Справа № 809/1489/16
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" грудня 2016 р. Справа № 809/1489/16
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
Судді Матуляка Я.П.
при секретарі Щербяк В.С.
представника відповідача - Солтиса Р.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу
за позовом: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача: В/ч НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
про визнання бездіяльності протиправною та стягнення коштів в сумі 177394,40 грн., -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності щодо невиплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої статтею 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та стягнення одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 177394,40 грн.
В судове засідання позивач не прибув, однак на адресу суду направив заяву в якій просив суд розглядати справу за його відсутності. Позовні вимоги підтримує.
Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав викладених в письмовому запереченні проти позову. Суду пояснив, що відповідно до пункту 38.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 № 260, до складу грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова винагорода при звільненні не включаються винагороди, до яких належить виплати згідно постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889, а відповідно до пункту 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року № 595, винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Крім того, зазначив, що позивачу виплачена одноразова грошова допомога при звільненні з розрахунку 16 років, а не 31, оскільки відповідача було поновлено на службі з 2000 року, а у відповідності до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі повторного звільнення вйськовослужбовця з військової служби така допомога виплачується за період їх служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої допомоги. Звернув увагу суду на те, що позивач при звільненні в 2000 році таке право набув. Просив суд в задоволенні позову відмовити.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне.
Капітан юстиції ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді помічника командира з правової роботи.
Наказом командувача Повітряних Сил Збройних Сил України за № 385 від 27.09.2016 року ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом "б" частини сьомої (за станом здоров`я) статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с.6).
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09.11.2016 року за № 235 позивач виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .
Одночасно цим же наказом прийнято рішення про виплату позивачу одноразової грошової допомоги за 16 календарних років служби.
З довідки № 506 від 01.07.2016 року вбачається, що станом на липень 2016 року отримав такі види грошового забезпечення: оклад за військовим званням; посадовий оклад; надбавку за вислугу років; надбавку за виконання особливо важливих завдань; надбавку за таємність; премію; щомісячну додаткову грошову винагороду.
Позивач вважаючи, що відповідач протиправно провів розрахунок вказаної суми з розрахунку 16 років, а не 31, та не включив при розрахунку одноразової грошової допомоги, щомісячну додаткову грошову винагороду у розмірі 100% (4291,80 грн.), що призвело до виплати йому одноразової грошової допомоги при звільненні у меншому розмірі, звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (частина 2 статті 9 Закону).
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (частина 4 статті 9 Закону).
Відповідно до частини другої статті 15 Закону, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 16 років, одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 року № 1294 встановлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" від 22.09.2010 № 889 зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2014 № 162, установлено щомісячну додаткову грошову винагороду військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, Національної гвардії та Державної прикордонної служби - у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Матеріалами справи підтверджується та не заперечувалось представником відповідача, що ОСОБА_1 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 22.09.2010 року № 889 "Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Національної гвардії та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій" виплачувалась щомісячна додаткова грошова винагорода.
Оскільки, зазначена додаткова грошова винагорода була встановлена рішенням Кабінету Міністрів України, є щомісячною та виплачувалася позивачу неодноразово, що підтверджується довідками (а.с.7, 41), суд приходить до висновку, що в силу положень статті 9 Закону вона повинна включатися до розрахунку грошової допомоги при звільненні.
Що стосується посилань представника відповідача на Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджену наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року за № 260 та Інструкцію про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затверджену наказом Міністра оборони України від 15.11.2010 року за № 595, то слід зазначити наступне.
Відповідно до пункту 38.1 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України від 11.06.2008 року за № 260 особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, які звільняються зі служби у зв`язку зі скороченням штатів, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Пунктом 38.6 зазначеної Інструкції визначено, зокрема, що військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у пунктах 38.1 та 38.2 цієї Інструкції, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення).
Пунктом 8 Інструкції про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595 встановлено, що спірна у даному випадку винагорода не включається до складу грошового забезпечення, з якого здійснюється обчислення одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Разом з тим, виходячи з визначених у частині четвертій статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, суд приходить до висновку, що для визначення складових грошового забезпечення щодо виплати одноразової грошової допомоги застосуванню підлягає саме Закон №2011-XII, який має вищу юридичну силу.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що відповідачем при проведенні розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні, протиправно не включено щомісячну додаткову грошову винагороду.
Окрім того, судом встановлено, що проводячи розрахунок одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , відповідач виходив із вислуги років 16 років, а не 31 рік, як зазначено в наказі за № 385 від 27.09.2016 року.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилається на положення абзацу 6 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а останнім днем зарахування позивача на військову службу є 09.08.2000 року. Окрім того, на час попереднього звільнення позивач набув право на одноразову грошову допомогу (09.08.2000 року).
З цього приводу, суд зазначає наступне.
09.08.2000 року наказом заступника Міністра оборони України головнокомандувача Військово-Повітряних Сил України за № 0320 капітана ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас (за станом здоров`я) (а.с.52).
Однак, не погоджуючись із даним наказом ОСОБА_1 звернувся із позовом до суду про його скасування та поновлення його на службі.
Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 21.04.2006 року, Наказ № 0320 від 09.08.2000 року визнано незаконним та поновлено ОСОБА_1 на військовій службі (а.с.53, 54).
Вказана постанова набрала законної сили 27.06.2006 року згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області (а.с.55, 56).
На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 поновлено на військовій службі з 09.08.2000 року.
Відповідно до абзацу 6 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
В контексті вищенаведеної норми та з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вданому випадку позивач не може вважатись таким, що повторно звільнений з військової служби, оскільки наказ про його звільнення від 09.08.2000 року визнаний незаконним, і саме з цієї дати його поновлено на роботі. Більше того, слід зазначити, що поняття поновлення на військовій службі внаслідок скасування незаконного наказу про звільнення, не є тотожне поняттю зарахування на військову службу в розумінні вищенаведеної норми.
Крім того, ні наказом про звільнення позивача від 09.08.2000 року, ні судовими рішеннями не встановлено той факт, що позивач при його незаконному звільненні отримував одноразову грошову допомогу, право на отримання якої набув на момент такого звільнення. Відповідачем, також не надано доказів отримання такої допомоги при незаконному звільненні позивача.
Як наслідок, суд приходить до висновку, що обмеження встановлені абзацом 6 частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" не можуть поширюватись на позивача та на спірні правовідносини.
Отже, відповідач при проведенні розрахунку одноразової вихідної допомоги ОСОБА_1 , повинен був виходити із розрахунку вислуги років - 31 рік.
Як вбачається з довідки за № 506 від 08.07.2016 року до складу місячного грошового забезпечення позивача входить: оклад за військовим званням - 120,00 грн.; посадовий оклад - 1030,00 грн.; надбавка за вислугу років (40%) - 460,00 грн.; надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%) - 805,00 грн.; надбавка за таємність (10%) - 103,00 грн.; премія (450%) - 4635,00 грн.; щомісячна додаткова грошова винагорода (60%) - 4291,80 грн. (а.с.7).
Враховуючи вищенаведені судом висновки щодо протиправного невключення відповідачем до розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 , щомісячної додаткової грошової винагороди та проведення розрахунку не з 31 року служби позивача, суд зазначає, що сума зазначеної допомоги повинна становити 177394,40 грн.
Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до висновку, про наявність підстав для задоволення даного адміністративного позову.
На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо неналежного нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 120 170 (сто двадцять тисяч сто сімдесят) гривень 40 копійок.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 19.12.2016 року.