Справа № 812/1355/16
Суддя: Т.В. Смішлива
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/1355/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Смішливої Т.В.,

при секретарі судового засідання: Кравцовій Т.О.,

за участю сторін:

позивача:- ОСОБА_1Г;

представника відповідача- Зброжик Є.А., дов. № 5899/12-14-10 від 13.05.2016

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000042/12-14-40/НОМЕР_1 від 25.10.2016,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області (далі відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про застосування фінансових санкцій від 25.10. 2016 № 000042/12-14-40/НОМЕР_1 на суму 6800 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано там що 19.10.2016, під час перевірки яка було здійснена працівниками ГУ ДФС у Луганській області в приміщені магазину де здійснює свою підприємницьку діяльність позивач, виявлено порушення ст.15.3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 року а саме, продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці субєктами господарювання, який не має статусу субєкта господарювання громадського харчування, у звязку з чим перевіряючими складено акт про результати фактичної перевірки. На підставі акту ДПІ ум. Сєвєродонецьку винесено рішення про застосування фінансових санкцій від 25.10. 2016 № 000042/12-14-40/НОМЕР_1 на суму 6800 грн. Зазначене рішення позивач вважає протиправним з огляду на те, що воно винесене на підставі акту перевірки а перевірка була проведена з численними порушеннями діючого законодавства. Також, позивач посилався на норми Податкового кодексу України, щодо проведення контролюючими органами перевірки, зазначивши, що йому не було предявлено документів на перевірку та в акті перевірки він підпис не ставив, а особа, яка розписалась в акті перевірки є його знайомим (ОСОБА_2А.) який не мав права цього робити, тому як тільки доглядав за приміщенням магазину та не працює у нього.

Позивач зазначив, що продаж пива, він здійснює на розлив у пластикові пляшки як того дозволяє устаткування, а далі самі клієнти можуть його розливати у стакани, тому працівники податкової не могли купити пиво на розлив у пластикові стакани, при цьому у них відсутній касовий чек на придбання пива, таким чином відсутній доказ продажу алкогольних напоїв на розлив.

Також позивач посилався на ст. 3 Закон України «Про здійснення тимчасових заходів на період проведення антитерористичної операції» та те, що працівники ДФС взагалі не мали права проводити перевірку субєкта господарювання, що здійснює свою діяльність у зоні проведення антитерористичної операції

Позивач у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в позовній заяві, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав з підстав, викладених у письмових запереченнях проти позову (а.с. 21-24). Зокрема, зазначив, що згідно з наказом Головного управління ДФС у Луганській області від 17.10.2016 № 332 «Про проведення фактичної перевірки», було призначено перевірку ФОП ОСОБА_1 З вказаним наказом та направленнями на проведення фактичної перевірки була ознайомлена особа яка проводила розрахункові операції у магазині позивача, ОСОБА_2 Під час проведення перевірки виявлено факт продажу алкогольних напоїв на розлив (2 бокала пива «Лисичанське Жигулівське» місткістю 0,5 л. за ціною 7,0 грн за бокал на загальну суму 14 грн) для споживання на місці без статусу субєкта господарювання громадського харчування, що також підтверджено поясненнями продавця ОСОБА_2 та складання останнім квитанції від 19.10.2016 на суму 14,00 грн.

За результатами перевірки складено акт «Про результати фактичної перевірки з питань додержання суб'єктами господарювання вимог, встановлених законодавства України які є обов'язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами» від 19.10.2016 № 90/12-32-40-01//120 у звязку з чим прийнято рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій від 25.10.2016 № 000042/12-14-40/НОМЕР_1 у вигляді штрафу в розмірі 6800 грн. за порушення вимог ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Також, відповідач зазначає, що у даному випадку на органи ДФС не розповсюджується мораторій на проведення фактичної перевірки позивача з питань дотримання субєктом господарювання вимог законодавства , що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів.

З огляду на що, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Допитаний як свідок у судовому засіданні 07.12.2016 ОСОБА_2 підтвердив , що він 19.10.16 знаходився у магазині де працює ФОП ОСОБА_1, та коли останній поїхав на обід до магазину зайшли два чоловіки і попросили налити пива. ОСОБА_2 налив 1 літру пива в пластикову пляшку. Далі ці чоловіки сказали, що вони з податкової інспекції та прийшли з перевіркою. Документи які йому надавали він писав під диктовку. У ФОП ОСОБА_1 він не працює, а залишився лише за його проханням, щоб прийняти товар пиво, тому і мав вільний доступ до каси щоб розрахуватись за пиво коли його привезуть. Щодо написаного пояснення власноручно пояснення та квитанції ОСОБА_2 пояснив, що писав під диктовку інспекторів. Чому він написав такі пояснення суду пояснити не зміг, йому особисто ніхто не погрожував. Також зазначив, що ОСОБА_1 він знає давно та товаришує з останнім, жодних підстав для його оговору у свідка немає.

Допитаний як свідок у судовому засіданні 07.12.2016 інспектор податкової та митної справи ОСОБА_3 пояснив, що 19.10.2016 він разом із ОСОБА_4 прийшов на перевірку до магазину де працює ФОП ОСОБА_1, та замовили разом з колегою два бокали пива. Продавець налив пиво спочатку в пластикову пляшку, а потім розлив у пластикові бокали, вартість бокала пива складала 7,00 грн. Після того як вони надали наказ та направлення на перевірку, продавець пояснив, що працює стажером, надав документи на оренду приміщення, ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, книгу обліку розрахункових операцій. Жодних заперечень щодо проведення перевірки від ОСОБА_2 не надходило, акт перевірки він підписав без заперечень, добровільно, один примірник акта отримав. Під час перевірки ОСОБА_2 відповідав на всі питання, вільно орієнтувався в приміщенні магазину, допомагав складати опис товару, який знаходився в магазині. Жодних сумнівів щодо того, що ОСОБА_2 не є продавцем не виникало. Також зазначив, що в середині магазину є барна стійка, вітрини з горілкою та вином, а також , устаткування для нрозливу пива, дзеркальна стіна, також в приміщені стояло 2 чи 3 столи, за одним з яких стояв покупець та пив пиво з пластикового стакану (бокалу).

Допитаний як свідок у судовому засіданні 07.12.2016 радник податкової та митної справи ОСОБА_4 пояснив, що 19.10.2016 разом з колегою проводив перевірку ФОП ОСОБА_1. В приміщенні магазину замовив 2 бокали пива та передав 20 грн, продавець дав здачу у сумі 6 грн та 2 бокала пива. ОСОБА_4 попросив видати касовий чек, однак продавець не зміг пробити чек через касовий апарат, пояснивши, що він лише стажер, а тому виписав власноручно квитанцію. Після цього продавцю було запропоновано написати пояснення стосовно продажу пива у пластиковий стакан, що і зробив продавець ОСОБА_2 добровільно. Далі продавець диктував яке саме пиво є в наявності на час перевірки, про що було складено відповідний додаток до актf.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих сторонами доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст. 69-72 КАС України, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 10.06.2016 за № 2 012081, реєстраційний номер облікової картки платника податку та інших обовязкових платежів НОМЕР_1 (а.с. 13).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом діяльності позивача є: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами. (а.с.50-51).

ФОП ОСОБА_1 як платник податків перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у м. Сєвєродонецьку.

Головним управлінням ДФС у Луганській області ФОП ОСОБА_1 видано ліцензію серії АБ № 001673 від 06.07.2016 (строк дії: до 10.07.2017) на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями (а.с. 14).

Відповідно до п.п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України та на підставі наказу Головного управління ДФС у Луганській області від 17.10. 2016 року № 332 та направлень на проведення фактичної перевірки від 17.10. 2016 року №294 та № 295 проведено фактичну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, а саме магазину, який розташований за адресою: Луганська область м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 41 (а.с. 25-26,27,28).

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до п.п.19-1.1.14, 19-1.1.16, 19-1.1.17, 19-1.1.18, 19-1.1.19, 19-.1.1.20 п.19-1.1 ст.19-1 Податкового кодексу України контролюючі органи здійснюють контроль у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням, забезпечують міжгалузеву координацію у цій сфері; здійснюють заходи щодо запобігання та виявлення порушень законодавства у сфері виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; проводять роботу щодо боротьби з незаконним виробництвом, переміщенням, обігом спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів; організовують роботу, пов'язану із замовленням марок акцизного податку, їх зберіганням, продажем, відбором зразків, з метою проведення експертизи щодо їх автентичності та здійснюють контроль за наявністю таких марок на пляшках (упаковках) з алкогольними напоями і пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання і реалізації; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять роздрібну торгівлю тютюновими виробами, вимог законодавства щодо максимальних роздрібних цін на тютюнові вироби, встановлених виробниками або імпортерами таких виробів; забезпечують контроль за дотриманням суб'єктами господарювання, які провадять оптову або роздрібну торгівлю алкогольними напоями, вимог законодавства щодо мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін на такі напої.

Підпунктами 20.1.4, 20.1.6, 20.1.9 п.20.1 ст.20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України).

Згідно п.п.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до пункту 80.2. статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки.

Згідно з пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

З аналізу даних правових норм слідує, що проведення контролюючим органом фактичної перевірки є здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, в той же час серед функцій, які виконують контролюючі органи, визначено здійснення контролю за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону.

Згідно наказу № 332 від 17.10.2016 фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 призначено з метою забезпечення контролю за дотриманням вимог законодавства, що регулює виробництво та обіг підакцизних товарів (а.с. 25-26).

З огляду на викладене, доводи ФОП ОСОБА_1 про відсутність підстав для проведення фактичної перевірки є безпідставними та не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства.

Представником відповідача надано до матеріалів справи направлення на проведення перевірки від 17.10.2016 № 294, 295, які вручені ОСОБА_2 - особі яка проводила розрахункові операції у магазині, а саме о 11-00 год. 19.10.2016, про що свідчить підпис ОСОБА_2 (а.с.27-28).

Перевірку проведено також у присутності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Шосе Будівельників 25/109, який здійснював функції продавця-стажера, що підтверджує сам позивач у запереченнях до акту перевірки від 24.10.2016. (а.с. 37).

За наслідками фактичної перевірки позивача складено акт № 90/12-32-40-01//120 від 19.10.2016, яким зафіксовано порушення позивачем статі 15-3 Закону України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі Закон № 481), а саме: продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці субєктом господарювання, який не має статусу закладу громадського харчування. (а.с. 31-32).

Акт фактичної перевірки підписано без зауважень ОСОБА_2, який на час перевірки в магазині здійснював розрахункові операції.

Не погодившись із висновками перевірки, ФОП ОСОБА_1 на адресу ГУ ДФС у Луганській області 24.10.2016 подано заперечення на акт фактичної перевірки від 19.10.20165 № 90/12-32-40-01//120 від 19.10.2016, у яких останній не погоджувався з висновками акта перевірки в частині продажу пива на розлив у стакани, посилаючись на те, що продавець-стажер здійснив продаж пива у пластиковій пляшці, оскільки в магазині відсутнє відповідне обладнання для розливу пива у стакани, а також зазначив, що продавець не отримував кошти від працівників податкового органу. Факт роботи ОСОБА_2 продавцем позивачем не заперечувався (а.с. 10, 37).

Листом від 28.10.2016 вих. № 16/12-32-40-01/10 Головним управлінням ДФС у Луганській області визнано висновки акту про результати фактичної перевірки законними та обґрунтованими (а.с.38-39).

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами регулює Закон № 481.

Згідно абзацу тринадцятого ст. 1 Закону № 481 роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб'єктах господарювання громадського харчування.

Відповідно до абзацу чотирнадцятого ст. 1 Закону № 481 місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

Відповідно до абзацу дев'ятого ст. 1 Закону № 481 пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об'ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Статтею 15 Закону № 481 встановлено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ст. 15-3 Закону № 481 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб'єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб'єктів господарювання громадського харчування, суб'єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим встановлені постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями» від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила).

Згідно із п. 2 Правил роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Пунктом 22 Правил встановлено, що продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

При цьому, суд звертає увагу, що Законом № 481 та іншими нормативно-правовими актами не передбачено визначення та порядок отримання статусу підприємства з універсальним асортиментом товарів.

Згідно із п. 2.2 розділу ІІ Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.11.2005 за № 1350/11630, ресторанне господарство це вид економічної діяльності суб'єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об'єктах) ресторанного господарства (коди згідно з КВЕД - 55.3, 55.4, 55.5).

Об'єкт (заклад) ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб'єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці (п. 2.4 розділу ІІ Інструкції).

Крім того, основні вимоги щодо роботи суб'єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України «Про затвердження Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства» від 24.07.2002 № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.08.2002 за № 680/6968 (далі - Наказ № 219).

При цьому у назві та тексті Наказу № 219 слова «громадське харчування» в усіх відмінках замінено словами «ресторанне господарство» згідно із наказом Міністерства економіки України від 09.10.2006 № 309.

Так, згідно абзацу 3 третього п. 1.3 Наказу № 219 заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів.

Відповідно до п. 1.5 Наказу № 219 заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс).

Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно підприємство громадського харчування або спеціалізований відділ, що має статус підприємства громадського харчування, підприємства з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Згідно із поясненнями позивача він здійснює свою господарську діяльність, в тому числі роздрібну торгівлю алкогольними напоями (пивом), на підставі ліцензії серії АБ № 001673 від 06.07.2016 та за допомогою спеціального устаткування розливає пиво у пластикові пляшки.

Однак, суд звертає увагу на те, що факт продажу продавцем стажером ОСОБА_2 двох бокалів пива «Лисичанське Жигулівське» на розлив для споживання на місці підтверджується квитанцією від 19.10.2016 б/н, складеною ОСОБА_2 власноручно, відповідно до якої ним продано два бокала пива «Лисичанське Жигулівське» по 0,5 літра на загальну суму 14 грн. (а.с. 30).

В своїх письмових поясненнях, наданих під час перевірки, ОСОБА_2 зазначив, що він працює продавцем стажером в магазині по адресу Луганська область м. Сєвєродонецьк, вул. Вілєсова, 41 з 30.09.2016. 19.10.2016 ним було продано два бокала пива «Лисичанське Жигулівське» по 0,5 літра для вживання на місці, на загальну суму 14 грн. (а.с. 29).

Відповідно додатку до акта перевірки від 19.10.2016 в магазині ФОП ОСОБА_1 на реалізації знаходилось пиво «Ячмінний колос» за ціною 0,7 грн за 0,5 л, пиво «Володимерське» за ціною 6,50 грн за 0,5 л, пиво «Жигулівське» Лисичанськ за ціною 0,7 грн за 0,5 л, пиво «Московське» за ціною 0,7 грн за 0,5 л, пиво «Баварське» за ціною 7,50 грн за 0,5 л. (а.с. 33).

У позовній заяві, а також у судовому засіданні позивач зазначав, що ОСОБА_2 на момент проведення перевірки не перебував у трудових відносинах із позивачем, а лише на його прохання приглядав за приміщенням, очікував надходження партії пива, яку повинен був прийняти та віддати за неї кошти, та не мав права розписуватись в направленнях на перевірку та в акті фактичної перевірки, а також реалізовувати пиво.

Суд, зазначає, що зазначені доводи позивача спростовуються його ж зверненням до ГУ ДФС у Луганській області 24.10.2016, у якому зазначено, що саме, продавець стажер ОСОБА_2 здійснив продаж пива «Лисичанське жигулівське», більш того, ОСОБА_2 мав доступ до касового апарату, щоб розраховуватись за поставлений товар який йому доручив отримати ФОП ОСОБА_1

Те, що у судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що він у ФОП ОСОБА_1 не працював, а 19.10.2016 залишився лише для того, щоб прийняти партію пива суд оцінює критично та вважає такі показання намаганням уникнути відповідальності за скоєне правопорушення, оскільки, ОСОБА_2 підтвердив суду, що 19.10.2016 під час написання пояснень йому ніхто не погрожував та до написання вказаних пояснень не примушував. Крім того, у нього не було підстав для оговору ФОП ОСОБА_1

Отже, власноруч написані ОСОБА_2 19.10.2016 письмові пояснення суд вважає такими, що відповідають дійсності.

Крім того, позивач у судовому засіданні підтвердив, що у нього в продажу дійсно є пластикові стакани обємом по 0,5 літра, які він реалізує на вимогу покупців, а також в приміщені магазину знаходиться три столи зі стільцями, за якими покупці можуть вільно споживати придбане в магазині пиво, а також супутні товари (сухарі, сушена риба, кальмари тощо).

Таким чином, ФОП ОСОБА_1 створюються умови для споживання пива на розлив безпосередньо в приміщенні магазину як в закладі громадського харчування без отримання відповідного статусу.

Отже, суд приходить до висновку, що відповідачем доведено факт продажу пива на розлив для споживання на місці в магазині, де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_1, який не є спеціалізованим підприємством у розумінні ст. 15-3 Закону № 481 та пунктів 2, 22 Правил, а тому позивач не мав права здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, навіть за наявності ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Дана правова позиція узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 13.02.2012 у справі № 21-371а11, які в силу вимог ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України є обов'язковими для застосування адміністративними судами.

Щодо посилання позивача на Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони проведення планових та позапланових перевірок субєктів господарювання суд виходить з такого.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» органам і посадовим особам, уповноваженим законами здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, у період та на території проведення антитерористичної операції тимчасово забороняється проведення планових та позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність у зоні проведення антитерористичної операції, крім позапланових перевірок суб'єктів господарювання, що відповідно до затверджених Кабінетом Міністрів України критеріїв оцінки ступеня ризику від провадження господарської діяльності віднесені до суб'єктів господарювання з високим ступенем ризику.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного Нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 5 квітня 2007 року № 877-V.

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства, суб'єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Згідно ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів, зокрема, контролю органами державної фіскальної служби.

Тобто, дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів: контролю органами державної фіскальної служби; валютного контролю; державного експортного контролю; контролю за дотриманням бюджетного законодавства; банківського нагляду; державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції; державного нагляду за дотриманням вимог ядерної безпеки; державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації; при проведенні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, прокурорського нагляду, досудового слідства і правосуддя; державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду); державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення.

Таким чином, відповідачем проведено фактичну перевірку позивача у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Водночас, позивачем не було надано доказів, на підтвердження обставин, на які він посилається в обґрунтування позовних вимог, а відтак, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, тому фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено.

У зв'язку з відмовою в задоволені позовних вимог судові витрати позивачу не відшкодовуються.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення про застосування фінансових санкцій № 000042/12-14-40/НОМЕР_1 від 25.10.2016 відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано судом 19 грудня 2016 року.

Суддя ОСОБА_5