Справа № 826/9531/16
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9531/16 Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І.О. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

20 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_2,

третьої особи - Ковалевського Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, треті особи: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2016 року позивач - ОСОБА_4, звернулася до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовною заявою до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, треті особи: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», в якій просить:

визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19078274 від 04.02.2015 згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс»;

зобов'язати державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича скасувати запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 19078274 від 04.02.2015 згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Вектор Плюс».

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року закрито провадження в адміністративній справі.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не правильно застосовано норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до статті 204 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, якщо встановить неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; або порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Так, приймаючи рішення про закриття провадження у справі суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №826/4858/15 (21-41а16), дійшов висновку, що оскільки зазначені спірні правовідносини пов'язані із невиконанням на думку позивача умов цивільно-правової угоди, даний спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексу.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із таким висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим суб'єктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Усуваючи розбіжності у застосуванні статті 6 Конвенції, Верховний Суд України (постанова від 14 червня 2016 року, справа № 826/4858/15) досліджував рішення Вищого господарського суду України, Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищого адміністративного суду України. Правова позиція зазначених касаційних судів у досліджуваних рішеннях стосувалася можливості звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності відповідного застереження у договорі та без укладення окремого договору. У зазначеній вище справі дійшла висновку, що спір такого не є публічно-правовим, випливає з договірних відносин, оскільки предметом його фактично є неналежне виконання умов цивільно-правової угоди.

Тобто у своєму рішенні Верховний Суд України дійшов висновку, що спір у справі не є публічно-правовим, так як спірні правовідносини пов'язані із невиконанням, на думку позивача, умов цивільно-правової угоди.

Поряд із цим, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів кредиту, факторингу, іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду, сторони не порушують питання можливості звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності відповідного застереження у договорі та без укладення окремого договору. Предметом цього спору є виключно дії та рішення відповідачів, що стосуються порушення ними встановленого порядку державної реєстрації прав за наявності підстав для відмови у такій реєстрації. Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідачів, які у межах спірних правовідносин діють як суб'єкти владних повноважень.

Слід відмітити, що під час вирішення цього спору, крім іншого, оцінці підлягають доводи позивача про те, що прийняття оскаржуваного рішення про реєстрацію права власності було вчинено під час дії мораторію встановленого Законом України «Про мораторій та стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Тобто, правовідносини у даній справі є відмінними від тих, за яких Верховний Суд України прийняв рішення у справі № 826/4858/15, а отже постанова цього суду від 14 червня 2016 року до спірних відносин застосуванню не підлягає.

Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що даний спір слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було допущено порушення норм матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити, ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 204, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 01 листопада 2016 року - скасувати, а справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Марченка Олександра Анатолійовича, треті особи: Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», про визнання протиправним та скасування рішень, зобов'язання вчинити дії направити до Окружного адміністративного суду м. Києва для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Глущенко Я.Б.

Шелест С.Б.