Справа № 2-а-116-10-1012
Суддя: Слободян Н. П.
Дата ухвалення: 2010-10-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 2-а-116 2010 р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 жовтня 2010 року Іванківський районний суд Київської області в складі головуючої судді Слободян Н.П., при секретарі Салівон Т.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Іванків справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора ДПС ДАІ Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 про визнання дій субєкта владних повноважень незаконними та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача про визнання дій відповідача незаконними, скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення на нього адміністративного стягнення. Позивач посилається на те, що 29.06.2010 року відповідач своєю постановою серії ВК № 125453, визнав його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122 ч.І КУАП і накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 270 грн.

Зазначену постанову він вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав.

Позивач дійсно 29.06.2010 року рухався по автодорозі Київ-Ковель, керуючи автомобілем НОМЕР_1 біля 5 год. І був зупинений відповідачем, який заявив, що він перевищив шидкість руху на автодорозі, яка відноситься до категорії «Інші дороги» і рухався зі швидкістю 112 км/год, швидкість вимірювалась приладом «Беркут» № 0510056. На що він відповів, що рухався зі швидкістю 90 км/год, попереду рухався інший автомобіль, і зафіксована саме його швидкість, бо зупинити його відповідач не встиг, оскільки знаходився у службовому автомобілі.

Позивач стверджує, що ПДР не порушував, тобто в його діях був відсутній склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУАП. Позивач просить скасувати зазначену постанову, визнавши дії відповідача незаконними.

У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позові. Зазначив, що він від самого початку не погоджувався з вчиненням ним правопорушення, і давав такі ж пояснення в протоколі.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_3 підтвердив пояснення позивача.

Відповідач чи його представник у судове засідання не з*явились, про день і час слухання справи повідомлено вчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомлено.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

29.06.2010 року відповідач склав протокол серії ВК № 125453 про адміністративне правопорушення вчинене ОСОБА_1 за наступних обставин: «29.06.2010 року о 5 год. на автодорозі Київ-Ковель керуючи автомобілем перевищив швидкість руху на автодорозі, яка відносить до категорії «інші дороги» і рухався зі швидкістю 112 км/год., швидкість вимірювалась приладом «Беркут» № 0510056, чим порушив вимоги п. 12.6 ГІДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст. 122 КУАП». По суті порушення ОСОБА_1 пояснив, що рухався по автодорозі Київ-Ковель зі швидкістю 90 км/год поза населеним пунктом».

Незважаючи на такі пояснення ОСОБА_1, інспектор ДПС склав постанову про притягнення його до адмінвідповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУАП і на нього накладено стягнення у розмірі 270 грн. При цьому у постанові жодним чином не обумовлено, чому інспектор не бере до уваги пояснення правопорушника, і чим вони спростовуються. Єдиним доказом вчинення позивачем правопорушення є протокол про адміністративне правопорушення.

Ст. 268 КУАП передбачає право особи, яка притягається до адмінвідповідальності давати пояснення.

Згідно ч.1 ст. 287 КУАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Відповідно до ст. 251 КУАП «доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган ( посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків... показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення правил дорожнього руху..., а також іншими документами».

Будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених відповідачем у протоколі, і постанові про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за перевищенні швидкості, крім протоколу про адміністративне правопорушення, в матеріалах справи немає, як і недані вони і у судове засіданні. За правилами КАС України обовязок доведення правомірності своїх дій та рішень покладається саме на субєкт владних повноважень (відповідача). Відповідач у судове засідання не з*явився, заперечень проти позову не надіслав.

Як встановлено у судовому засіданні з пояснень позивача, показів свідка, позивач стверджує, що швидкості не перевищував, на що він звертав увагу відповідача ще під час складання протоколу, проте його пояснення, не були взяті до уваги, як не були спростовані й іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, інспектор, при розгляді справи і винесенні постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не намагався оцінити докази, жодного рапорту інших працівників ДАІ (учасників екіпажу ДАІ в даному випадку), свідків, які могли також спростувати пояснення і позивача, не було відібрано. Тобто фактично інспектор ДАІ надав перевагу, не мотивуючи цього, одному доказу ( складеному ним особисто протоколу), і взагалі не розглядав і не оцінював такого доказу як пояснення правопорушника, а отже порушив при винесенні постанови вимоги ст. 252 КУАП про оцінку доказів за своїм внутрішнім переконання, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку про те, що складена постанова підлягає скасуванню, оскільки вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не доведене.

Керуючись, ст. 268, 287, 288, 289, 293 КУАП ст.ст. 11, 71, 86, 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії інспектора ДПС ДАІ Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 незаконному.

Постанову інспектора ДПС ДАІ Рівненської роти ДПС для ОДДЗ УМВС України в Рівненській області ОСОБА_2 від 29.06.2010 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.І ст. 122 КУАП і накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 270 грн. скасувати.

Провадження у адміністративній справі закрити.

Постанова суду оскарженню не підлягає

Суддя