Справа № 804/15422/15
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"07" грудня 2016 р. справа № 804/15422/15

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Ясенової Т.І., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача-1 Ковирєва М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" Пантіної Любові Олександрівни

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. у справі №804/15422/15

за позовом ОСОБА_1

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" Пантіної Любові Олександрівни (відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач-2),

про визнання протиправним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" про визнання договору Банківського вкладу "Стандарт" № 350596 від 28 травня 2015 року нікчемним;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" включити позивача до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь позивача судові

витрати, які складаються з судового збору у розмірі 487 гривень 20 копійок та витрат на правову допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок, а разом 5487 гривень 20 копійок.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. позов задоволено частково, а саме:

- зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" Пантіну Любов Олександрівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Український професійний банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб;

- зобов'язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" Пантіну Любов Олександрівну включити ОСОБА_1 до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постанова мотивована необґрунтованістю повідомлення позивача про визнання правочину нікчемним. Належним способом захисту порушеного права є оскарження наслідків дій уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ "Український професійний банк" Пантіної Любові Олександрівни з повідомлення про визнання договору нікчемним.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідач-1 оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач-1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідач-1, зокрема, зазначив, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тому факту, що операції за рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я позивача, здійснені 28.05.2015 року, тобто у період коли діяла постанова Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", відповідно до якої в діяльності банку діяло обмеження проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Тобто, постановою від 30.04.2015 року № 293/БТ регулятор обмежив обсяг цивільної дієздатності ПАТ "Український професійний банк" як банківської установи.

Положення постанови Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ кореспондуються з положенням частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", які визначають підстави нікчемності правочинів неплатоспроможного банку, однією з яких є здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Однак, суд не з'ясував суттєві для правильного вирішення справи обставини та надані відповідачем-1 на їх підтвердження докази, дійшов хибного висновку про те, що постановою Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ не встановлено жодних обмежень на внесення коштів, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

За результатами перевірки було виявлено рахунки фізичних осіб, кошти на яких (в межах гарантованої суми) виникли шляхом безготівкового перерахування з поточних і депозитних рахунків інших фізичних осіб та/або юридичних осіб (сума на яких перевищувала суму, яка відшкодовується Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або не відшкодовується взагалі), внаслідок чого збільшилась гарантована сума відшкодування коштів фізичних осіб, за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Зокрема, було встановлено, що за рахунком НОМЕР_1, відкритим ім'я позивача фактичного внесення коштів готівкою не відбувалося.

Так, кошти були штучно (без фактичного проведення такої операції) зняті з рахунку юридичної особи - ТОВ "СО "Алабай" (через касу Дніпродзержинського відділення банку) у тотожній сумі (82776,50 грн.), що через три хвилини була нібито внесена позивачем до тієї ж каси у якості банківського вкладу.

Зі змісту грошового чека № ЛЄ4627871 від 28.05.2015 р., за яким ТОВ "CO "Алабай" було штучно видано кошти з каси банку, вбачається, що фактичним отримувачем таких коштів був саме позивач - ОСОБА_1, який згідно відомостей в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є керівником, засновником та кінцевим бенефіціарним власником (частка в статутному капіталі - 95%) цієї юридичної особи.

Кошти ТОВ "СО "Алабай" обліковувались в ПАТ "Український професійний банк" на підставі відповідного договору банківського рахунку.

З аналізу довідки про рух коштів у касі Дніпродзержинського відділення ПАТ "Український професійний банк" вбачається, що на час видачі грошових коштів ТОВ "СО "Алабай" у касі банку була відсутня достатня сума коштів, що унеможливлювало проведення такої операції взагалі. Однак, оскільки сума грошових коштів штучно виданих ТОВ "СО "Алабай" та штучно внесені позивачем є тотожними, то вихідний залишок у касі не змінився. Тобто, відбулося коригування структури банківського балансу через зміну обліку грошових зобов'язань, фактично грошові кошти з каси не видавалися та у касу внесені не були.

Відповідачем-1 зазначалось, однак не було проаналізовано судом першої інстанції, що у діях позивача наявний умисел на заволодіння коштами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Згідно ст.52 Закону України "Про систему гарантування вкладів" вимоги кредиторів юридичних осіб, які не є пов'язаними особами банку до неплатоспроможного банку підлягають задоволенню виключно за рахунок коштів одержаних в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку та в 7 чергу.

З аналізу фінансової звітності ПАТ "Український професійний банк" вбачається, що ПАТ "Український професійний банк" протягом 2014 - 2015 років активно здійснювало залучення коштів вкладників до банківської установи, що з урахуванням факту невиконання банком зобов'язань перед вкладниками свідчить про наявність значної суми заборгованості перед вкладниками. А враховуючи, що вимоги ТОВ "СО "Алабай" підлягають задоволенню у сьому чергу, у останнього були підстави вважати, що майна від реалізації ПАТ "Український професійний банк" буде не достатньо для задоволення кредиторських вимог сьомої черги і така заборгованість вважатиметься погашеною.

Тобто, перерахування коштів за допомогою штучної касової операції на рахунок позивача було здійснено з метою створення штучного зобов'язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на відшкодування коштів за рахунок держави.

Висновок суду першої інстанції щодо того, що Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не визначено конкретної підстави нікчемності правочину є хибним, оскільки такий висновок зроблений на підставі повідомлення про нікчемність правочину, однак вимога про визначення конкретної підстави нікчемності правочину у такому повідомленні у законодавстві відсутня.

Згідно з ч.2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" протягом дії тимчасової адміністрації Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Відповідачем-1 зазначалось, що задоволенню кредиторських вимог четвертої черги (до якої відносяться кредиторські вимоги TОB "СО "Алабай") передує, у тому числі повернення цільової позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка надавалась банку для погашення останнім заборгованості перед вкладниками, за договорами банківського рахунку, строк дії яких закінчився до дня запровадження тимчасової адміністрації або у період дії тимчасової адміністрації (такі кошти не гарантуються Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та підлягають виплаті саме банківською установою).

Враховуючи, що уклавши нікчемний правочин позивач мав намір отримати кошти від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, то правочин був направлений на незаконне заволодіння державними коштами, порушує публічний порядок, тобто є нікчемним.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову - про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та його представник проти задоволення апеляційної скарги відповідача-1 заперечували.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача-2, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що 28.05.2015 року між позивачем та ПАТ "Український професійний банк", в особі начальника Дніпродзержинського відділення ПАТ "Український професійний банк" Оверченко Олени Володимирівни було укладено договір банківського вкладу "Стандарт" №350596.

28.05.2015 року на особовий рахунок № НОМЕР_1, відкритий у ПАТ "Український професійний банк", були зараховані кошти в сумі 82 776,50 грн., тобто позивач набув прав вкладника з 28.05.2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 28.05.2015 року №348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних".

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.05.2015 року №107 "Про запровадження тимчасової адміністрації ПАТ "Український професійний банк", згідно з яким з 29.05.2015 року по 28.08.2015 року було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіну Любов Олександрівни.

Наказами Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації Пантіної Любов Олександрівни від 29.05.2015 року №26/ТА та від 02.06.2015 року №26/ТА призначено у ПАТ "Український професійний банк" перевірку договорів (інших правочинів) на предмет виявлення правочинів, виконання яких спричинило або могло спричинити погіршення фінансового стану банку; договорів банківського вкладу (депозиту) та договорів банківського рахунку (поточних рахунків, в тому числі і карткових) з вкладниками, а також обставин зарахування грошових коштів на рахунки таких осіб для виявлення підстав можливого обмеження виплати коштів вкладникам.

Відповідно до протоколу засідання комісії з перевірки договорів №21 від 17.08.2015 року підставою для визнання договору, укладеного позивачем та банком, нікчемним Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб визначено п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28.08.2015 № 562 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28.08.2015р. №158 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", на підставі якого розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Український професійний банк" та делеговано всі повноваження ліквідатора Пантіній Любові Олександрівні строком на 1 рік з 31.08.2015 року по 30.08.2016 року включно.

На початку вересня 2015 року позивач отримав повідомлення від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Український професійний банк" Пантіної Л.О. від 27.08.2015 року за вих. № 01-10/4087, в якому зазначено, що правочини, в тому числі договір банківського вкладу від 28.05.2015 року №350596 (операції з внесення 28.05.2015р. грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1) є нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 228 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позову, з тих підстав, що:

- відповідачем-1 у повідомленні від 27.08.2015р. № 01-10/4087 не було зазначено в чому саме полягають переваги (пільги) договору банківського вкладу "Стандарт" №350596 від 28.05.2015 року. Підстава, визначена в п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не обґрунтована уповноваженою особою жодними доказами;

- оскільки договір банківського вкладу "Стандарт" №350596 від 28.05.2015 року був укладений в день винесення Правлінням Національного банку України постанови від 28.05.2015 року №348 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних", то позивач не був обізнаний на момент укладення договору про неплатоспроможність банку, а договір банківського вкладу, укладений позивачем з банком, за формою є стандартним, який пропонувався до укладення для невизначеного кола осіб, умови розміщення такого вкладу були публічно оголошені;

- доводи відповідача-1 про те, що операції за депозитним рахунком НОМЕР_1, відкритим на ім'я позивача, здійснені 28.05.2015 року, тобто у період, коли діяла постанова Національного банку України від 30.04.2015р. №293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку", відповідно до якої в діяльності банку діяло обмеження не допускати проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, є необґрунтованими, оскільки кошти внесені на рахунок позивача в ПАТ "Український професійний банк" до запровадження тимчасової адміністрації банку, а віднесення банку до категорії проблемних не встановлює жодних обмежень на внесення коштів в такому банку;

- на підтвердження факту внесення грошових коштів на рахунок до банку позивач надав копію квитанції від 28.05.2015р. №350596 (#23051280), яка свідчить про те, що грошові кошти відповідно до укладеного договору внесені.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позову, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Згідно ст.6 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у межах своїх функцій та повноважень Фонд здійснює нормативне регулювання системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку; приймає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами; видає нормативно-правові акти у формі інструкцій, положень, правил. Нормативно-правові акти Фонду підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 24, 33 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд має право застосовувати штрафи за адміністративні правопорушення на керівників банків та адміністративно-господарські санкції до банків.

Згідно ст.30 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд здійснює регулювання діяльності банків шляхом: 1) прийняття в межах своїх повноважень нормативно-правових актів, обов'язкових до виконання банками; 2) здійснення контролю за виконанням зобов'язань банків у зв'язку з їх участю в системі гарантування вкладів фізичних осіб; 3) виведення неплатоспроможних банків з ринку; 4) в інших формах, передбачених цим Законом; регулятивні повноваження Фонду, визначені цим Законом, поширюються на всі банки в Україні. Банки зобов'язані дотримуватися нормативно-правових актів Фонду та виконувати вимоги, встановлені Фондом у межах його повноважень.

Статтею 17 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" передбачено, що учасниками Фонду є банки. Участь банків у Фонді є обов'язковою. Банк набуває статусу учасника Фонду в день отримання ним банківської ліцензії. Банк зобов'язаний сплачувати до Фонду збори, визначені цим Законом, дотримуватися інших вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду. Нормами цього Закону також встановлено порядок визначення розміру регулярного збору з урахуванням банківських ризиків (диференційованих зборів).

Згідно ст.36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

У відповідності до ч.3 ст.16 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" позови, подані проти працівників Фонду, вважаються позовами, поданими проти Фонду.

З аналізу наведених норм вбачається, що Фонд виконує регуляторну, контролюючу функцію стосовно діяльності банків, а крім того, здійснює діяльність щодо виведення банків з ринку через реалізацію положень Законів України "Про банки та банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб". В останньому випадку Фонд здійснює свої функції через Уповноважену особу Фонду, повноваження котрої передбачені ст. 37 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Отже, на думку колегії суддів, Фонд є суб'єктом владних повноважень, оскільки виконує управлінські функції на основі закону, має право приймати обов'язкові до виконання правові акти та застосовувати державний примус за порушення законодавства. З такої точки зори, слід зазначити, що колегія суддів не погоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, стосовно того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, та зазначає наступне.

Так, згідно з ч.1 ст.244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Апеляційний суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаній постанові зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року №2343-XII (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів. Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним, нормами якого, як уже зазначено вище, регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Більш того, системний аналіз вище викладених норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" дає суду підстави дійти висновку, що ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку, має особливе правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII.

Зокрема, відповідно до ст.7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства. Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються. Більш того, на це є пряма норма - стаття 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", згідно якій дія Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" на банки не поширюється.

Крім того, згідно з п.17 ч.1 ст.2, ч.ч.1, 2 ст.3, ч.1 ст.34, ч.8 ст.36, ч.1 ст.54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління, зокрема, у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню, на думку колегія суддів апеляційного суду, за правилами КАС України.

Щодо суті спору, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов'язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

У відповідності до ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Підстави, для визнання правочинів (у тому числі договорів) неплатоспроможного банку нікчемними наведені в частині 3 ст. 38 Закону.

У відповідності до ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", уповноважена особа Фонду має протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомити сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчинити дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Колегія суддів погоджується з доводами відповідача-1, що Уповноважена особа Фонду діяла саме на виконання зазначених норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у спосіб і порядок, ним передбачений.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачу було направлено повідомлення про нікчемність правочину, а саме про те, що договір банківського вкладу від 28.05.2015 року №350596 (операції з внесення 28.05.2015р. грошових коштів на рахунок № НОМЕР_1) є нікчемним відповідно до вимог статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та статті 228 Цивільного кодексу України.

Позивач є одним із засновників (учасників) ТОВ "СО "Алабай". 28.05.2015 року позивачем у Дніпродзержинському відділенні ПАТ "Український професійний банк" з рахунку ТОВ "СО "Алабай" отримано грошові кошти готівкою в сумі 82776,50 грн. Того ж дня о 10 год. 55 хв. позивачем на власний рахунок НОМЕР_1, згідно договору банківського вкладу від 28.05.2015 року №350596, було внесено грошові кошти в такій же сумі - 82776,50 грн. у Дніпродзержинському відділенні ПАТ "Український професійний банк". Проте, згідно довідки про рух коштів у касі Дніпродзержинського відділення ПАТ "Український професійний банк" вбачається, що на час видачі грошових коштів ТОВ "СО "Алабай" у касі банку була відсутня достатня сума коштів, що унеможливлювало проведення такої операції з готівковими коштами.

В казані обставини, на думку колегії суддів, свідчать про намір ТОВ "СО "Алабай" повернути свої кошти не як кредитору 7-ої черги за рахунок коштів від реалізації майна банку, а за рахунок Фонду шляхом створення штучних умов та фіктивності правових підстав для отримання коштів.

Суд першої інстанції помилково вказує в своїй постанові, що відповідачем-1 не було визначено конкретної підстави нікчемності правочину неплатоспроможного банку, оскільки мова йде про надання переваги ТОВ "СО "Алабай", яке є кредитором банку.

На думку колегії суддів, у відповідача-1 були всі законні підстави повідомити позивача про нікчемність правочину, вказавши в якості підстави укладання банком правочину (у тому числі договору), умови якого передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку, що передбачає п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", посилання на який наявне в повідомленні.

Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є спеціальним законом, який регулює спірні відносини. Так, у відповідності до ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Частина 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначає, що правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: 1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог; 2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим; 3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору; 4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна; 5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність"; 6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку; 8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України. Отже, за наявністю передбачених підстав визнання договору недійсним не вимагається оскільки він є нікчемним в силу Закону.

Крім того, судом встановлено, що ПАТ "Український професійний банк" постановою Правління Національного банку України від 30.04.2015 року № 293/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до категорії проблемних та запровадження особливого режиму контролю за діяльністю банку" віднесено до категорії проблемних, на підставі чого було прийнято рішення про віднесення ПАТ "Український професійний банк" до категорії неплатоспроможних та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема, банку було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом.

Отже, наведені обставини свідчать про те, що проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована суму відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом, суперечило постанові Правління Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ.

Відповідно до частини 1 ст.56 Закону України "Про Національний банк України" Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що незважаючи на обмеження, ПАТ "Український професійний банк" здійснив операції по внесенню коштів юридичної особи ТОВ "СО "Алабай" на поточний рахунок позивача та уклав з останнім договір банківського вкладу, що є порушенням постанови правління Національного банку України від 30.04.2015 року №293/БТ, яка є обов'язковою до виконання.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Колегія суддів також зазначає, що наявність умислу на укладення нікчемної угоди в обох сторін договору не вимагається законом. До відома працівників банку, уповноважених на укладання договорів, було доведено зміст згаданої постанови, а тому цей договір підпадає під ознаки нікчемності, наведені у п.7 ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

В той же час, правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з підстав визначених ч.3 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З аналізу наведених нормативно-правових актів, можна дійти висновку, що у відповідних випадках правочини (договори) є нікчемними в силу закону.

Так, згідно ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин), тобто у такому випадку визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Отже, суд апеляційної інстанції зважуючи на порушення публічного порядку отримання коштів, яке виразилося в спробі отримати кошти не з банківської установи, а від державної установи - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, тобто держави, вважає, що відповідач-1, призначаючи перевірку та повідомляючи позивача про нікчемність операції по внесенню коштів та договору банківського вкладу, діяв на підставі та в межах встановлених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

З урахуванням того, що спірний правочин укладений під час дії обмеження на здійснення операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом з підстав віднесення банку до категорії проблемних постановою НБУ, яка була обов'язкова для виконання, суд апеляційної інстанції вважає, що позивача правомірно не включено до Переліку вкладників та до Реєстру осіб, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду у зв'язку з визнанням нікчемними операції по внесенню коштів та договору банківського вкладу (депозиту) з підстав укладення цього правочину з порушенням публічного порядку, з наданням певних переваг, прямо не встановлених законодавством чи внутрішніми документами банку, а також з метою штучного створення обов'язку Фонду відшкодувати суму вкладу.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного, колегія суддів доходить висновку, що відповідач-1 діяв на підставі та в порядку, передбаченому чинним законодавством, довів суду правомірність свої дій та рішення, тому позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст.196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Український Професійний Банк" Пантіної Любові Олександрівни задовольнити.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2016 р. у справі №804/15422/15 скасувати.

В позові відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: Т.І. Ясенова

Суддя: А.О. Коршун