Справа № 753/21770/16-а
Суддя: Лужецька О. Р.
Дата ухвалення: 2016-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6-а/753/29/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про зміну способу і порядку виконання рішення,

В С Т А Н О В И В :

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві звернувся до суду з поданням про зміну способу та порядку виконання рішення суду, мотивуючи тим, що у Відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві перебуває виконавчий лист від 04.02.2015 року по справі 753/11359/14-а про зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року з урахуванням раніше виплачених сум. Оскільки під час виконання постанови суду виникли труднощі примусового характеру, старший державний виконавець просить змінити порядок виконання рішення. В обґрунтування вказаного подання посилався на ч.ч. 1,2 ст. 23, ч.1 ст. 48, п. 9 ч. 1 ст. 87 Бюджетного кодексу України, Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», Закон України «Про виконавче провадження», зазначивши, що бюджетних призначень на проведення компенсаційних виплат для виконання судових рішень у Державному бюджеті на 2016 рік не передбачено.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся поштою, причини неявки суду не відомі.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві в зазначеному поданні просив розглянути справу без його присутності.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, прийшов до висновку, що подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГУЮ у м. Києві не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 08.09.2014 року постановою Дарницького районного суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_3 до Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії задоволено частково; визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі районі м. Києва щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 державної та додаткової пенсій у розмірі меншому, ніж передбачено Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком з 18.12.2013 року з урахуванням раніше виплачених сум.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2014 року постанову Дарницького районного суду м. Києва від 08.09.2014 року скасовано та прийнято нову, якою, зокрема, зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Дарницькому районі м. Києва здійснити ОСОБА_3 перерахунок та виплату державної пенсії в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірі 75% мінімальної пенсії за віком відповідно до ст.. 50, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 01.01.2014 року по 15.08.2014 року з урахуванням раніше виплачених сум.

На виконання зазначеної постанови Дарницьким районним судом м. Києва 04.02.2014 року було видано виконавчий лист № 753/11359/14-а.

Зі змісту подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у м. Києві Григорян О.Г. вбачається, що 16.02.2015 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 753/11359/14-а, що 04.02.2014 року виданий Дарницьким районним судом м.Києва.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Відповідно до статті 14 Кодексу Адміністративного судочинства України, постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Зміст ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України не містить жодних застережень, які б надавали можливість за тих чи інших умов не виконувати судове рішення, яке набрало законної сили. Зазначена норма Закону має імперативний характер і довільному та розширеному тлумаченню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець, як на підставу неможливості виконання рішення суду, посилається на відсутність коштів на рахунку боржника, оскільки видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України.

Аналіз резолютивної частини постанови Апеляційного суду м. Києва від 16.12.2014 року та синтез наведених процесуальних норм дають підстави зробити висновок про те, що зобов'язання, покладені на відповідача судом, є позовними вимогами як обраним позивачем видом захисту порушених його прав, які суд задовольнив частково.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС України встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення (відсутність коштів на рахунку, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), державний виконавець може звернутися до адміністративного суду першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий лист, що видав виконавчий лист, із поданням, а особа, яка бере участь у справі, та сторона виконавчого провадження - із заявою про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї норми є обставини, що перешкоджають належному виконанню судового рішення в адміністративній справі: ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення такою обставиною може бути недостатність коштів на рахунку, стихійне лихо, для зміни способу чи порядку виконання судового рішення - неможливість виконання судового рішення внаслідок відсутності, пошкодження або знищення об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення, розстрочення виконання рішення та зміни способу його є такі підстави: для розстрочення та відстрочення - обставини, що ускладнюють виконання, а для зміни способу і порядку виконання - обставини, які роблять виконання неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що виконання постанови суду неможливе через відсутність коштів, виплата яких буде здійснена за наявності відповідного фінансування з Державного бюджету України.

Відповідно до преамбули Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" - суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у справі "Кечко проти України" було зазначено, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як причину невиконання своїх зобов'язань.

Отже, виконання постанови суду фактично можливе, хоча й за певних умов, тому відсутні підстави для зміни способу виконання рішення суду.

Крім того, "захист порушеного права у судовому рішенні" і "спосіб виконання судового рішення" не є тотожними поняттями (процесуальними інститутами). А тому, у випадку задоволення заяви заявника про зміну способу виконання постанови суду, фактично буде змінено її суть, що на даний час належить до повноважень суду апеляційної або касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої пенсії, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 12 лютого 2014 року у справі № К/800/598/14.

Суд не може взяти до уваги посилання заявника на Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», оскільки у відповідності із ч.1 ст.2 зазначеного Закону Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов'язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

А як вбачається з матеріалів справи, постанова суду про стягнення коштів до зазначених в Законі осіб не приймалась.

Враховуючи те, що боржником є державний орган, на якого покладено обов'язок виконання рішень зобов'язального характеру, суд приходить до висновку про безпідставність заяви боржника про зміну способу і порядку виконання постанови суду.

На підставі викладеного, ст. 2, ч. 1 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", ст. 36 Закону України "Про виконавче провадження", керуючись ст. 263 КАС України, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. про зміну способу і порядку виконання рішення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА