Справа № 815/6560/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/6560/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, викладені в листі від 04.11.2016р. № 32/М-із, 5083/02 щодо відмови у видачі довідки «про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію»;

зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку «про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію» за формою, затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України № 15-1 від 04.09.2013р., станом на 01.12.2015 р. з урахуванням підвищення посадових окладів державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та із зазначенням всіх складових заробітної плати по посаді головного спеціаліста (в тому числі премій, премій до державних свят та інших виплат) з урахуванням надбавки за ранг та надбавки за вислугу років ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 18.08.2008р. звільнено з посади головного спеціаліста відділу надходження доходів Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому перебувала на державній службі. Позивач 31.10.2016 р. звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, та одночасно надала до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області заяву, в якій просила відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» надати інформацію про заробітну плату державних службовців на посаді головного спеціаліста за грудень 2015 року, однак у листопаді 2016р. отримала відповідь від 04.11.2016р. № 32/М-із, 5083/02, якою повідомлено лише про розмір посадового окладу по посаді головного спеціаліста у грудні 2015р., інші складові заробітної плати по посаді не зазначено, що призвело до надання неповної інформації. На думку позивача, висновок, викладений у вищевказаних листах є таким, що суперечить Конституції України, Закону України «Про державну службу».

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області позивачу надано інформацію щодо заробітної плати головного спеціаліста за грудень 2015 р., яку запитувала позивач. При цьому зазначено, що підстави для видачі довідки про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям за формою, затвердженою постановою правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013р., відсутні, оскільки з 01.05.2015 р. скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначалися відповідно до Закону України «Про державну службу». Водночас постановою Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 р. виключено пункт 4 у постанові Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», яким визначався механізм перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. Посилаючись на вказані обставини, відповідач зазначив, що підстав для видачі довідки про заробітну плату для перерахунку пенсій відповідно до норм законодавства немає.

У судовому засіданні позивач, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач до судового засідання явку представника не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином та завчасно. 12.12.2016р. (ЕП/3574/16) від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, у зв'язку з відсутністю перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених ст.128 КАС України, відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справа розглянута в порядку письмового провадження

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

15.08.2008р. ОСОБА_1 звільнена з посади головного спеціаліста відділу надходження доходів Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області відповідно до ст. 38 КЗпП України, п.3 ст.30 Закону України «Про державну службу» у зв'язку з досягненням граничного віку перебування на державній службі, що підтверджується копією наказу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 132-о від 15.08.2008 р.

31.10.2016р. (вх. №32/М-із) позивач звернулася до відповідача із заявою про видачу довідки про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям за грудень 2015 року по відповідній посаді, з якої вона вийшла на пенсію у 2008 році, а саме: оклад, ранг, набавку за вислугу років, надбавку за високі досягнення; згідно постанови Кабінету Міністрів України № 268 від 09.03.2006р. премії, матеріальну допомогу, індексацію, інші виплати, на які нараховується єдиний соціальний внесок, а також розмір 10 (десяти) окладів, які отримано позивачем при виході на пенсію.

31.10.2016р. (вх. №5083/02) позивач звернулася до відповідача із заявою, в якій просила, у зв'язку з підвищенням з 01.12.2015р. розміру заробітної плати (посадових окладів) працюючих державних службовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 р., надати довідку про заробітну плату по відповідній посаді, з якої вона вийшла на пенсію у 2008 році, із зазначенням складових заробітної плати.

04.11.2016р. (вих. № 32/М-із, 5083/02) за результатами розгляду вказаних заяв відповідач повідомив позивача, що по відповідній посаді головного спеціаліста обов'язкові складові заробітної плати у грудні 2015 року складали: оклад - 1723,00 грн.; ранг та вислуга встановлювалась для кожної особи окремо; індексація зарплати в грудні 2015 року не проводилась; інші складові: премія, надбавка за високі досягнення у праці, матеріальна допомога є заохочувальними виплатами та нараховувались окремо відповідно до рішення начальника головного управління конкретному працівнику за результатами його роботи. Також вказано, що надати інформацію стосовно інших складових заробітної плати окрім посадового окладу не є можливим. При цьому зазначено, що при виході на пенсію позивач отримала 10 посадових окладів у розмірі 10500,00 грн.

Позивач вважає таку відмову протиправною, в зв'язку з чим звернулася до суду з цим позовом з метою захисту своїх прав.

Всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

До 01.05.2016 р. порядок пенсійного забезпечення державних службовців було врегульовано зазначеними нормами Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р.

З 01.05.2016 р. набув чинності Закон України "Про державну службу" №889-VIII від 10.12.2015 р.

Порядок пенсійного забезпечення державних службовців на момент призначення позивачу пенсії визначався Законом України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993р.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент призначення позивачу пенсії) на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Згідно з статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-XII від 16.12.1993р., у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції чинній на момент підвищення 01.12.2015 р. посадових окладів державних службовців) умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

Кабінетом Міністрів України з метою вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії було прийнято постанову № 865 від 31 травня 2000 р. «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865).

На час виходу позивача на пенсію був чинним пункт 4 Постанови № 865, згідно з яким у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно то рішень його Правління) після набрання чинності Законом України № 432-ІV від 16.01.2003 р. «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається на підставі документів поданих під час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Крім того, був чинним пункт 5 Постанови № 865, відповідно до якого перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи. Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення (перерахунку) пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики.

У разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби».

Таким чином, з аналізу вказаних вище норм Постанови № 865 вбачається, що на час виходу позивача на пенсію національне законодавство передбачало її право на перерахунок пенсії, який збільшує розмір її пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям на відповідній посаді, з якої позивачці була призначена пенсія. Тобто, позивач мала право на збільшення розміру пенсії в залежності від збільшення розміру заробітної плати державним службовцям.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 1013 від 31.05.2015 р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» керівним працівникам, спеціалістам і службовцям з 01 грудня 2015 року були підвищені посадові оклади.

Відповідно до п. 5 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015 р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» внесено зміни до Постанови № 865 від 31.05.2000 р., а саме: виключено пункт 4, яким передбачалось право на збільшення розміру пенсії у разі збільшення розміру заробітної плати державним службовцям; абзац 1 пункт 5 Постанови № 865 від 31.05.2000 р. викладено в новій редакції: «Форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується Управлінням Пенсійного фонду України за погодженням з Міністерством соціальної політики».

Згідно абзацу 2 пункту 5 Постанови № 865 від 31.05.2000 р., у разі ліквідації державного органу довідку видає орган, який є правонаступником, а у разі його відсутності та перейменування (відсутності) посад довідка видається у порядку, встановленому Міністерством соціальної політики за погодженням з Головним управлінням державної служби.

Постановою Правління Пенсійного фонду України №15-1 від 04.09.2013 р. «Про виконання рішень Окружного адміністративного суду міста Києва по справах №2а-8893/12/2670, №2а-4753/09/2670» затверджено форму довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм було призначено (перераховано) пенсію.

Вказана форма довідки містила у собі наступні складові: посадовий оклад; надбавка за ранг, або кваліфікаційний клас, або класний чин, або спеціальні звання, або дипломатичний ранг; надбавка за вислугу років; надбавка за знання та використання в роботі іноземної мови; надбавка за почесне звання «заслужений»; надбавка за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації; доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук; надбавка за високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи; премія; інші виплати (винагорода за вислугу років, матеріальна допомога на оздоровлення та для вирішення соціально-побутових питань).

У подальшому до вищезазначеної постанови внесено зміни та форму Довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку пенсії працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію виключено на підставі Постанови Пенсійного фонду № 15-2 від 04.07.2016 р.

Суд зазначає, що на час звернення ОСОБА_1 до відповідача із заявою про видачу довідки задля подальшого звернення за перерахунком пенсії, Кабінетом Міністрів України не визначено порядку перерахунку призначених пенсій державним службовцям.

Водночас Закон України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. втратив чинність на підставі Закону № 889-VIII від 10.12.2015р., крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII від 10.12.2015р.

За змістом пунктів 10 і 12 розділу XI Закону № 889-VIII від 10.12.2015р. положення статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. застосовуються до державних службовців, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, норми статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ від 16.12.1993р. діють і на теперішній час - для тих осіб, право на отримання пенсії, а отже і здійснення її перерахунку, у яких виникло в період чинності Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року. Ці статті та їх порядок щодо здійснення призначення та перерахунку пенсії - не змінені, так як пунктом 2 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну службу» № 432-ІV від 16.01.2003р., які є чинними, передбачено, що: «Порядок перерахунку пенсій, передбачений цим Законом, поширюється на пенсіонерів, яким пенсія державних службовців призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16.12.1993р.

У пункті 3 «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до Закону України Про державну службу» № 432-ІV від 16.01.2003р. зазначено про необхідність Кабінету Міністрів України у тримісячний термін привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

У даному випадку нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років державним службовцям, є ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції від 16 грудня 1993 року, № 3723-ХІІ, що діяла на момент призначення пенсії.

Суд зазначає, що бездіяльність з боку Уряду України (Кабінету Міністрів України) у справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви № 68385/10 та 71378/10) від 26 вересня 2014 року з питання відмови в перерахунку пенсії через не встановлення певного порядку Урядом була кваліфікована Європейським судом з прав людини як порушення майнового інтересу заявника, що передбачено у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 51-56). Аналогічну правову позицію Європейського суду з прав людини викладено у справі «Будченко проти України» (заява № 38677/06) від 24 липня 2014 року). Суть цієї справи Європейського суду з прав людини полягала у тому, що Кабінет Міністрів України повинен був запровадити правові механізми, необхідні для реалізації прав громадян на соціальні пільги, у тому числі на які мав право заявник.

Як зазначалось судом, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 31.05.2015р. "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" керівним працівникам, спеціалістам і службовцям з 01.12.2015р. було підвищено посадові оклади.

Суд зазначає, що вищезазначені зміни у законодавстві позбавляють права позивача на перерахунок пенсії у раніше встановленому порядку та не дають відповідачу законних підстав для видачі відповідної довідки.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Дане положення принципово забороняє погіршувати становище людини. При цьому суд зазначає, що розмір пенсії - це кількісний показник, що відображає обсяг прав позивача на пенсію.

У п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13.06.2007р. "Про незалежність судової влади" зазначено, що відповідно до статті 8 та статті 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Крім того, ч.1 ст.58 Конституції України закріплює загальновизнаний принцип права, відповідно до якого закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

У рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999р. №1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно постанови Верховного Суду України від 10 грудня 2013 року у справі № 21-420а13 розуміння сутності соціальних гарантій працівників, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії. Така позиція Верховного Суду повністю кореспондується із статтею 58 Конституції України.

Право позивача на отримання пенсії саме в порядку, який передбачав збільшення її розміру шляхом здійснення перерахунку у разі збільшення суми заробітної плати державного службовця на відповідній посаді виникло раніше зазначених вище змін до Постанови №865, які відбулися у 2015 році. Нові ж нормативно-правові акти застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ними чинності, і до тих юридичних фактів, що настали після набрання чинності таким актом.

Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 13.05.1997р. №1-зп вказав, що закріплення названого принципу на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативного акту.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvonne van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Згідно ст.141 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган повинен, зокрема, неухильно додержувати законодавства про працю, уважно ставитися до потреб і запитів працівників.

Відповідно до ст.49 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Отже, вищезазначені зміни у законодавстві не позбавляють права позивача на отримання відповідної довідки про заробітну плату та не дають відповідачу законних підстав для відмови у видачі такої довідки, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про існування юридичного обов'язку у відповідача надати довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії.

Зазначене свідчить, що чинне законодавство України відповідно до положень ст.ст. 46, 64 Конституції України гарантувало позивачу на час його звільнення з державної служби та призначення йому пенсії державного службовця право на перерахунок призначеної пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Право на перерахунок пенсії є похідним правом, яке залежить від права на пенсію і є складовою конституційного права на соціальний захист та достатній життєвий рівень. Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Статтею 64 Конституції України передбачено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

У ст. 8 Конституції України зазначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" зазначено, що, оскільки Конституція України, як зазначено в її ст. 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини").

Відмова у наданні довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, фактично обмежує право позивача на реалізацію в подальшому його конституційного права на соціальний захист, гарантованого статтею 46 Конституції України, яке згідно зі статтею 64 Основного Закону України не може бути обмежене, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За своєю суттю звернення позивача як і самі позовні вимоги в даній справі не зводяться до вирішення відповідачем, в трудових відносинах (публічна служба) з яким перебував позивач, питання про проведення самого перерахунку пенсії та її розміру, а стосується лише видачі довідки про заробітну плату, яка подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Також суд зазначає, що відмовляючи позивачу видати довідку, відповідач не видав позивачу довідку встановленої форми. Такими діями відповідач порушив один із основних критеріїв правомірності вчинення дій суб'єктами владних повноважень, який випливає із принципу законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів під час розгляду справи правомірності своїх дій щодо відмови у наданні довідки позивачу про заробітну плату.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 94, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,- задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не видачі довідки «про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію».

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області видати ОСОБА_1 довідку про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям, а також державним службовцям, які на момент перерахунку працюють на інших посадах, ніж ті, з яких їм призначено (перераховано) пенсію» за формою затвердженою постановою Правління Пенсійного фонду України № 15-1 від 04.09.2013р., виходячи із заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді головного спеціаліста, станом на 01.12.2015р. з урахуванням підвищення посадових окладів державних службовців згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1013 від 09.12.2015р. «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя: Г.П. Самойлюк