Справа № 804/1884/16
Суддя: Чорна Валерія Вікторівна
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2016 р. справа № 804/1884/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Чорна В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 20.11.2015 р., -

в с т а н о в и в:

01 квітня 2016 року Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (далі - ПАТ «Кривбасзалізрудком») звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 20.11.2015 р., яким йому зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 607 144, 50 грн., в тому числі, на суму основного зобов'язання - у розмірі 404 763 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 202 381, 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесено відповідачем на підставі висновків, викладених в акті перевірки № 25/28-01-51-03/00191307 від 09.11.2015 р., щодо неправомірності включення позивачем до складу податкового кредиту сум ПДВ по господарським операціям з контрагентами-постачальниками ТОВ «Літпром Кривбас», ТОВ «Промліга», ТОВ «Аріста КР», ТОВ «Нова Плюс», ПП «Ювікс», на загальну суму 404 763 грн. Позивач вважає такі висновки необґрунтованими та безпідставними, посилається на відсутність у податкового органу доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності ПАТ «Кривбасзалізрудком», були б спрямовані на отримання податкової вигоди або не були обумовлені економічними причинами, пов'язаними з отриманням доходу від підприємницької діяльності. Позивач також зазначив, що висновок відповідача про нікчемність правочинів ґрунтується лише на результатах аналізу ланцюгів постачання товару та пов'язаний з відсутністю у податкового органу даних, які б свідчили про наявність у контрагентів-постачальників задекларованих основних фондів, технічного персоналу, виробничих потужностей, складських приміщень та інших засобів ведення господарської діяльності. Зазначені підстави для висновків податкового органу суперечать положенням ст.ст. 204, 215 ЦК України, якими закріплено принцип презумпції правомірності правочинів, оскільки нікчемність правочинів позивача з його контрагентами відповідачем з посиланням на встановлені юридичні факти, які б прямо вказували на їх недійсність, не доведена. Крім того, висновки відповідача, на думку позивача, суперечать принципу індивідуальної відповідальності платника податків, який не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства з боку його контрагентів. Посилаючись на зазначені доводи, позивач просить скасувати оскаржуване податкове повідомлення-рішення відповідача в повному обсязі (т.1 а.с. 4-13).

Представником відповідача за довіреністю ОСОБА_1 надані письмові заперечення проти позову, в яких зазначено, що посадовими особами СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Кривбасзалізрудком» з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ по здійсненим фінансово-господарським операціям з підприємствами-постачальниками ТОВ «Літпром Кривбас», ТОВ «Промліга», ТОВ «Аріста КР», ТОВ «Нова Плюс», ПП «Ювікс», за результатами якої складено акт № 25/28-01-51-03/00191307 від 09.11.2015 р. Перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14, ст. 22, п. 44.1, . 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено завищення ним податкового кредиту на загальну суму ПДВ у розмірі 404 763 грн., завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту звітного періоду, а також завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку на ту ж суму. Зазначені висновки відповідач обґрунтовує відсутністю можливості встановлення ланцюгу походження товару, поставленого на адресу позивача контрагентами-постачальниками, відсутністю сертифікатів якості на поставлений товар, порушеннями, допущеними при складанні первинних документів, яким підтверджено факт постачання товарів, а також відсутністю у податкового органу даних, які б свідчили про наявність у зазначених контрагентів-постачальників задекларованих основних фондів, технічного персоналу, виробничих потужностей, складських приміщень та інших засобів ведення господарської діяльності. Посилаючись на викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т.2 а.с. 50-52).

В судове засідання 13.10.2016 року представник позивача, повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, не з'явився, надав суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження (т. 2 а.с. 222).

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_1 в судовому засіданні 13.10.2016 року додаткових пояснень та доказів у справі не надала.

Враховуючи, що в судове засідання прибули не всі особи, що беруть участь у розгляді справи, та за відсутності потреби у виклику свідків та проведенні судових експертиз, у відповідності до вимог ч. 6 ст. 128 КАС України, розгляд справи завершено без участі сторін в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ПАТ «Кривбасзалізрудком» перебуває на податковому обліку в СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС (т.1 а.с. 237).

З установчих документів позивача вбачається, що ПАТ «Кривбасзалізрудком» здійснює фактичну діяльність, пов'язану з добуванням залізних руд.

На підставі направлень на перевірку № 61/28-01-51-03 від 12.10.2015 р., виданих СДПІ з ОВП у м. Дніпропетровську Міжрегіонального ГУ ДФС, посадовими особами відповідача в період з 12.10.2015 р. по 02.11.2015 р. проведено позапланову виїзну перевірку ПАТ «Кривбасзалізрудком» з питань дотримання вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту з ПДВ по здійсненим фінансово-господарським операціям з підприємствами-постачальниками ТОВ «Літпром Кривбас» за липень 2015 року, ТОВ «Промліга» за липень 2015 року, ТОВ «Аріста КР» за липень 2015 року, ТОВ «Нова Плюс» за липень 2015 року, ПП «Ювікс» за лютий, квітень, травень 2015 року, за результатами якої складено акт перевірки № 25/28-01-51-03/00191307 від 09.11.2015 р. (т.1 а.с. 236-250, т.2 а.с. 1-13).

Згідно висновків вказаного акту, перевіркою встановлено порушення позивачем п.п. 14.1.18, п. 14.1 ст. 14, ст. 22, п. 44.1, . 44.6 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6, п. 200.1, п. 200.4, ст. 200, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 ПК України, в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму ПДВ у розмірі 404 763 грн. Поряд з цим, перевіркою встановлено завищення від'ємного значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту звітного періоду на загальну суму 404 763 грн., завищення суми податку на додану вартість, що підлягає бюджетному відшкодуванню на рахунок платника у банку, на ту ж саму суму (т.1 а.с. 179).

Позивач, не погодившись з висновками зазначеного акту перевірки, подав письмові заперечення від 12.11.2016 р. (т.2 а.с. 17-19).

Листом від 18.11.2015 р. за вих. 13766/10/28-01-51-03 «Про результати розгляду заперечень» відповідач повідомив ПАТ «Кривбасзалізрудком» про відмову у задоволенні заперечень (т.2 а.с. 20-26).

На підставі висновків, викладених в акті перевірки № 25/28-01-51-03/00191307 від 09.11.2015 р., відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № від 20.11.2015 р., яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 607 144, 50 грн., в тому числі, за основним зобов'язанням - у розмірі 404 763 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 202 381, 50 грн. (т.2 а.с. 15).

Зазначене податкове повідомлення-рішення оскаржено позивачем в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Міжрегіонального ГУ ДФС від 30.11.2015 р. за вих. № 53-14/3405 (т.2. а.с. 28-30).

Рішенням Міжрегіонального ГУ ДФС № 37291/10/28-10-10-4-33 від 17.12.2015 р. скаргу позивача залишено без задоволення (т. 2 а.с. 31-36).

Не погодившись з вищевказаним рішенням податкового органу, позивач звернувся до Державної фіскальної служби України, шляхом подання повторної скарги від 26.12.2015 р. за вих. № 53-14/3702 (т.2 а.с. 37-39).

Рішенням Державної фіскальної служби України № 4426/6/99-99-10-01-04-25 від 29.02.2016 р. повторну скаргу позивача залишено без задоволення (т. 2 а.с. 42-43).

Не погодившись з вищевказаним рішенням податкового органу, позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суд із зазначеним позовом.

Встановивши обставини справи, проаналізувавши норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-XIV, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно ст. 3 цього Закону, метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства. Бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до ст. 2 Положення «Про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів. Первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи. На вимогу контролюючих або судових органів та своїх контрагентів підприємство, установа зобов'язані за свій рахунок зробити копії таких документів на паперовому носії. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Фізичні та юридичні особи, які беруть участь у здійсненні операцій, пов'язаних з прийомом і видачею грошових коштів, цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна, забезпечуються підприємством, установою, що виконує ці операції, копіями первинних документів про таку операцію. Додаткові вимоги до порядку створення первинних документів про касові і банківські операції, рух цінних паперів, товарно-матеріальних цінностей та інших об'єктів майна передбачаються іншими нормативно-правовими актам.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Отже, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України. Так, згідно з п.138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому, відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

За відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі, якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку, відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно абз. «а» п. 198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання та виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

У відповідності до п. 198.2 ст. 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Отже, правомірність формування платником податку податкового кредиту визначається фактичним проведенням операцій платником податку зі своїми безпосередніми контрагентами, які оформлені належними документами.

Як вбачається з досліджених судом у справі доказів, ПАТ «Кривбасзалізрудком» у липні 2015 року мало господарські відносини з підприємствами-постачальниками ТОВ «Літпром Кривбас», ТОВ «Промліга», ТОВ «Аріста КР», ТОВ «Нова Плюс» та з ПП «Ювікс» - за лютий, квітень, травень 2015 року, на підставі яких позивачем сформовано податковий кредит у відповідному звітному податковому періоді, а також відображено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання звітного періоду та сумою податкового кредиту відповідного звітного періоду.

Зокрема, між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ТОВ «Аріста КР» було укладено договір поставки № 513 від 26.03.2015 р., згідно умов якого, ТОВ «Аріста КР» (постачальник) зов'язувалось передати у власність ПАТ «Кривбасзалізрудком» (покупець) продукцію згідно специфікацій до цього договору (т.1 а.с. 34-37).

На підставі фінансово-господарських операцій з поставки від ТОВ «Аріста КР» на адресу позивача товару (накладки та підкладки Р-43), які відбувались на виконання договору № 513 від 26.03.2015 р. протягом липня 2015 року, позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на суму 50 668 грн.

На підтвердження здійснення поставки, позивачем до перевірки надано наступні документи: видаткові накладні № 25 від 27.07.15, № 24 від 23.07.15, № 22 від 10.07.15; податкові накладні № 6 від 27.07.15, № 3 від 23.07.15, № 1 від 10.07.15; товарно-транспортні накладні № 25 від 27.07.15, № 21 від 23.07.15, № 22 від 10.07.15. Крім того, позивачем було надано прибуткові ордери, платіжні доручення та рахунки на поставлений товар, наявність яких не заперечується сторонами у справі (т.1 а.с. 152-161).

Інших первинних документів на підтвердження реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Аріста КР» позивачем надано не було.

При цьому, суд зазначає, що пунктом 2 договору поставки № 513 від 26.03.2015 р., визначено, що якість товару повинна відповідати державним стандартам і технічним умовам на даний вид товару й підтверджуватись сертифікатом якості виробника товару (т.1 а.с. 34).

При цьому, позивачем ні під час проведення перевірки, ні під час адміністративного оскарження, ні під час розгляду справи судом не було надано документів, які б засвідчували якість поставленого контрагентом-постачальником товару, а саме: не надано сертифікатів якості або паспортів на поставлений товар, а отже, не підтверджено його відповідність вимогам державних стандартів та технічних умов на даний вид товару, що є обов'язкової умовою договору, та підтверджувало б походження продукції від її виробника - ПАТ «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського», згідно специфікації № 2 (т. 1 а.с. 37).

Крім того, у позивача відсутні не лише документи, що підтверджують прийняття товару за якістю, але й за кількістю. Зокрема, згідно специфікації № 2 від 02.07.2015 р., товар поставляється у тонах. Водночас, ні актів зважування, ні відомостей щодо проходження товару на територію підприємства, ні технічної документації на товар, що прямо передбачено умовами договору та специфікацією, позивачем не надано. Відсутні у позивача і письмові заявки на поставку товару, що також прямо передбачено умовами договору (розділ 3, п.п. 3.4, 3.5, 3.6).

У наданих до перевірки товарно-транспортних накладних (т. 1 а.с. 155-161) відсутні дані щодо документів, які додаються до ТТН (товарних накладних, сертифікатів, посвідчень, свідоцтв), які водій-експедитор приймає і передає разом із вантажем вантажоодержувачу, включаючи вид пакування та іншу обов'язкову інформацію про вантаж.

У наданих до перевірки видаткових накладних відсутні відмітки про проходження товару через контрольно-пропускні пункти ПАТ «Кривбасзалізрудком» автотранспортом ТОВ «Аріста КР», яким забезпечувалась поставка товару.

Натомість, проведеною податковим органом перевіркою було встановлено, що поставлений на адресу позивача товар від ТОВ «Аріста КР» по ланцюгу постачання був поставлений від ПП «Агентство безпеки еліт собр», стосовно якого відсутні будь-які дані щодо походження реалізованої на адресу ТОВ «Аріста КР» продукції, пов'язаної з добуванням залізних руд. При цьому, основною діяльністю даного контрагента є «діяльність приватних охоронних служб».

Крім того, між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ТОВ «Літпром Кривбас» було укладено договір поставки № 476 від 17.03.2015 р., згідно умов якого, ТОВ «Літпром Кривбас» у якості постачальника зобов'язувалось передати у власність ПАТ «Кривбасзалізрудком» як покупця продукцію згідно специфікацій до цього договору (т.1 а.с. 29-33).

На підставі фінансово-господарських операцій протягом липня 2015 року з поставки від ТОВ «Літпром Кривбас» на адресу позивача товару (підп'ятник сферичний), на виконання договору № 476 від 17.03.2015 р., позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ у липні 2015 року на суму 7 600 грн.

На підтвердження здійснення господарських відносин з поставки цього товару, позивачем до перевірки були надані видаткова накладна № 2 від 03.07.15, податкова накладна № 2 від 03.07.15, товарно-транспортна накладна № 2 від 03.07.15, прибутковий ордер, платіжне доручення та рахунок на поставлений товар, наявність яких не заперечується сторонами у справі (т.1 а.с. 163-168).

При цьому, пунктом 2 договору поставки № 476 від 17.03.2015 р., яким регламентовано якість товару, що поставляється, визначено, що якість товару повинна відповідати державним стандартам і технічним умовам на даний вид товару й підтверджуватись сертифікатом якості виробника товару (т.1 а.с. 29).

Позивачем до перевірки було надано сертифікат якості на товар, виданий ПП «Герон», місцем знаходження якого є м. Дебальцево Донецької області (т.1 а.с. 167). Водночас, загальновідомими є обставини, що протягом 2014-2015 років у м. Дебальцево велися активні бойові дії. Крім того, за даними ІС «Податковий блок», ПП «Герон» знаходиться за іншою адресою: м. Дружківка, Донецька область, що свідчить про невідповідність даних, зазначених у сертифікаті якості на поставлений товар, та ставить під сумнів його походження та, відповідно, здійснення зазначеним суб'єктом господарювання господарської діяльності, з огляду на його територіальне розташування відносно позивача.

Аналізуючи надані позивачем документи по вказаним взаємовідносинам, суд також враховує, що, згідно специфікації № 1 до договору № 476 від 17.03.2015 р., поставлений на адресу позивача товар має бути новим, не раніше 2014-2015 року виробництва (т.1 а.с. 31). Проте, аналізом походження товару, проведеним податковим органом, не встановлено фінансово-господарських операцій з придбання даного виду товару по ланцюгу постачання: ПП «Герон» - ТОВ «Іліфіос Груп», ПП «Герон» - ТОВ «Літпром Кривбас».

У наданих до перевірки видаткових накладних відсутні відмітки про проходження товару через контрольно-пропускні пункти ПАТ «Кривбасзалізрудком» автотранспортом ТОВ «Літпром Кривбас», яким відбувалась поставка товару за умовами договору.

Інших первинних документів податкового та бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Літпром Кривбас», позивачем надано не було.

Крім того, між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ТОВ «Промліга» було укладено договір поставки № 218 від 03.02.2015 р., згідно умов якого, ТОВ «Промліга» у якості постачальника зобов'язувалось передати у власність ПАТ «Кривбасзалізрудком» як покупця продукцію, згідно специфікацій до цього договору (т.1 а.с. 22-28).

На підставі фінансово-господарських операцій з поставки ТОВ «Промліга» на адресу позивача протягом липня 2015 року товару (запчастини до обладнання, що використовується для добування залізних руд), на виконання умов договору № 218 від 03.02.2015 р., позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ у липні 2015 року на суму 62 126 грн.

На підтвердження здійснення господарських відносин з поставки товару, позивачем до перевірки надано видаткові накладні № 137 від 06.07.15, № 139 від 06.07.15, № 140 від 06.07.15, № 141 від 06.07.15, № 138 від 06.07.15, № 134 від 03.07.15, № 146 від 22.07.15; податкові накладні № 4 від 06.07.15, № 1 від 03.07.15, № 10 від 22.07.15; товарно-транспортні накладні № Р137 від 06.07.15, № Р139 від 06.07.15, № Р140 від 06.07.15, № Р141 від 06.07.15, № Р138 від 06.07.15, № Р134 від 03.07.15, № Р146 від 22.07.15, а також прибуткові ордери, платіжні доручення та рахунки на поставлений товар, наявність яких не заперечується сторонами у справі (т.1 а.с. 168-191).

Інших первинних документів податкового та бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ТОВ «Промліга», позивачем надано не було. Аналізом баз даних та податкової звітності також неможливо підтвердити господарські відносини зазначеного контрагента-постачальника з платниками податків - виробниками продукції.

Так, згідно даних податкового обліку, постачальниками запчастин на адресу ТОВ «Промліга» по ланцюгу постачання є ТОВ «Пуарден», основним видом діяльності якого є оптова торгівля текстильними виробами, та ТОВ «Авто-Нікос», яке спеціалізується на роздрібній торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Зазначені контрагенти, в свою чергу, за даними ІС «Податковий блок» не є виробниками або імпортерами товару (запчастин до обладнання, що використовується для добуванням залізних руд), та не мають господарських відносин з суб'єктами господарювання, які є виробниками або імпортерами вказаного виду товару. В той же час, контрагенти-постачальники товару на адресу ТОВ «Пуарден» та ТОВ «Авто-Нікос» зареєстровані та знаходяться на непідконтрольній Україні території, у зв'язку з чим, не можливо встановити походження товару.

Крім того, між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ПП «Ювікс» було укладено договори поставки № 1428 від 14.11.2013 р. та № 51 від 15.01.2015 р., згідно умов яких, ПП «Ювікс» (постачальник) зобов'язувалось передати у власність ПАТ «Кривбасзалізрудком» (покупець) продукцію згідно специфікацій до цього договору (т.1 а.с. 38-59).

На підставі фінансово-господарських операцій з поставки ПП «Ювікс» на адресу позивача товару (запчастини до обладнання, що використовується для добуванням залізних руд) за лютий, квітень, травень 2015 року, на виконання умов договорів № 1428 від 14.11.2013 р., № 51 від 15.01.2015 р., позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ за лютий 2015 р. - на суму 94 806, 14 грн., за квітень 2015 р. - на суму 69 496, 60 грн., за травень 2015 р. - на суму 33 581, 89 грн.

На підтвердження здійснення поставки товару, позивачем до перевірки надано: видаткові накладні № РН-0000005 від 06.02.15, № РН-0000007 від 12.02.15, № РН-0000008 від 12.02.15, № РН-0000009 від 12.02.15, № РН-0000010 від 12.02.15, № РН-0000019 від 24.02.15, № РН-0000021 від 24.02.15, № РН-0000020 від 24.02.15, № РН-0000044 від 09.04.15, № РН-0000041 від 09.04.15, № РН-0000042 від 09.04.15, № РН-0000043 від 09.04.15, № РН-0000040 від 09.04.15, № РН-0000049 від 17.04.15, № РН-0000050 від 17.04.15, № РН-0000052 від 22.04.15, № РН-0000069 від 19.05.15, № РН-0000070 від 19.05.15, № РН-0000074 від 22.05.15, товарно-транспортні накладні № 015706 від 06.02.15, № 019918 від 13.02.15, № 016291 від 24.02.15, № 015876 від 09.04.15, № 9830 від 17.04.15, № 017400 від 22.04.15, № 017287 від 19.05.15, а також прибуткові ордери, платіжні доручення та рахунки на поставлений товар, наявність яких не заперечується сторонами у справі (т.1 а.с. 61-146).

Інших документів податкового та бухгалтерського обліку на підтвердження реальності здійснення господарських операцій по взаємовідносинам з ПП «Ювікс», позивачем надано не було.

Аналізом баз даних та податкової звітності, проведеним податковим органом під час перевірки, встановлено, що запасні частини за своєю номенклатурою та у кількості, аналогічній тій, що були поставлені на адресу ПАТ «Кривбасзалізрудком», на адресу ПП «Ювікс» поставлені у лютому 2015 року ТОВ «Соул констракшн груп». Натомість, у сертифікатах якості на поставлений на адресу позивача протягом лютого, квітня та травня 2015 року, виробником товару зазначено ПП «Ювікс».

Надаючи оцінку товарно-транспортним накладним, якими позивач підтверджує здійснення господарських відносин з поставки запасних частин від ПП «Ювікс», суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно «Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2009 р. № 207, для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Для водія юридичної особи необхідним є також дорожній лист з відмітками про проведення передрейсових медичного огляду водія та огляду технічного стану транспортного засобу.

Згідно з п. 11 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Мінтрансу України від 14.10.1997 р. № 363, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Залежно від виду вантажу та його специфічних властивостей до основних документів додаються інші (ветеринарні, санітарні та якісні - сертифікати, свідоцтва, довідки, паспорти тощо), що визначається правилами перевезень зазначених вантажів. Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри ТТН підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр ТТН залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику. У тих випадках, коли в ТТН немає можливості перерахувати всі найменування вантажу, підготовленого для перевезення, до такої накладної Замовник додає документ довільної форми з обов'язковим зазначенням відомостей про вантаж (графи 1-10 товарно-транспортної накладної). У цих випадках в товарно-транспортній накладній зазначається, що до неї додається як товарний розділ документ, без якого товарно-транспортна накладна вважається недійсною і не може використовуватись для розрахунків із Замовником. Час прибуття (вибуття) автомобіля для завантаження і розвантаження Замовник зобов'язаний зазначати відповідно до пунктів 8.25 і 8.26 цих Правил. Акт складається у двох екземплярах, які підписуються представниками (водіями) обох Перевізників (по одному для кожного). Це зазначається в товарно-транспортній накладній.

Згідно з правилами здачі вантажів, передбаченими п.13 цих Правил, перевізник здає вантаж у пункті призначення вантажоодержувачу згідно з товарно-транспортною накладною. Здача вантажів вантажоодержувачу у пункті призначення по масі і кількості місць провадиться у порядку і способом, за якими вантажі були прийняті від вантажовідправника (зважуванням на вагах, обмірюванням, підрахунком місць та ін.).

Натомість, товарно-транспортні накладні, надані позивачем, не містять обов'язкових відміток щодо номенклатури (найменування), одиниці виміру, кількості товару, тобто, у них відсутні дані про вантаж, який поставляється на територію ПАТ «Кривбасзалізрудком», відсутні довіреності вантажоодержувача та експедитора/водія, відповідального за транспортування товару, не зазначено посаду та прізвище відповідальної особи вантажовідправника.

Отже, надані позивачем документи мають лише формальні ознаки первинних документів, та не можуть підтверджувати фактичне здійснення господарських операцій. З цього приводу суд погоджується з доводами податкового органу про те, що вказані документи, без встановлення об'єктів оподаткування, є лише паперовими носіями та не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, навіть за наявності формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Викладене свідчить про відсутність належного документального підтвердження з боку позивача реальності здійснення господарських операцій з постачання товару контрагентами-постачальниками ТОВ «Літпром Кривбас», ТОВ «Промліга», ТОВ «Аріста КР» - за липень 2015 року, та ПП «Ювікс» - за лютий, квітень, травень 2015 року, на загальну суму 318 279,20 грн.

При цьому, суд не приймає до уваги надані позивачем в судовому засіданні копії заявок ТМЦ на 2014 та 2015 роки по контрагентам (т. 2 а.с. 121-139), оскільки вони не надавались до перевірки, а отже, не були предметом дослідження під час її проведення; відомості, зазначені у них, не аналізувались на предмет їх відповідності іншим первинним документам бухгалтерського та податкового обліку; стосовно вказаних документів відсутні будь-які висновки відповідача. Стосовно ж наданих позивачем на підтвердження використання придбаного товару у власній господарській діяльності накладних-вимог на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (т. 2 а.с. 140-220), суд зазначає, що вказані документи свідчать лише про використання позивачем у власній діяльності запчастин, найменування яких зазначено у накладних-вимогах, і жодним чином не підтверджують факт придбання вказаних запчастин саме у контрагентів-постачальників та саме у спірному періоді, а отже, не є доказами по даній справі.

Отже, позовні вимоги позивача в частині зазначених вище контрагентів, є безпідставними, та задоволенню не підлягають.

Водночас, стосовно позовних вимог в частині порушень, виявлених під час перевірки по взаємовідносинам позивача з ТОВ «Нова Плюс», суд дійшов висновку про їх задоволення, з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджено, що між ПАТ «Кривбасзалізрудком» та ТОВ «Нова-плюс» було укладено договір поставки № 78 від 16.01.2015 р., згідно умов якого, ТОВ «Нова-плюс» (постачальник) зобов'язувалось передати у власність ПАТ «Кривбасзалізрудком» (покупець) продукцію згідно специфікацій до цього договору (т.1 а.с. 15-21).

На підставі фінансово-господарських відносин з поставки ТОВ «Нова-плюс» на адресу позивача товару (запчастини до обладнання, що використовується для добуванням залізних руд) на виконання договору № 78 від 16.01.2015 р., протягом липня 2015 року позивачем сформовано податковий кредит з ПДВ на суму 86 483,80 грн.

На підтвердження поставки товару, позивачем до перевірки було надано: видаткові накладні № РН-000018 від 20.07.15, № РН-000019 від 20.07.15, № РН-000020 від 20.07.15, № РН-000021 від 20.07.15, податкові накладні № 22 від 20.07.15, № 23 від 20.07.15, № 24 від 20.07.15, № 25 від 20.07.15, товарно-транспортні накладні № 34 від 20.07.15, № 35 від 20.07.15. Проведення розрахунків за даними господарськими операціями підтверджено рахунками-фактурами № СФ-000021 від 20.07.15, № СФ-000020 від 20.07.15, № СФ-000022 від 20.07.15, № СФ-000023 від 20.07.15 (т.1 а.с. 197-211).

На підтвердження відповідності поставленої продукції технічним стандартам якості, позивачем надано сертифікати якості та паспорти (сертифікати) якості на кожну групу товарів, видані ТОВ «Нова-плюс» на виконання умов договору поставки № 78 від 16.01.2015 р. та відповідно до заявок позивача (т.1 а.с. 212-233, т.2 а.с. 87-88).

Крім того, позивачем надано документи на підтвердження наявності основних фондів та здійснення господарської діяльності ТОВ «Нова-плюс» у періоді спірних правовідносин, а саме: договори оренди приміщень, цивільно-правові договори на виконання робіт з фізичними особами у липні 2015 року, дозволи на виконання робіт підвищеної небезпеки, а також лист Криворізької північної ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області № 3789/10/04-83-23 від 12.04.2016 р., згідно якого, ТОВ «Нова-плюс» не має ознак фіктивного підприємства та боргових податкових зобов'язань перед бюджетом станом на 12.04.2016 року (т.2 а.с. 102-120).

Підставою для визнання відповідачем паперовими носіями наданих до перевірки документів по взаємовідносинам з цим контрагентом, в акті перевірки було зазначено відсутність заявок на постачання товару, недоліки в реквізитах окремих документів бухгалтерського обліку, складених ТОВ «Нова плюс», відсутність у контрагента-постачальника основних засобів та трудових ресурсів.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Підпунктом 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарську діяльність визначено як діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підтвердженням реального здійснення господарської операції є первинні документи, які свідчать про фактичну поставку товарів продавцем та їх отримання покупцем, документи, підтверджуючі використання вказаних товарів у власній господарській діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Таким чином, підтвердженням виконання умов договору поставки товару є первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналізом наданих позивачем на підтвердження здійснення господарських відносин з ТОВ «Нова плюс» первинних документів бухгалтерського та податкового обліку, суд не встановив їх невідповідність вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Водночас, зазначені у акті перевірки недоліки у заповненні окремих реквізитів документів самі по собі не можуть виступати підставою для визнання їх паперовими носіями, зважаючи на доведеність здійснення господарських відносин з поставки товару ТОВ «Нова плюс» на адресу позивача у липні 2015 року.

Крім того, чинне податкове законодавство не ставить право платника податку на включення сум сплаченого податку до складу податкового кредиту або валових витрат в залежність від господарських, технічних та виробничих можливостей своїх постачальників.

Платник податків (покупець товару, робіт, послуг) не має обов'язку та права здійснювати контроль за дотриманням постачальниками товару вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, і в подальшому не повинен зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит або віднесення витрат до складу валових за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності за можливе допущення порушення законодавства іншими юридичними особами.

Так, Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р. (Булвес проти Болгарії) зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні ст. 1 Протоколу № 1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання особою своїх зобов'язань щодо податкової звітності з ПДВ. Визнання права на нарахування податкового кредиту було поставлено в залежність від виконання обов'язків постачальником, в той час, коли це залежало від волі одержувача поставки-застосування відповідних положень Закону стало не передбаченим і свавільним. Платник податку не має абсолютно ніяких повноважень відслідковувати, контролювати і забезпечувати виконання постачальником його обов'язків із складення та подання декларації з ПДВ, а також обов'язку зі сплати ПДВ (п. 43, п.69 зазначеного рішення).

При цьому, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Отже, будь-які порушення, встановлені податковим органом в діяльності контрагентів платника податків, в тому числі, щодо відсутності даних про основні засоби та трудові ресурси, не можуть бути самостійною підставою для визнання недійсними господарських відносин з поставки товару (робіт та послуг) на адресу позивача, яку з боку позивача в повному обсязі підтверджено наданими первинними документами.

Крім того, всі первинні документи на підтвердження здійснення господарських відносин з даним контрагентом-постачальником, в тому числі, видаткові, податкові та товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, заявки на поставку товару, сертифікати та паспорти якості на поставлений товар, були досліджені судом при розгляді даної справи, та підстав вважати їх такими, що не можуть враховуватись як докази у справі, судом не встановлено.

Посилання відповідача в акті перевірки на близьку відстань (8-10 кілометрів) між місцезнаходженням ТОВ «Нова-плюс», як вантажовідправника, та складськими приміщеннями ПАТ «Кривбасзалізрудком», як вантажоотримувача, що, на думку податкового органу, ставить під сумнів фактичні поставки запасних частин на територію позивача, суд не може прийняти до уваги, зважаючи на відсутність належного обґрунтування цих доводів, тобто, які є виключно припущеннями відповідача.

Жодних інших обставин для невизнання первинних документів ПАТ «Кривбасзалізрудком» для врахування господарських відносин позивача з ТОВ «Нова-плюс» у липні 2015 року, в акті перевірки не наведено, у зв'язку з чим, суд вважає такі висновки податкового органу необґрунтованими.

При цьому, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

З огляду на викладене, суд вважає, що наведені податковим органом аргументи стосовно взаємовідносин позивача з ТОВ «Нова-плюс» не є достатньо вагомими, чіткими та підтвердженими доказами, які б спростовували реальність господарських операцій між позивачем та цим контрагентом.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доказів наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в частині формування податкового кредиту з ПДВ у липні 2015 року на підставі фінансово-господарських операцій з поставки товару ТОВ «Нова-плюс» на суму 86 483,80 грн.

Враховуючи, що позивач у перевіряємому періоді формував свої витрати та податковий кредит на підставі первинних документів та податкових накладних, які відповідають встановленим для них вимогам, своєчасно та в межах проведених господарських операцій з контрагентом-постачальником ТОВ «Нова-плюс», у суду відсутні підстави вважати, що його податкова звітність з податку на додану вартість складалася без відповідного підтвердження первинними документами.

За викладених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку про правомірність включення позивачем розрахунків з ТОВ «Нова-плюс» до складу податкового кредиту за липень 2015 року.

Отже, податкове повідомлення-рішення відповідача № від 20.11.2015 р., яким йому зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 607 144, 50 грн., в тому числі, за основним зобов'язанням - на 404 763 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - на 202 381, 50 грн., підлягає скасуванню в частині зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з ПДВ у розмірі 129 725, 70 грн., в тому числі за основним зобов'язанням - у розмірі 86 483, 80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 43 241, 90 грн. (50% від суми основного зобов'язання по взаємовідносинам з ТОВ «Нова-плюс»).

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання до суду адміністративного позову майнового характеру згідно платіжного доручення № 2962 від 17.03.2016 р. - в сумі 1 945, 88 грн. (в частині задоволеної судом майнової вимоги) (т. 1 а.с. 3).

На підставі викладеного, керуючись ч. 6 ст. 128, ст.ст. 160-162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС № від 20.11.2015 р. в частині зменшення суми бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у розмірі 129 725, 70 грн., в тому числі за основним зобов'язанням - у розмірі 86 483,80 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - у розмірі 43 241, 90 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» () судовий збір у розмірі 1 945, 88 грн. (одна тисяча дев'ятсот сорок п'ять гривень вісімдесят вісім копійок).

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення постанови. Якщо судом у відповідності до частини 3 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України було проголошено вступну та резолютивну частину постанови, а також в разі прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.В. Чорна