Справа № 826/4604/16
Суддя: Бабенко К.А
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4604/16 Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С Суддя-доповідач: Бабенко К.А
У Х В А Л А

Іменем України

15 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Бабенка К.А., суддів: Кузьменка В.В., Степанюка А.Г., секретаря Поправки К.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Державної міграційної служби України про визнання протиправним та скасування Рішення, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить судове рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників Сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а Постанову суду першої інстанції - без змін з наступних підстав.

Позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Республіки Білорусь.

Як вбачається з Анкети особи, яка звернулася із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 13 жовтня 20215 року реєстраційний № заяви 370 (а.с.65-67), 01 вересня 2015 року Позивач нелегально таємно прибув на територію України, кордон якої перетнув пішки.

Як вбачається з Заяви-анкети про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 13 жовтня 2015 року №370, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.43), Позивач звернувся до Відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Відповідачем - Головним управлінням Державної міграційної служби України в м. Києві складено Висновок про визнання біженцем від 11.01.2016 року (справа №2015KYIV0371), копія якого також наявна в матеріалах справи (а.с.99-105), яким відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту», рекомендовано Державній міграційній службі України прийняти Рішення про визнання Позивача біженцем в Україні, як особу яка має обґрунтовані побоювання стати жертвою переслідувань за ознаками національності.

Головним спеціалістом Державної міграційної служби України Смізюк Т.О. складено Висновок «Про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захист» від 16 лютого 2016 року (Справа №2015KYIV0371), погоджений Заступником Директора Департаменту - начальником відділу по роботі з шукачами захисту, затверджений Директором Департаменту у справах іноземців та осіб без громадянства щодо рекомендації прийняти Рішення про відмову громадянину Республіки Білорусь ОСОБА_2 у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, як особі, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 та 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Рішенням Відповідача - Державної міграційної служби України про відмову у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 17 лютого 2016 року №66-16, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.33), Позивачу у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у зв'язку з відсутністю умов, визначених п.п. 1 та 13 частини першої ст. 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" відмовлено.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні визначається Законом України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" від 08 липня 2011 року №3671-VI (надалі - Закон №3671-VI).

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

А згідно з п. 13 частини першої цієї ж статті, особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до частини першої ст. 5 Закону №3671-VI, особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п'яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Позивач перетнув державний кордон України 01 вересня 2015 року, проте звернувся до Відповідача - Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві із Заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту лише 13 жовтня 2015 року.

Згідно з п. 8 частини першої ст. 1 Закону №3671-VI, заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, - заява-анкета встановленого зразка, в якій іноземець або особа без громадянства просить визнати його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням та обґрунтуванням однієї з підстав для такого визнання, зазначених у пунктах 1 і 13 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини сьомої ст. 7 Закону №3671-VI, до заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, додаються документи, що посвідчують особу заявника, а також документи та матеріали, що можуть бути доказом наявності умов для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. У разі якщо у заявника відсутні документи, що посвідчують його особу, або такі документи є фальшивими, він повинен повідомити про цю обставину в заяві про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а також викласти причини виникнення зазначених обставин.

Згідно з частиною шостою ст. 9 Закону №3671-VI, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, спільно з органами Служби безпеки України проводить перевірку обставин, за наявності яких заявника не може бути визнано біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, відповідно до абзаців другого - четвертого частини першої статті 6 цього Закону.

Відповідно до п. 4 частини першої ст. 6 Закону №3671-VI, не може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, особа, стосовно якої встановлено, що умови, передбачені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, відсутні.

Згідно з частиною першою ст. 10 Закону №3671-VI, зокрема рішення за заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у тому числі стосовно перебуваючих з ним на території України неповнолітніх дітей (членів сім'ї заявника або таких, які знаходяться під його опікою чи піклуванням), внесених до анкети заявника, на визнання яких біженцями або особами, які потребують додаткового захисту, є письмова згода заявника, висловлена в анкеті чи заяві, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, протягом місяця з дня отримання особової справи заявника та письмового висновку.

Позивачем під час звернення до відповідача із Заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, зазначено, що в країні походження він знаходиться під дискреційним переслідуванням за етнічною ознакою. В 2010 році проти нього було відкрито кримінальну справу та протягом часу арешту, він піддавався жорстокому поводженню з боку представників провладних структур.

Проте, як вбачається з копії вироку Октябрського суду міста Могильова від 29 листопада 2012 року (а.с. 45-64) Позивача звільнено з-під стражі. Підставою арешту в межах зазначеного кримінального провадження була підозра за вчинення злочину пов'язаного з незаконним обігом наркотичних речовин, а не належністю заявника до певної етнічної групи.

Більш того, Листом Робочого апарату Укрбюро Інтерполу національної поліції України від 03.02.2016 року №ІР/688/16/С83/1952/FF10/A3/1 (а.с. 42) інформовано, що згідно з обліками Генерального секретаріату Інтерполу станом на 02.02.2016 року Позивач у міжнародному розшуку не значиться, тобто його кримінальне переслідування зі сторони країни походження відсутнє.

З огляду на зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості оскарженого Позивачем Рішення Відповідача, у зв'язку з чим адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, за таких підстав, апеляційна скарга залишається без задоволення, а Постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Ухвалу складено у повному обсязі 16.12.2016 року.

Головуючий суддя Бабенко К.А.

Судді: Кузьменко В.В.

Степанюк А.Г.

Головуючий суддя Бабенко К.А

Судді: Степанюк А.Г.

Кузьменко В. В.