Справа № 822/332/16
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/332/16

Головуючий у 1-й інстанції: Матущак В.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

15 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправним, скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило постанову суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

15 грудня 2016 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх.15783/16) від позивача.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 з травня 2012 року по листопад 2015 року проходив службу в органах внутрішніх справ України. Наказом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Хмельницькій області №1 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_2 було призначено на посаду старшого слідчого Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області з присвоєнням спеціального звання старший лейтенант поліції.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції у Хмельницькій області №9 від 12 січня 2016 року "Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області", з метою підготовки до оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщенні на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, керуючись статтею 57 Закону України "Про Національну поліцію" та вимогами Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ № 1465 від 17 листопада 2015 року, наказано, зокрема, починаючи з 12.01.2016 провести атестування поліцейських Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, створити в Головному управлінні Національної поліції в Хмельницькій області атестаційні комісії № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 19 від 19.01.2016 "Про затвердження персонального складу атестаційних комісій ГУНП в Хмельницькій області" затверджено, серед інших, персональний склад атестаційної комісії № 4 ГУНП в Хмельницькій області.

За результатами проведеної співбесіди з позивачем, Атестаційною комісією № 4 ГУНП в Хмельницькій області прийнято рішення, оформлене протокол ОП № 15.00002307.0016116 від 27.01.2016, про його невідповідність займаній посаді та необхідність звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Рішенням Апеляційної атестаційної комісії західного регіону (протокол ОП №10/06 від 06.02.2016) скаргу позивача відхилено.

Наказом т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області від 12.02.2016 №15 о/с "По особовому складу" на підставі рішення атестаційної комісії від 27.01.2016 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, старшого слідчого Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області було звільнено зі служби в поліції на підставі п 5 ч. 1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Позивач, не погоджуючись із вищенаведеними діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірністі прийнятого рішення щодо звільнення позивача зі служби в поліції через службову невідповідність.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII).

Пунктами 8, 9, 12 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Таким чином, лише за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, працівники міліції можуть бути прийняті на службу до поліції.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом т.в.о. начальника Головного управління національної поліції в Хмельницькій області №1 о/с від 07.11.2015 ОСОБА_2 було призначено на посаду старшого слідчого Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції ГУНП в Хмельницькій області з присвоєнням спеціального звання старший лейтенант поліції. Тобто, питання про його відповідність вимогам до поліцейських було вирішено у момент видання наказу про прийняття на службу.

Відповідно до ст. 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно з ст. 58 Закону № 580-VIII призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Ст. 57 Закону № 580-VIII встановлює, що атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Атестування поліцейських проводиться: 1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; 2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; 3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

З аналізу положень ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII випливає, що атестуванню підлягають лише ті поліцейські, які претендують на вищу посаду або щодо яких вирішується питання про переведення на нижчу посаду, а також атестування поліцейського проводиться в разі вирішення питання щодо звільнення поліцейського через службову невідповідність.

Таким чином, кожна із зазначених трьох підстав для проведення атестування повинна бути пов'язана з певними передумовами.

На противагу зазначеному вище, із змісту наказу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області № 9 від 12.01.2016 "Про організацію проведення атестування особового складу Головного управління національної поліції в Хмельницькій області", вбачається, що у ньому відсутні посилання на передбачені ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" підстави для атестації поліцейських.

Наказ, яким встановлено проведення атестації, містить розпорядження про проведення атестації усіх поліцейських Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області з метою оцінки їх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посаді, а також перспектив її службової кар'єри, що відповідає ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII.

Суд апеляційної інстанції вважає, що наведена вище підстава не є самостійною для проведення атестування і має узгоджуватись з вичерпним переліком підставав, визначених ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII та не передбачає проведення атестування без настання обставин, що зумовлюють необхідність для її проведення.

Проте, Головне управління Національної поліції України в Хмельницькій області наведену у ч. 1 ст. 57 Закону № 580-VIII мету атестування розцінило як самостійну і достатню підставу для проведення атестування поліцейських, серед яких був і позивач.

Крім того, апелянт наголошував, що позивач сам прийняв рішення про проходження ним атестування, добровільно зареєструвавшись в єдиній централізованій відомчій телекомунікаційній мережі.

Колегія суддів вважає необгрунтованими твердження апелянта щодо відсутності законодавчо встановлених заборон по проведенню атестування за власним бажанням поліцейського, оскільки дане твердження не відповідає вичерпному переліку підстав для атестування поліцейських, наведеному в ч. 2 ст. 57 Закону № 580-VIII.

Також, суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта щодо правомірності прийнятого атестаційною комісією рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію" атестування поліцейських проводиться на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам.

Згідно з вимогами п. 16 розділу IV Інструкції про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 1465 від 17 листопада 2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18 листопада 2015 року за № 1445/27890 (далі - Інструкція), атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Крім того, п. 2 розділу І Інструкції визначає, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Розділом ІV Інструкції визначений порядок організації, підготовки, проведення атестування.

Згідно з п. 11 розділу IV Інструкції атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

Відповідно до п. 3 розділу IV Інструкції атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники.

За змістом пунктів 7-9 Розділу ІV Інструкції керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані:

1) ознайомитися з вимогами цієї Інструкції;

2) проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського;

3) вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції;

4) на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист за формою, визначеною в додатку 1 до цієї Інструкції.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Також відповідно до пунктів 10, 11, 12 Розділу ІV Інструкції з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест), та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийнятті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

П. 15 Розділу ІV Інструкції встановлює, що атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, відповідно до пункту 16 Розділу ІV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: 1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); 2) показники службової діяльності; 3) рівень теоретичних знань та професійних якостей; 4) оцінки з професійної і фізичної підготовки; 5) наявність заохочень; 6) наявність дисциплінарних стягнень; 7) результати тестування; 8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Однак, судова колегія не вбачає обгрунтованими доводи апелянта, що під час прийняття Атестаційною комісією № 4 рішення про невідповідність позивача займаній посаді, комісією були повно та всебічно досліджені атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на ОСОБА_2, оскільки в протоколі комісії не відображено, які саме відомості слугували підставою для прийняття рішення про службову невідповідність позивача.

Крім того, апелянт зазначає, що в основу рішення атестаційної комісії був покладений висновок комісії, відображений в додатку №1 до протоколу засідання №16.00002307 від 27.01.2016 року, в якому вказано: «Готовий працювати, але його бажання не щире. Низький рівень теоретичних знань та професійних якостей».

Підставами для прийняття апеляційною атестаційною комісією рішення про відхилення скарги позивача, а відтак рішення про його невідповідність займаній посаді, слугував висновок: «Не знає нормативної бази, яка регламентує діяльність поліції у тому числі і досудового слідства. Нерішучий. Не впевнений в собі».

Проте, колегія суддів зазначає, що за результатами тестування на загальні навички ОСОБА_2 отримав 37 балів із 60 можливих та з професійного тестування - 36 балів із 60 можливих при мінімально необхідних 25 балах по кожному тесту.

Крім того, за змістом наявного у матеріалах справи атестаційного листа, ОСОБА_2 за період проходження служби на займаній посаді зарекомендував себе з позитивної сторони, як дисциплінований та сумлінний працівник. До виконання своїх службових обов'язків відноситься добросовісно, вболіває за результати роботи. Фізично розвинутий добре. Впевнено володіє табельною зброєю. Діючих дисциплінарних стягнень немає. За період 2015 року ним особисто закінчено 80 кримінальних проваджень, з яких 26 із зверненням до суду з обвинувальним актом. За висновком прямого керівника позивач займаній посаді відповідає. Наведене свідчить про відповідальне ставлення позивача до виконання своїх обов'язків.

На підставі вищенаведеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про безпідставність доводів апелянта щодо недостатнього рівня знань законодавчої бази позивачем, оскільки він набрав за тестом на знання законодавчої бази 37 балів і за тестом на загальні навички 36 балів, що відповідно до п. 10 Інструкції більше за мінімально необхідні бали з обох тестувань, а висновок прямого керівника про відповідність ОСОБА_2 займаній посаді не спростовується відомостями в протоколі №15.00002307.0016116 від 27.01.2016 та в протоколі №10/06 від 06.02.2016 або матеріалами справи.

Аналізуючи доводи апелянта щодо наявності в протоколі засідання Атестаційної комісії № 4 та в протоколі Апеляційної атестаційної західного регіону необхідних мотивів для прийняття вказаних рішень, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п.п. 20-23 Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення. У протоколі за результатами атестування серед іншого зазначається один із висновків, зазначених у пункті 15 цього розділу. Протоколи засідань атестаційної комісії підписуються головою, секретарем, присутніми на її засіданні членами комісії.

Як вбачається зі змісту протоколів засідання атестаційної комісії та апеляційної атестаційної комісії, у них відсутні посилання на обставини, що свідчать про недостатній рівень теоретичних знань та професійних якостей позивача, чи інші дані, які б свідчили про його низький професійний потенціал; невідповідність позивача оновленим вимогам суспільства до професії поліцейського, інших обставин, що свідчать про невідповідність позивача посаді, яку він займає.

Так як негативне рішення атестаційної комісії тягне за собою правові наслідки у вигляді звільнення особи зі служби через службову невідповідність, таке рішення, незалежно від форми його оформлення (протокол, окремий акт), повинно бути мотивованим, детальним і повним, відображати усі суттєві обставини, що мали значення для його прийняття.

Принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

В Рішенні від 10 лютого 2010 року у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Аналогічні положення містяться в Рішенні від 27 вересня 2010 року по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", де зазначено, що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

З огляду на вищевказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що з матеріалів справи, неможливо встановити, яким саме критеріям не відповідав позивач, що в сукупності призвело до прийняття рішення про службову невідповідність.

Також, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що суд першої інстанції надаючи оцінку рішенню Атестаційної комісії №4 ГУНП у Хмельницькій області, оформлене протоколом №15.00002307.0016116 від 27.01.2016 та рішенню Апеляційної атестаційної комісії західного регіону (протокол №10/06 від 06.02.2016) не втрутився у дискрецію (вільний розсуд) діяльності суб'єктів владних повноважень, на що вказує апелянт, з огляду на наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що висновок суду першої інстанції про протиправність прийнятих Атестаційною комісією №4 ГУНП в Хмельницькій області та Апеляційною атестаційною комісією західного регіону зазначених рішень є правовою оцінкою суду щодо незаконності прийняття таких рішень та не зобов'язують суб'єктів владних повноважень приймати інші рішення, які б відповідали закону, а тому не є втручанням у дискреційні повноваження.

Крім того, для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень судова колегія також врахувала вимоги Європейської соціальної хартії, обов'язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до Закону України від 14 вересня 2006 року №137-V Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої), положень якої не дотримався відповідач.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 кожна людина повинна мати можливість заробляти собі на життя професією, яку вона вільно обирає. Працюючі жінки у разі материнства мають право на особливий захист. Усі працівники мають право на захист у випадках звільнення. Кожна людина має право на захист від бідності та соціального відчуження (пункти 8, 24, 30 ч. І вказаної Хартії).

Відповідно до ст. 20 ч. ІІ Європейської соціальної хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права на рівні можливості та рівне ставлення у вирішенні питань щодо працевлаштування та професії без дискримінації за ознакою статі Сторони зобов'язуються визнавати це право і вживати відповідних заходів для забезпечення його застосування або для сприяння його застосуванню у таких галузях: а) працевлаштування, захист від звільнення та професійна реінтеграція; b) професійна орієнтація, підготовка, перепідготовка та перекваліфікація; c) умови працевлаштування і праці, включаючи винагороду; d) професійний ріст, включаючи просування по службі.

Статтею 24 ч. ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов'язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов'язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

Оскільки звільненню позивача передувало рішення Атестаційної комісії №4 Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, оформлене протоколом №15.00002307.0016116 від 27.01.2016 та рішення Апеляційної атестаційної комісії західного регіону, оформлене протокол №10/06 від 06.02.2016, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку повний захист прав позивача є неможливим без визнання таких рішень протиправними.

Згідно з ч. 1 ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на вищевказане, суд апеляційної інстанції повністю погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо поновлення ОСОБА_2 на посаді старшого слідчого Деражнянського відділення поліції Летичівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області.

Щодо позиції суду першої інстанції про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.02.2016 по 06.10.2016, колегія суддів вважає за необхідне вказати на наступне.

На відносини, пов'язані із проходженням позивачем служби в поліції, норми трудового законодавства можуть застосовуватися лише в тих випадках, якщо вони не врегульовані окремими правовими актами. Як випливає із роз'яснень наданих Вищим адміністративним судом України у листі №753/11/13-10 від 26.05.2010 року "Про розв'язання спорів, що виникають з відносин публічної служби" за загальним правилом пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми положення інших законодавчих актів підлягають застосуванню лише у випадку, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин.

Зазначену позицію також неодноразово висловлював Верховний Суд України в своїх рішеннях, зокрема в своїй постанові від 17 лютого 2015 року №21-8а/15 зазначив, що будь-який нормативно-правовий акт має межі своєї дії. Так, у часі він може бути обмежений періодом дії, коли має юридичну силу, у просторі - територією, на яку поширюється, за колом осіб - колом осіб, на яких поширюється.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 94 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання зазначених положень та постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", Наказом МВС України від 06.04.2016 року № 260 було затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (далі - Порядок № 260).

Відповідно до п. 6 Розділу ІІІ Порядку № 260 поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у зв'язку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Тобто, питання виплати поліцейським, незаконно звільненим зі служби в поліції, грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, врегульоване спеціальним нормативно-правовим актом, який не вимагає наявності судового рішення про стягнення відповідних сум, оскільки за приписами Порядку № 260 на Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області покладено безумовний обов'язок здійснити нарахування та виплату грошового забезпечення у випадку поновлення особи на посаді.

Таким чином відсутні підстави для застосування загальних положень трудового законодавства та вирішення питання щодо стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку (грошового забезпечення) за час вимушеного прогулу, оскільки сам факт скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 від 12.02.2016 № 15 о/с та поновлення його на посаді та на службі в поліції має наслідком виплату йому грошового забезпечення за весь період вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, прийшовши до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про незаконність оскаржуваного рішення та порушення норм матеріального та процесуального права при його винесенні є безпідставними та такими, що не підтверджуються належними доказами та матеріалами справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 19 грудня 2016 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.