Справа № 826/6088/16
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2016 року № 826/6088/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши адміністративну справу в письмовому провадженні

за позовомПриватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1
доДержавної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд розглядає справу у письмовому провадженні.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, в особі Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 (надалі - Позивач), звернувся з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві (надалі - Відповідач) про визнання протиправними та скасування податкового-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.04.2016 р. № про нарахування самозайнятій особі (приватному нотаріусу) ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 510,00 грн. в якості штрафних санкцій; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 20.04.2016 року про нарахування самозайнятій особі (приватному нотаріусу) ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 13066,26 грн., з яких 10453,01 грн. за податковими зобов'язаннями та 2613,25 грн. в якості штрафних санкцій; визнати протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки)на загальну суму 236326,33 грн. від 04.04.2016 року №ф; визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві № про застосування штрафних фінансових санкцій в розмірі 38699,71 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що при прийнятті спірних рішень Відповідач дійшов до помилкового висновку про порушення Позивачем вимог податкового законодавства, у зв'язку з чим, як вважає Позивач, підстав для прийняття оскаржуваних рішень не було.

Відповідач заперечив проти позову, посилаючись на те, що висновки акту перевірки є законними та обґрунтованими, підстав для скасування спірних рішень не вбачає.

У відповідності до частини шостої статті 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

Співробітниками Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку платника податків, який проводить незалежну професійну діяльність (приватного нотаріуса) ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2, щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, виконання вимог валютного законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2014 р., обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2014 р.

За результатами проведеної перевірки складено акт №74/26-57-13-06/НОМЕР_2 від 04.04.2016 року (надалі - Акт перевірки).

В Акті перевірки встановлено наступні порушення: пп.178.2, 178.3 ст. 178 , п. 167.1 ст. 167, пп. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49, пп. «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, самозайнятою особою занижено податок на доходи фізичних осіб в загальній сумі 10453,01 грн., в т.ч.: за 2013 - 5998,27 грн, за 2014 - 4454,74 грн в наслідок заниження чистого оподатковуваного доходу суму 61488,16 грн. в т.ч.: за 2013 на 35284,18, за 2014 на 26203,98 грн.; абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у результаті чого самозайнятій особі ОСОБА_1 донараховано єдиного соціального внеску на чистий оподатковуваний дохід встановлений за результатами перевірки на загальну суму 236326,33 грн., у тому числі у за 2011 - 47509,85 грн., за 2012 - 44381,25 грн., за 2013 - 70049,58 грн., за 2014 - 74385,65 грн.

На підставі акту перевірки Контролюючим органом винесено податкові повідомлення-рішення від 20.04.2016 року: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, за основним платежем у розмірі 10453,01 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) - 2613,25 грн.; № встановлено порушення пп. 49.18.2 п.49.18 ст. 49, п. 51.1. ст. 51 Податкового кодексу України, у зв'язку із чим збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за штрафними санкціями - 510,00 грн.; №ф про заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 236326,33 грн. та рішення від 20.04.2016 року № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску позивачу донараховано 38699,71 грн єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, Позивач звернувся з позовом до суду.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, Суд прийшов до висновку про обґрунтовання позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового-повідомлення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.04.2016 року №, Суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що між Позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ «Знаки УА» (Виконавець), з іншої сторони, укладено Договір №38/03-13 на розміщення інформації на знаконосії та його обслуговування від 15.03.2013 р. (надалі - Договір №38/03-13).

У відповідності до п. 1.1, п. 2.1, п. 2.1 - п.2.3 Договору №38/03-13, Замовник доручає, а Виконавець зобов'язується, у відповідності до умов даного Договору, розмістити на трьох дорожніх знаках сервісу (1050X700 мм) інформацію про ЗАМОВНИКА, погодити її в установленому Законом порядку, встановити дорожній знак способом визначеним у Додатку до Договору, а Замовник зобов'язується прийняти послуги та роботи і оплатити їх згідно умов даного Договору. Виконавець бере на себе зобов'язання виготовити дорожній знак згідно з ДСТУ 4100-2002. Виконавець зобов'язується отриману інформацію, згідно з Додатком до Договору, погодити в установленому Законом порядку та розмістити її на дорожньому знаку сервісу. Виконавець бере на себе обов'язок встановити дорожні знаки у місцях вказаних у Додатку № 1, на підставі погодженої компетентними органами інформації відповідаю до п.2.2 Договору та розмістити на них інформацію про Замовника.

В підтвердження виконання послуг Позивачем надано суду наступні документи: Додаток № 1 до Договору №38/03-13; Платіжні доручення: №50 від 10.04.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №67 від 14.05.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №82 від 10.06.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №107 від 12.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №95 від 09.07.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №120 від 10.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №129 від 10.10.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №147 від 11.11.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №160 від 09.12.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №7 від 09.01.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №22 від 10.02.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №35 від 11.03.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №47 від 09.04.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №63 від 06.05.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №77 від 09.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №94 від 07.07.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №106 від 11.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №121 від 08.09.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №134 від 08.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №154 від 13.11.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №182 від 12.12.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн.; Акти здачі-приймання робіт (надання послуг): №192 від 29.03.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №270 від 30.04.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №363 від 31.05.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №551 від 31.07.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №455 від 27.06.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №674 від 30.08.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №788 від 30.09.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №898 від 31.10.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №1033 від 29.11.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №1148 від 31.12.2013 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №82 від 31.01.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №175 від 28.02.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №282 від 31.03.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №389 від 30.04.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №588 від 27.06.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №702 від 31.07.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №800 від 29.08.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №896 від 30.09.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №1005 від 31.10.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., №1110 від 28.11.2014 р. на загальну суму з ПДВ 897,00 грн., копії залучено до матеріалів справи.

В матеріалах справи міститься квитанція №932786 від 21.05.2013 р. згідно яких вбачається, що на користь ФОП ОСОБА_2 сплачено кошти за надання послуг по прошиттю матеріалів та в подальшому матеріали були знищенні архівом.

Крім того, в матеріалах справи міститься Ухвала Апеляційного суду міста Києва по справі №22-ц/796/6892/2014 за позовом КП «Київжитлоспецексплуатація» до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про стягнення заборгованості на суму 9802,87 грн. підтверджено, що Позивачка по даній справі зобов'язана сплатити КП «Київжитлоспецексплуатація» заборгованість.

Також, в матеріалах справи містяться фіскальні чеки, товарні чеки, які підтверджують , що Позивачкою понесені витрати на придбання канцелярського товару, літератури та інших товарів, які використовувалися в її діяльності.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про нотаріат" від 02.09.1993 № 3425-XII (далі - Закон № 3425-XII) нотаріус - це уповноважена державою фізична особа, яка здійснює нотаріальну діяльність у державній нотаріальній конторі, державному нотаріальному архіві або незалежну професійну нотаріальну діяльність, зокрема посвідчує права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняє інші нотаріальні дії, передбачені законом, з метою надання їм юридичної вірогідності, а також здійснює функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у порядку та випадках, встановлених Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Приватний нотаріус сплачує податки, встановлені Податковим кодексом України (ст. 32 Закону № 3425-XII).

Згідно п.п. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України самозайнята особа це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Водночас, пунктом 178.1 ст. 178 Податкового кодексу України (далі - ПК України) встановлено, що особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов'язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу.

Фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності.

Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді (п. 178.6 ПК України).

В акті перевірки № 74/26-57-13-06/НОМЕР_2 зазначено, що Позивачем не підтверджено первинними документами, розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення податкового обліку.

Вказані висновки, як вбачається зі змісту акту перевірки, ґрунтуються на Узагальнюючій податковій консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженою наказом Державної податкової служби України від 24.12.2012 №1185, згідно з якою до витрат приватного нотаріуса можуть бути віднесені, зокрема: оренда робочого місця нотаріуса, у тому числі його поточний ремонт, обладнання пандусу для під'їзду інвалідів; страхування цивільно-правової відповідальності приватного нотаріуса; технічне забезпечення діяльності робочого місця нотаріуса та його обслуговування: а) охоронна та пожежна сигналізація; б) металеві двері або металеві ролети; в) металеві грати, захисні ролети та броньована ударостійка плівка на вікнах; г) металеві шафи; д) вогнестійкий сейф; е) інформаційна вивіска; є) обслуговування технічного обладнання (комп'ютери, у тому числі їх програмне забезпечення, принтери, сканер, ксерокс, факс, телефон тощо); ж) підключення та користування мережею Інтернет без обмеження кількості провайдерів, включаючи мобільний Інтернет; з) телекомунікаційні послуги; и) меблі; програмне забезпечення, користування електронною базою законодавства; встановлення, обслуговування та користування державними та єдиними реєстрами; виготовлення печатки, штампів з текстами посвідчувальних написів; витрати на придбання спеціальних бланків нотаріальних документів та ведення реєстрів для реєстрації нотаріальних дій, книг, журналів реєстрації (обліку), передбачених номенклатурою; витрати на придбання канцелярського приладдя (картонажі, архівні папки, твердий картон, канцелярський папір, технічні засоби для прошивання документів тощо); витрати на забезпечення збереження документів нотаріального діловодства; проходження підвищення кваліфікації, участь у короткотермінових семінарах, міжнародних семінарах, симпозіумах, науково-практичних конференціях; удосконалення професійної майстерності; навчання в школі молодого нотаріуса; придбання та передплата юридичної літератури (книг, журналів, дисків, програм тощо); оплата праці та обов'язкові нарахування на фонд оплати праці помічників, секретарів, стажистів (найманих працівників); сплата внесків до Пенсійного фонду України, у тому числі на користь найманих працівників, та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування; відкриття рахунків у банках та їх розрахунково-касове обслуговування (депозитні рахунки); витрати на поштові та кур'єрські послуги, необхідні для ведення нотаріальної діяльності.

Так, у відповідності до пункту 178.2 статті 178 Податкового кодексу України, доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Оподатковуваним доходом вважається сукупний чистий дохід, тобто різниця між доходом і документально підтвердженими витратами, необхідними для провадження певного виду незалежної професійної діяльності (пункт 178.3 статті 178 Податкового кодексу України).

Відповідно до Узагальнюючої податкової консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженої наказом Державної податкової служби України від 24.12.2012 №1185, визначено, що з метою забезпечення дотримання загальних принципів оподаткування, передбачених статтею 4 Податкового кодексу України, при визначенні сукупного чистого доходу доцільно враховувати витрати приватних нотаріусів, які пов'язані з організацією нотаріальної діяльності та обумовлені вимогами Закону України «Про нотаріат», а також наведено невичерпний орієнтовний перелік витрат, які можуть бути віднесені до витрат, які враховуються при визначенні оподатковуваного доходу, в якому передбачено витрати на придбання канцелярського приладдя, зокрема і канцелярського паперу.

Тобто, вказана консультація має рекомендаційних характер, і наведений у ній перелік не є вичерпним, що свідчить про можливе віднесення до необхідних витрат незалежної професійної діяльності і інших витрат, якщо вони відповідають вимогам пункту 178.3 статті 178 Податкового кодексу України.

З огляду на загальне описове визначення витрат незалежної професійної діяльності, наведене у пункті 178.3 Податкового кодексу України, необхідно у кожному окремому випадку аналізувати здійснені витрати за критеріями можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності, ділової мети їх придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, й за умови відповідності таким критеріям придбані товари (роботи, послуги) й здійснені витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду міста Києва від 03.11.2015 у праві №К/800/29541/15 (ЄДРСР №53244139).

Приписами частини 2 статті 24 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що робоче місце (контора) приватного нотаріуса повинно розташовуватися в межах визначеного для нього нотаріального округу. Вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України.

Робоче місце (контора) має відповідати таким умовам: 1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці; 2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність; 3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення; 4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса; 5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах; 6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті (частина 2 статті 25 Закону України «Про нотаріат»).

Таким чином, передумовою для провадження нотаріальної діяльності є наявність робочого місця (контори) нотаріуса, забезпечення належного утримання якого (зокрема прибирання) є, у тому числі, запорукою здійснення незалежної професійної діяльності нотаріуса.

У свою чергу, згідно з пунктом 9.4 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 №888/5, в акті про сертифікацію робочого місця (контори) нотаріуса зазначається, серед іншого, про технічне обладнання нотаріальної контори (комп'ютер, принтер, сканер, ксерокс, факс, наявність електронної пошти), підключення до мережі Інтернет.

Суд звертає увагу, що Позивачем включено до витрат: розміщення та обслуговування дорожніх знаків сервісу приватним нотаріусом ОСОБА_1 (згідно договору №38/03-13 від 15.03.2013 р. з ТОВ «Знаки УА»); витрати на сплату заборгованості по орендній платі за попередні періоди КП «Київжитлоспецексплуатація» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2014 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014 року; витрати на надання індивідуальних послуг ФОП ОСОБА_2, пов'язані з зшивання документів попередніх років в архів; витрати на придбання циліндру для дверей, ручки для дверей; витрати на придбання будівельних матеріалів, папок, юридичної літератури, книг, канцелярії, світильника тощо підтвердженні первинними документами та відповідають діловій меті позивача при здійсненні ним нотаріальної діяльності, що також відповідає положенням Узагальнюючої податкової консультації щодо деяких питань оподаткування фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність (приватних нотаріусів, адвокатів), затвердженою наказом Державної податкової служби України від 24.12.2012 №1185.

Приписами частини 2 статті 24 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що робоче місце (контора) приватного нотаріуса повинно розташовуватися в межах визначеного для нього нотаріального округу. Вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса встановлюються Міністерством юстиції України.

Робоче місце (контора) має відповідати таким умовам: 1) забезпечувати дотримання нотаріальної таємниці; 2) давати можливість кожному приватному нотаріусу, який здійснює нотаріальну діяльність, одночасно та незалежно від іншого приватного нотаріуса здійснювати нотаріальну діяльність; 3) бути захищеним від несанкціонованого проникнення; 4) бути забезпеченим сейфом для зберігання печаток, штампів, металевою шафою для зберігання архіву нотаріуса; 5) кількість кімнат у приміщенні, де знаходиться робоче місце (контора) приватного нотаріуса, не може бути меншою, ніж кількість приватних нотаріусів, які здійснюють нотаріальну діяльність у його межах; 6) бути пристосованим для роботи технічного персоналу з документами у відокремленій від нотаріуса кімнаті (частина 2 статті 25 Закону України «Про нотаріат»).

Таким чином, передумовою для провадження нотаріальної діяльності є наявність робочого місця (контори) нотаріуса, забезпечення належного утримання якого (зокрема прибирання) є, у тому числі, запорукою здійснення незалежної професійної діяльності нотаріуса.

У свою чергу, згідно з пунктом 9.4 Положення про вимоги до робочого місця (контори) приватного нотаріуса та здійснення контролю за організацією нотаріальної діяльності, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 23.03.2011 №888/5, в акті про сертифікацію робочого місця (контори) нотаріуса зазначається, серед іншого, про технічне обладнання нотаріальної контори (комп'ютер, принтер, сканер, ксерокс, факс, наявність електронної пошти), підключення до мережі Інтернет.

Також, у силу частини 5 статті 13 Закону України «Про нотаріат», помічник нотаріуса зобов'язаний виконувати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону та трудового договору, укладеного з нотаріусом; дотримуватися нотаріальної таємниці; дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву нотаріуса; постійно підвищувати свій професійний рівень.

Підвищення кваліфікації державних та приватних нотаріусів, консультантів державних нотаріальних контор і державних нотаріальних архівів, помічників приватних нотаріусів здійснюється за такими видами: самостійне навчання; навчання за професійними програмами підвищення кваліфікації та за програмами тематичних короткострокових семінарів, які організовуються Центром перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників юстиції (далі - Центр) за дорученням Міністерства юстиції та Нотаріальною палатою України.

До організації навчань за професійними програмами підвищення кваліфікації та за програмами тематичних короткострокових семінарів Центром та Нотаріальною палатою України можуть залучатися представники вищих навчальних закладів, наукових установ, інших державних органів, громадських і професійних об'єднань (пункт 4 Порядку підвищення кваліфікації нотаріусів, консультантів державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, помічників приватних нотаріусів, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2014 року №1422/5).

Приписами пункту 2.4 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 №3253/5, нотаріальне діловодство включає, зокрема, тимчасове зберігання документів у конторі, у приватного нотаріуса та їх підготовку для передавання до державного нотаріального архіву.

Крім того, згідно з частиною 9 статті 24 Закону України «Про нотаріат», приватний нотаріус вправі мати контору, укладати цивільно-правові та трудові договори, відкривати поточні та вкладні (депозитні) рахунки в банках.

Суд звертає увагу, що витрати, здійснені Позивачем на розміщення та обслуговування дорожніх знаків сервісу приватним нотаріусом ОСОБА_1 (згідно договору №38/03-13 від 15.03.2013 р. з ТОВ «Знаки УА»); сплату заборгованості по орендній платі за попередні періоди КП «Київжитлоспецексплуатація» на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.04.2014 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22.05.2014 року; на надання індивідуальних послуг ФОП ОСОБА_2, пов'язані з зшивання документів попередніх років в архів; придбання циліндру для дверей, ручки для дверей; придбання будівельних матеріалів, папок, юридичної літератури, книг, канцелярії, світильника за своїми критеріями відповідають можливості використання придбаних товарів (робіт, послуг) у незалежній професійній діяльності нотаріуса, діловій меті їхнього придбання, впливу цих витрат на отримання доходу, а тому вказані витрати слід вважати такими, що необхідні для провадження незалежної професійної діяльності Позивача.

З аналізу матеріалів справи, Суд приходить до висновку, що Контролюючим органом не надано переконливих доказів того, що Позивачем протягом 2013-2014 роки неправомірно включено витрати, які пов'язані з нотаріальною діяльністю, а тому висновки викладені в Акті перевірки є необґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.04.2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки)на загальну суму 236326,33 грн. від 04.04.2016 року №ф, Суд зазначає наступне.

В акті перевірки зазначено, що Позивачу донараховано єдиний соціальний внесок на чистий оподаткований дохід на загальну суму 236326,33 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є, зокрема, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 7 та частини одинадцятої статті Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок для платників, зазначених, зокрема, у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону встановлюється у розмірі 34,7 відсотків суми доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального єдиного внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Згідно з положеннями частини третьої статті 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Частина восьма статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлює, що платники єдиного внеску, зазначені у пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року

Отже, приватні нотаріуси сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року. Звітним періодом для приватних нотаріусів визначено календарний рік.

З вищевикладеного вбачається, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, що подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

На підставі статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" наказом Міністерства доходів та зборів від 09 вересня 2013 року №454 затверджено Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Порядок).

Пунктом 3.4 Порядку передбачено: фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно - займаються незалежною професійною діяльністю, а саме науковою, літературною, артистичною, художньою, освітньою або викладацькою, а також медичною, юридичною практикою, у тому числі адвокатською, нотаріальною діяльністю, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід безпосередньо від цієї діяльності, за умови, що такі особи не є найманими працівниками чи підприємцями, самі за себе формують та подають до органів доходів і зборів звіт один раз на рік до 01 травня року, наступного за звітним періодом. Звітним періодом для них є календарний рік. Звіт подається за формою згідно з таблицею 3 додатка 5 до Порядку.

З огляду на вищезазначені норми слідує, що сума доходу, з якої розраховується єдиний внесок в графі "усього" таблиці 3 додатка 5 до Порядку, має відповідати чистому доходу, заявленому в податковій декларації, яка подається фізичною особою, яка забезпечує себе роботою самостійно, до органів доходів і зборів за результатами календарного року.

Цей висновок підтверджується також змістом Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства доходів та зборів від 09 вересня 2013 року №455, а саме: платники, визначені підпунктом 4 пункту 2.1 розділу II Інструкції (фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно) сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 01 травня наступного року на підставі даних річної податкової декларації.

Таким чином, жоден із зазначених нормативних актів не вимагає від самозайнятої особи - приватного нотаріуса проводити обчислення суми чистого доходу в розрізі місяців за податковий період - календарний рік, та не містить посилань при проведенні розрахунку єдиного внеску на Книгу обліку доходів та витрат, а єдиною вимогою є відповідність річній податковій декларації.

Суд також наголошує, що Законом України від 04 липня 2013 року №406-VІІ внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", відповідно до яких центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надає роз'яснення з питань застосування законодавства, про збір та ведення обліку єдиного внеску, а Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань взаємодіє в установленому законодавством порядку з центральним органом виконавчої влади.

На виконання зазначеної норми Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування Міністерством доходів та зборів України та Пенсійним фондом України видано спільний лист від 27 грудня 2013 року №21052/5/99-99-17- 03-01-16; №36398/05.10, згідно з яким Міністерство доходів і зборів України та Пенсійний фонд України повідомляють, що консультації з питань ведення Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, включаючи питання заповнення таблиць 5-9 Додатка 4, всіх таблиць Додатка 5, Додатка 6 та Додатка 7 звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкові державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №54 "Про затвердження Порядку формування та подання страхувальникам звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", надають органи Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 178.4 статті 178 Податкового кодексу України (тут і далі - в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, подають податкову декларацію за результатами звітного року відповідно до цього розділу у строки, передбачені для платників податку на доходи фізичних осіб.

Пунктом 178.6 статті 178 Податкового кодексу України передбачено, що фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов'язані вести облік доходів і витрат від такої діяльності. Форма такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до наказу Державної податкової адміністрації України від 24 грудня 2010 року №1025 "Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення" затверджено форму Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядок ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

Згідно із пунктом 3 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат здійснюється у такому порядку: у графі 1 вказується дата заповнення, у графах 2 та 11 відображається сума нереалізованих товарних запасів, сировини, матеріалів тощо на початок та на кінець звітного податкового періоду (року), яка виводиться в грошовій формі, виходячи із ціни їх придбання, у графі 3 щоденно відображається фактично отримана сума доходу від здійснення діяльності із сумарним підсумком за місяць, квартал, рік, тобто наростаючим підсумком.

Відповідно до пункту 5 Порядку дані Книги використовуються самозайнятою особою для заповнення податкової декларації за звітний податковий період (рік).

Так, контролюючим органом при проведенні перевірки встановлено, що позивачем занижена сума доходу, на який нараховується єдиний внесок та відповідно занижена сама сума єдиного внеску.

При цьому, суд зазначає, що податковим органом не враховано механізм формування приватними нотаріусами звітності з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, за період, що підлягав перевірці, сума річного доходу, зазначена Позивачем у податковій декларації відповідає сумі, зазначеній у Книзі обліку доходів і витрат

За таких підстав, податковим органом в акті перевірки вказано непідтверджені суми загального чистого доходу та останні фактично ґрунтуються на припущеннях, що свідчить про протиправність нарахування податковим органом сум єдиного внеску.

У свою чергу, Суд також зазначає, що в силу Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний соціальний внесок не відноситься до податків, оскільки Податковим кодексом України передбачений виключний перелік податків та зборів. Відповідно, до положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок - це консолідований страховий внесок, сплата якого є обов'язковою з метою забезпечення захисту, у випадках передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування. Тобто, основним завданням подачі звітів про сплату єдиного внеску є підтвердження страхового стажу та його безперервності, де страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов'язкове державне пенсійне страхування.

Отже, Позивач сформував зобов'язання зі сплати єдиного соціального внеску у відповідності до вимог чинного законодавства, що вказує на протиправність вимоги Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04 квітня 2016 року №ф та необхідність її скасування.

Процедура нарахування і сплати фінансових санкцій з єдиного внеску регламентована Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09 вересня 2013 року №455, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, (далі по тексту - Інструкція).

Відповідно до пункту 7.1 Інструкції за порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов'язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону.

Враховуючи встановлену відсутність порушення Позивачем норм законодавства щодо адміністрування єдиного соціального внеску, Суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для нарахування штрафних санкцій, а тому рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 20 квітня 2016 року № є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірність оскаржуваних рішень у відповідності до вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з формулювання позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов Позивача підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20.04.2016 р. № про нарахування самозайнятій особі (приватному нотаріусу) ОСОБА_1 грошового зобов'язання з податку з доходів фізичних осіб в сумі 510,00 грн. в якості штрафних санкцій.

3. Визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві від 20 квітня 2016 року №.

4. Визнати протиправним та скасувати вимогу Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) від 04 квітня 2016 року №ф.

5. Визнати протиправним та скасувати рішення Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві про застосування штрафних санкцій за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від № від 20 квітня 2016 року.

6. Стягнути з Державної податкової інспекції у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 4016,90 грн.

Відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова набирає законної сили після закінчення строку для її апеляційного оскарження. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.Б. Федорчук