 ПК України та вірність розрахунку суми зобов'язання.

Надані до матеріалів справи лист комунального підприємства «Київський інститут земельних відносин» віх.№1170 від 13.09.2016 року (а.с.84) та лист Департаменту земельних ресурсів від 30.09.2016 року №057/Б-2586-10459 також не містять усіх вихідних даних для перевірки правильності визначеної податковим органом площі земельної ділянки, з якої ДПІ нарахувало позивачу земельний податок за 2016 рік.

Відповідно до положень ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В порушення вимог ст.71 КАС України ДПІ не підтвердила належними доказами правильність визначення площі земельної ділянки (133,85 кв.м.), з якої позивачу нарахований земельний податок за 2016 рік в розмірі 44402,35 грн..

За таких обставин колегія суддів погоджується з твердженнями позивача про те, що розрахунок суми земельного податку за спірним повідомленням-рішенням є необґрунтованим та не підтверджений належними доказами, а тому таке повідомлення-рішення не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям по справі нової постанови про задоволення позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір в сумі 551,21 грн. (а.с.3), а за подачу апеляційної скарги позивач сплатив судовий збір в сумі 606,34 грн.(а.с.98).

Відповідно до ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи обсяг задоволених позовних вимог, колегія суддів вважає, що на користь позивача слід присудити понесені ним судові витрати в повному обсязі.

Керуючись ст.195, ст.196, п.3 ч.1 ст.198, ч.1 ст.202, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2016 року скасувати.

Винести по справі нову постанову, якою визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві №183-1305 від 23 квітня 2016 року про нарахування позивачу земельного податку за 2016 рік на суму 44402,35 грн..

Стягнути на користь ОСОБА_5 (код НОМЕР_1) понесені судові витрати в сумі 1157 (тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 55 коп. з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Постанова апеляційного суду набирає чинності негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 19 грудня 2016 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко
Суддя: Суддя: О.В. Лукянчук Ю.М. Градовський