Справа № 824/1632/15-а
Суддя: Дембіцький Павло Дмитрович
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/1632/15-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дембіцького П.Д.,

суддів: Левицького В.К., Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання: Антонюк О.В.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представників відповідача: Бірюк Г.В., Могилюк А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України, про визнання протиправними та скасування рішень.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулась до суду з адміністративним позовом у якому просить суд визнати рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях від 25.12.2012 № 3279, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.01.2013 р. № 606/09 та рішення Пенсійного фонду України від 18.02.2013 р. № 4256/09-10 протиправними та скасувати у зв'язку з незаконністю та несправедливою дискримінацією, а також визнати протиправними дії органів ПФУ всіх рівнів вчинені при ухваленні ними цих протиправних рішень внаслідок допущення несправедливої дискримінації.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.12.2012 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях прийнято рішення №3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

18.01.2013 р. Головним Управлінням Пенсійного фонду України в Чернівецькій області прийнято рішення № 606-09, яким розглянуто скаргу на рішення № 3279, яку залишено без задоволення, а рішення № 3279 без змін.

18.02.2013 p. Пенсійним фондом України прийнято рішення №4256/09-10, яким розглянуто скаргу позивача на рішення УПФУ в м. Чернівцях від 25.12.2012 р. №3279 та рішення Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 18.01.2013 р. №606/09 які залишено без задоволення, а рішення УПФУ в м. Чернівцях від 25.12.2012 р. №3279 та рішення ГУ ПФУ в Чернівецькій області залишено без змін.

Наведені рішення органів Пенсійного фонду України позивач вважає протиправними, оскільки відповідачами порушено її права, гарантовані ст.19 Конституції України, згідно якої суб'єкти владних повноважень, до яких належать органи Пенсійного фонду України та їх посадові особи, не можуть позивача змусити робити те, що не передбачено законодавством.

Також позивач зазначила що жодним іншим документом окрім договору про добровільну участь не може бути визначено зобов'язання щодо сплати єдиного внеску у строк до 20.01.2012 р. для ФОП зазначених у переліку п.4 ч.1 ст.4 ЗУ № 2464-VІ.

Положення Конституції України являються нормами імперативної дії, які мають найвищу юридичну силу і яким мають відповідати всі дії та рішення органів ПФУ та їх посадових осіб, яка зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що позивач перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України як фізична особа - підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування. Таким чином, Позивач повинна нараховувати єдиний внесок у порядку, встановленому для цієї категорії платників. Наведені в позовній заяві доводи ґрунтуються на хибному тлумаченні позивача законодавства в сфері загальнообов'язкового державного соціального страхування. Наводячи в позові норми Закону позивач обґрунтовує їх з позиції законодавства, що не відноситься до неї особисто, як підприємця, що перебуває на спрощений системі оподаткування. Доводи позивача про відсутність договору про добровільну участь в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування між ним та Пенсійним фондом є алогічними та бездоказовими. При цьому фактично позивач не визнає себе платником єдиного внеску та не розуміє відмінностей між сплатою єдиного внеску фізичними особами - підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування та тими, які знаходяться на загальній системі.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_4, згідно свідоцтва про державну реєстрацію, зареєстрована як фізична особа-підприємець 03.07.1998 року за № 0010813 та взята на облік ДПІ у м.Чернівцях ГУ Міндоходів у Чернівецькій області, як платник податків 10.07.1998 року.

02.04.2012 року Управлінням Пенсійного фонду України у м.Чернівцях винесено вимогу про сплату боргу №Ф-659, якою позивача зобов'язано сплатити заборгованість з єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування у розмірі 653,06 грн.(т.2, а.с.77).

25.12.2012 року Начальником управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях прийнято рішення № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Вказаним рішенням за несплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до приватного підприємця ОСОБА_4 застосовано штрафну санкцію у розмірі 65,31 грн. та нараховано пеню у розмірі 179,92 грн. (т.1,а.с.56)

Не погоджуючись з винесеним рішенням ОСОБА_4 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області зі скаргою, у якій просила скасувати вище вказане рішення посилаючись на те, що воно є безпідставним.

18.01.2013 року начальником управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області винесено рішення про результати розгляду скарги за № 606/09, яким скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а рішення управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях від 25.12.2012 р. № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску. Вказаним рішенням за несплату єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування без змін. (т.1, а.с.57-59).

Не погоджуючись з рішенням про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. № 606/09, ОСОБА_4 звернулась до Пенсійного фонду України зі скаргою на рішення управління Пенсійного фонду України у м. Чернівцях від 25.12.2012 р. № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та рішення управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. за № 606/09.

18.02.2013 року Першим заступником Голови правління Пенсійного фонду України за результатами розгляду скарги винесено рішення № 4256/09-10 про результати розгляду скарги яким рішення управління Пенсійного фонду України у м.Чернівцях прийнято рішення від 2512.2012 р. № 3279 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та рішення управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про результати розгляду скарги від 18.01.2013 р. за № 606/09 залишено без змін, а скаргу ОСОБА_4 без задоволення. (т.1,а.с.60-62).

Не погоджуючись з результатами розгляду скарги позивач оскаржувала зазначені рішення органів Пенсійного фонду України в судовому порядку до Шевченківського районного суду м. Чернівці.

03 квітня 2013 р. Шевченківським районним судом м. Чернівці винесено ухвалу, якою адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до УПФУ у м. Чернівцях, ГУ ПФУ в Чернівецькій області, ПФУ м.Києва про визнання рішень незаконним та їх скасування направлено за належною підсудністю до Чернівецького окружного адміністративного суду.

16 січня 2015 р. Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду адміністративну справу №824/954/13-а залишено без розгляду з підстав ст.155 КАС України.

Колегією суддів при цьому в ухвалі від 16 січня 2015 р. зазначено право позивача звернутись повторно до адміністративного суду відповідно до ч. 3 ст. 155 КАС України після усунення підстав залишення позовної заяви без розгляду.

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Законом України від 08.07.2010 № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі Закон № 2464-VI) з 01.01.2011 року запроваджено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування як консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, та визначені правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платниками єдиного внеску серед інших визначені фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Частиною 11 статті 8 Закону № 2464-VI встановлено, що для фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, єдиний внесок встановлюється у розмірі 34,7% визначеної бази нарахування. Платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий період, не пізніше 20-го числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний рік.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону № 2464-VI встановлено, що для платників, фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування єдиний внесок нараховується на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе та членів сім'ї, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу.

Статтею 1 Закону № 2464-VI встановлено, що мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" (на відповідний рік) встановлено розмір мінімальної заробітної плати на певний рік помісячно.

Позивач перебуває на обліку в територіальному управлінні Пенсійного фонду України як фізична особа - підприємець, що обрала спрощену систему оподаткування.

Дослідженням письмових доказів встановлено, що ОСОБА_4 на адресу Пенсійного фонду України 02.04.2012 року подала звіт Форми № Д-5 «Про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2011 рік.». На зворотній стороні вказаного звіту у таблиці 2 «Нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування фізичними особами-підприємцями, які обрали спрощену систему оподаткування», значиться запис про те, що за січень 2011 року самостійно визначена сума на яку нараховується внесок, але не менше за розмір мінімального страхового внеску фізичної особи підприємця «941», розмір єдиного внеску становить 34,7 усього до сплати «326,53», за лютий 2011 року самостійно визначена сума на яку нараховується внесок, але не менше за розмір мінімального страхового внеску фізичної особи підприємця «941», розмір єдиного внеску «34,7», усього до сплати «326,53». В нижній частині усього «1882», усього до сплати «653,02». Вказана сума значиться, як борг, яка визначена самою ж позивачкою, про що свідчить підпис ОСОБА_4, що не заперечувалось сторонами. Тобто, позивачем в добровільному порядку визначено суму боргу з відповідним розрахунком (т.2, а.с. 222-223).

Таким чином, позивач повинна нараховувати єдиний внесок у порядку, встановленому для цієї категорії платників.

Крім того, суд зазначає, що Управлінням Пенсійного фонду України м. Чернівці 02.04.2012 року прийняв вимогу № Ф-659, отже за період із січня - лютого 2011 року, позивач зобов'язана сплатити суму боргу, який добровільно визначений позивачем.

Вказану вимогу № Ф-659 від 02.04.2012 року позивач оскаржила до Шевченківського районного суду м. Чернівці, рішенням якого від 01.08.2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до УПФ України в м. Чернівці про визнання неправомірних дій УПФ України у м. Чернівці та скасування вимоги № 659 від 02.04.2012 року, відмовлено. Позивачка вказане рішення оскаржила до суду апеляційної інстанції. Рішенням Вінницького апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, постанову Шевченківського районного суду м. Чернівці від 01.08.2012 року скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю. Вказане рішення набрало законної сили.

Рішенням Вищого адміністративного суду України ухваленим 25.11.2014 року у справі К/9991/73260/12 за позовом ОСОБА_4 до УПФ України м. Чернівці касаційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 16.10.2012 року, без змін. Крім того, у вказаних рішеннях зокрема, у рішенні Вищого адміністративного суду України ухваленим 25.11.2014 року у справі К/9991/73260/12 за позовом ОСОБА_4 до УПФ України м. Чернівці встановлено, що позивач є платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування в період січня та лютого 2011 року, та зобов'язаний сплатити суму недоїмки за цей період, зазначеної у вимозі від 02.04.2012 року №Ф-659 (т.2, а.с. 217-218, 219, 220-221).

З цього приводу суд зазначає, що статтею 254 КАС України передбачено, що Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У статті 255 КАС України Зазначено, що постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін.

Оскільки заборгованість по сплаті страхових внесків за січень, лютий 2011 року в сумі 653,06грн. (згідно вимоги №Ф-659) було сплачено Позивачем із запізненням, управлінням Пенсійного фонду України в м. Чернівцях правомірно застосовано передбачені законодавством фінансові санкції за рішенням від 25.12.2012 року № 3279.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України та вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VI 07.07.2011, фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали спрощену систему оподаткування, з 06.08.2011 р. звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного соціального внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування.

З урахуванням дослідження письмових доказів, письмових пояснень, заперечень, вимог Закону, суд приходить до висновку, що приймаючи оскаржувані рішення відповідачі, діяли у межах та у спосіб встановлений Законом.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність порушень з боку відповідачів при прийнятті оскаржуваних рішень.

Статтею 19 Конституції України передбачено, органи державної влади та місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім проявам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судовим розглядом не встановлено порушення зазначених критеріїв відповідачем під час прийнятті оскаржуваних рішень.

Згідно частини першої статті 11 КАС України вбачається, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідач довів правомірність прийняття спірних рішень.

Згідно із пунктом 4 частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Між тим, і частина 1 статті 71 КАС України також покладає обов'язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене та не встановивши в судовому засіданні факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд не вбачає правових підстав для задоволення заявленого адміністративного позову.

Тому, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в м. Чернівцях, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, Пенсійного фонду України, про визнання протиправними та скасування рішень необхідно відмовити повністю.

Згідно статті 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий П.Д. Дембіцький

Судді В.К. Левицький

Т.М. Брезіна

Постанову в повному обсязі виготовлено 16 грудня 2016 року