Справа № 817/3472/15
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" грудня 2016 р. м. Київ К/800/17794/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді - Загороднього А.Ф.,

суддів: Заїки М.М., Іваненко Я.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Прокуратури Рівненської області

на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року

у справі № 817/3472/15

за позовом ОСОБА_1

до Прокуратури Рівненської області

про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на посаді, зобов'язання вчинення певних дій та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Прокуратури Рівненської області, в якому просив:

- визнати нечинним та скасувати наказ прокурора Рівненської області від 14 грудня 2015 року №1512 в частині звільнення позивача;

- поновити на посаді прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області;

- зобов'язати прокурора Рівненської області (Рівненського регіонального прокурора) видати наказ про призначення позивача на посаду прокурора Дубенської місцевої прокуратури, як особу, яка має першочергове право (при утворенні вакансії в період з 15 грудня 2015 року по 15 грудня 2016 року);

- стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 15 грудня 2015 року по день постановлення судового рішення у розмірі з розрахунку середньоденної заробітної плати в сумі 349,26 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Рівненської області від 14 грудня 2015 року №1512, яким звільнено позивача у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України) з виплатою вихідною допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (стаття 44 КЗпП України) в частині формулювання причин звільнення, виключивши з даного наказу слова «ліквідацією чи». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ від 14 грудня 2015 року № 1512 та поновлено позивача на посаді прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області з 15 грудня 2015 року. Стягнуто з прокуратури Рівненської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15 грудня 2015 року по 08 червня 2016 року у розмірі 41911,20 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі Прокуратура Рівненської області, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, рішення судів щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що з вересня 2000 року ОСОБА_1 проходив службу в органах прокуратури на різних посадах, остання посада - прокурор Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області.

Наказом прокурора Одеської області від 14 грудня 2015 року №1512 звільнено позивача із займаної посади прокурора Дубенської міжрайонної прокуратури Рівненської області, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури (пункт 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відповідності оспорюваного наказу про звільнення вимогам законодавства та його правомірності, визнавши його частково протиправним в частині формулювання причин звільнення, оскільки він містить подвійну підставу для звільнення, кожна з яких є окремою, самостійною та достатньою для звільнення.

Суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що звільнення позивача є незаконним, оскільки проведено відповідачем без визначених законом підстав і в порушення установленого порядку вивільнення працівника, встановлених статтями 40, 492 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

У зв'язку із набранням чинності 15 липня 2015 року Закону України «Про Прокуратуру», зокрема, на статей 7, 12 та пункту 1 розділу XII Прикінцевих положень Закону України «Про Прокуратуру», з 15 грудня 2015 року припиняється функціонування прокуратур міст, районів, районів у містах і міжрайонних прокуратур та утворення у системі органів прокуратури України місцевих прокуратур, перелік і територіальна юрисдикція яких визначається в додатку до цього Закону.

Судами встановлено, що у відповідності з вимогами статті 492 Кодексу законів про працю України та пункту 5-1 Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру», 25 вересня 2015 року позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури (пункт 9 частина 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру») у разі непроходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі, з 14 грудня 2015 року.

Із прийняттям нового Закону України «Про прокуратуру» також була змінена система органів прокуратури України.

Так, підпунктом «в» підпункту 1 пункту 5-1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Закону:

- прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування. Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

- призначення на адміністративні посади, передбачені пунктами 11, 12, 13 частини першої статті 39 цього Закону, здійснюється за результатами чотирирівневого відкритого конкурсу, порядок проведення якого затверджується Генеральним прокурором України.

Згідно пункту 5.2 розділу 5 Порядку проведення тестування на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, працівник, який на день набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом Генерального прокурора України від 23 вересня 2015 року № 89ш, зокрема, включено штатний розпис Дубенської місцевої прокуратури у кількості 25 одиниць посад, з яких 13 посад прокурорів.

ОСОБА_1 подав документи та приймав участь у конкурсі на заміщення посади прокурора Дубенської місцевої прокуратури Рівненської області.

За результатами проведеного тестування на зайняття посади прокурора Дубенської місцевої прокуратури, ОСОБА_1 відповідно до рейтингового списку кандидатів посів 19 рейтингове місце, з результатом у 103 бали, що в свою чергу, позбавило його права претендувати на одну з 13 вакантних посад.

Колегія суддів вважає неправомірними висновки суду апеляційної інстанції щодо протиправності неврахування відповідачем вимог положення статті 42 Кодексу законів про працю України щодо переважного права позивача на залишення на роботі, оскільки Законом України «Про прокуратуру» та Порядком проведення тестування на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури визначено умову призначення прокурора на посаду в реорганізовану прокуратуру - успішне проходження тестування.

Враховуючи, що така умова позивачем не виконана, відповідач був позбавлений правових підстав на призначення ОСОБА_1 на посаду в новоутвореній місцевій прокуратурі, і відповідно, дії прокуратури Рівненської області в частині прийняття наказу від 14 грудня 2015 року № 1521, є правомірними.

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції рахує за необхідне скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Прокуратури Рівненської області задовольнити.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2016 року скасувати, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 29 лютого 2016 року залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України у порядку, строки та з підстав, передбачених главою третьою розділу ІV Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий А.Ф. Загородній

Судді М.М. Заїка

Я.Л. Іваненко