Справа № 164/1336/16-а
Суддя: Ониско Р. В.
Дата ухвалення: 2016-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

справа № 164/1336/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2016 року смт. Маневичі

Суддя Маневицького районного суду Волинської області Ониско Р.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації Волинської області про визнання протиправною відмови в наданні разової грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И В :

До Маневицького районного суду Волинської області звернулась ОСОБА_1 з позовом до Управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації Волинської області про визнання протиправною відмови в наданні разової грошової допомоги. В обгрунтування вимог позивач вказала, що вона пенсіонер органів внутрішніх справ України, отримує пенсію по втраті годувальника згідно ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», член сім'ї загиблого, померлого ветерана війни, учасника бойових дій у Велику Вітчизняну війну - за висновком 14 ВЛК Західного оперативного командування померлого від поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про статус Ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком. Однак у квітні 2016 року вона отримала таку допомогу у значно меншому розмірі, ніж передбачено законом. У травні 2016 року вона звернулася до відповідача розрахувати допомогу до 05.05.2016 року, виходячи із норм закону, та сплатити недоплачену частину разової грошової допомоги до 05.05.2016 року. Однак відповідач відмовився, пославшись на те, що допомога до 5 травня 2016 року членам сімей загиблих та дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни і жертв нациських переслідувань, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується у розмірі 465 гривень. Вважає відмову відповідача у виплаті їй допомоги в повному розмірі, неправомірною, що порушує її право гарантоване Конституцією України та чинним законом, оскільки моє право на отримання допомоги в повному розмірі.

В поданих запереченях відповідач Управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації Волинської області вказує, що позовні вимоги вважає безпідставними та необгрунтованими з наступних причин. У відповіді на звернення ОСОБА_1 відсутня відмова управління у перерахуванні та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня та надана обгрунтована відповідь про заявлені нарахування та про нормативно- правові акти, які

використовувались. В останній редакції Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року з урахуванням змін та доповнень вказано, що щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у пункті 1 статті 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, та дружинам (чоловікам) померлих учасників бойових дій, учасників війни, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге розмір щорічної разової грошової допомоги до 5 травня встановлено в розмірі 465 гривень. Дану суму позивачу було перераховано через відділення поштового зв'язку с.Боровичі. Згідно із постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян», розмір даної допомоги дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, встановлено в сумі 500 грн. Відповідно, управлінням в червні 2016 року було проведено доплату позивачці в сумі 35 гривень.

При цьому, за наявності декількох нормативно-правових актів (в даному випадку: Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, постанова Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» та постанова Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян»), норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, застосовуватись повинні положення з урахуванням дії нормативного акту в, часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше. Цією судовою практикою підтверджується правильність застосування управлінням положень вищевказаних постанов. |

Відповідно до ст.117 Конституції України постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов'язковими до виконання органами виконавчої влади, а управління таким є.

Кабінету Міністрів України надається право встановлювати розміри соціальних виплат та здійснювати видатки на реалізацію положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в межах асигнувань, затверджених Верховною Радою України в законі України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік.

Окрім того, відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної в Рішенні № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури ресурсів кожної держави.

Вищенаведене підтверджується і практикою Європейського Суду з прав людини. Як зазначив Європейський Суд з прав людини в Рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії, реалізація соціальних та економічних прав здебільшого залежить від ситуації, особливо фінансової, яка складається в даній державі (п.26 Рішення). Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в Рішенні Європейського Суду з прав людини у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який розробляє проект закону про Державний бюджет України на наступний рік і подає його до Верховної Ради України, забезпечує виконання, затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, звітує перед Верховною Радою України про його виконання. Ефективне здійснення Кабінетом Міністрів України цих повноважень є основою для вжиття ним заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина, проведення політики у сфері соціального захисту, фінансової, податкової. Таким чином, державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії можуть бути визначені як законами України, так і іншими нормативно- правовими актами, зокрема, актами Кабінету Міністрів України. Надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними у пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України.

Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2012 від 25.01.2012 року у справі № 1-11/2012 вказано, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно- правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

В статті 23 Конституції України зазначається, що використання прав і свобод індивідом не повинно призводити до порушення прав і свобод інших людей та суперечити інтересам суспільства. Тому, позитивні рішення суддів на користь окремих громадян за рахунок обмеження гарантованих державою прав на отримання соціальних виплат іншими громадянами є порушенням прав громадян.

За статтею 95 Конституції України бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Протягом бюджетного року закон про Державний бюджет України є пріоритетним щодо видатків на загально суспільні потреби відносно інших законів України.

Для виплати одноразової грошової допомоги до 5 травня в об'ємах, які вимагає позивач, необхідно, щоб Верховна Рада України, як законодавчий орган держави, внесла відповідні зміни до чинного законодавства у частині збільшення видатків.

Облік зобов'язань розпорядників бюджетних коштів здійснюють органи Державного казначейства України у порядку, визначеному Державним казначейством України та відображають їх у звітності про виконання Державного бюджету України і місцевих бюджетів. Розпорядники бюджетних коштів мають право брати бюджетні зобов'язання лише в межах виділених їм асигнувань. Зобов'язання, взяті без відповідних бюджетних асигнувань, не вважаються бюджетними зобов'язаннями і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов'язань є бюджетним правопорушенням.

В цьому складному механізмі управління соціального захисту населення Маневицької райдержадміністрації займає найнижчу ланку і не є уповноваженим приводити нормативні акти держави у відповідність Конституції, а лише здійснює свою роботу (в тому числі виплату допомог і компенсацій) у порядку, встановленому вищестоящими органами. В даному випадку згідно Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22 жовтня 1993 року №3551-XII, постанови Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2016 року №320 «Про збільшення розмірів щорічної разової грошової допомоги до 5 травня деяким категоріям громадян» та законів України про Державні бюджети на відповідні роки,

1. Відповідно до ч. 5 ст. 15 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" щорічно до 5 травня членам сімей, зазначеним у п. 1 ст. 10 цього Закону, а також дружинам (чоловікам) померлих інвалідів війни, які не одружилися вдруге, виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

2. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ветеранського закону «права та пільги для ветеранів війни і членів їх сімей, встановлені раніше законодавством України і законодавством колишнього Союзу РСР, не можуть бути скасовані без їх рівноцінної заміни».

3. Відповідно до ч. З ст. 2 ветеранського закону нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, є недійсними.

Атому важаю, що обсяг та зміст досягнутих мною соціально-економічних прав (в тому числі допомога в розмірі 5-ти мінімальних пенсій за віком ), як ветераном війни-членам сім'ї загиблого, не можуть бути скасовані, звужені без відповідної компенсації за ч. З ст. 22, ст. 64 Конституції України, ч. 2, ч. З ст. 2 ветеранського закону.

Отже правовою гарантією забезпечення державою цього права є виконання взятих на себе зобов'язань, виходячи з положень принципу верховенства права, закріпленого як у ст. 8 Конституції України, так і ст. 8 КАС України.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України №8 від 13.06.2007 року, Пленум роз'яснює, що відповідно до ст. 8, ст. 22 Конституції України, не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини і громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод.

Таким чином, із цих підстав та викладених фактів відмова відповідача у виплаті мені допомоги у повному розмірі є неправомірною та підлягає захисту, оскільки відповідач повинен діяти у відповідності до Конституції України (ч. 2 ст.19) та чинного ветеранського закону.

Разом з цим, Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", в тому числі і іншими законодавчими актами України на 2016 рік не призупинялася дія положень ч. 5 ст. 15 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". А тому, враховуючи поіорітетність законів над підзаконними актами, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України застосуванню підлягають норми ч. 5 ст. 15 ЗУ "Про статус ветеранів війни, гарантіїїх соціального захисту", із такого розрахунку допомоги до 05.05.2016 року, (її недоплаченої частини), а саме: 1074 гри. х 5 - 465 грн. = 4905 грн., де 1074 грн. - це розмір мінімальної пенсії за віком, яка визначається із прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Отже застосуванню підлягає прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, визначений в ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік», який з 01.01.2016 року становить 1074 гривень.

Як член сім'ї загиблого військовослужбовця - учасника бойових дій у Велику Вітчизняну війну, відповідно до п. 8 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та ст. 22 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», я звільнена від сплати судового збору.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 1, 3, 8, 17, 19, 22, 24, 64, ч. 1 ст. 65, ст . 75, 92 Конституції України, ч. 2, ч. З ст. 2, п. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», абз. 1 ч. 1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст. 8, ч. 4 ст. 9, ст. 104, 105, 106, 107 КАС України, -