Справа № 337/3987/16-а(2-а/337/192/2016)
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2016-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2016 рокусправа № 337/3987/16-а(2-а/337/192/2016)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В. Олефіренко Н.А.

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 р. у справі № 337/3987/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Хортицького районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя (далі - УПФУ) про визнання протиправним рішення № 38 від 30.09.2016 р. про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про прокуратуру», зобов'язання прийняти рішення про призначення пенсії за вислугу років згідно зі ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VІІІ з 27.09.2016 р.

Постановою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 р. позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати постанову з підстав порушення норм матеріального права, прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. Апелянтом зазначено про неврахування судом першої інстанції приписів п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213, який набрав чинності з 01.04.2015 р., яким передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. Станом на 06.10.2016 р. жодних законодавчих актів стосовно пенсійного забезпечення державних службовців не прийнято, тому відповідач вважає, що норми Закону України «Про прокуратуру» щодо пенсійного забезпечення працівників органів прокуратури скасовано та більше не діють.

Справа судом першої інстанції у відповідності до ст. 183-2 КАС України розглянута в порядку скороченого провадження, у зв'язку з чим апеляційний перегляд здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги матеріалами справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 27.09.2016 р. ОСОБА_1, який працює на посаді слідчого в особливо важливих справах відділу криміналістичного супроводження досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи Департаменту спеціальних розслідувань Генеральної прокуратури України, звернувся до УПФУ із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 р. № 1697-VІІІ з 27.09.2016 р. (далі - Закон № 1697).

Рішенням від 30.09.2016 р. № 38 УПФУ відмовлено позивачу у призначенні пенсії за вислугу років з тих підстав, що пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. № 213-VІІІ (далі - Закон № 213), який набрав чинності з 01.04.2015 р., скасовано з 01.06.2015 р. норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до спеціальних законів, в тому числі й Закону України «Про прокуратуру».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що діючими нормами статті 86 Закону України «Про прокуратуру», який набрав чинності з 15.07.2015 р., передбачено призначення пенсії за вислугу років працівникам прокуратури, які мають відповідний стаж, а Закон № 213, який прийнятий до набрання чинності Законом № 1697, не міг встановлювати чи вносити до нього зміни.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що вислуга років ОСОБА_1 на час звернення до органа Пенсійного фонду з питання призначення пенсії за вислугу років за ст. 86 Закону № 1697 становить 22 роки 6 місяців 5 днів, з яких строкова військова служба - 2 місяці 19 днів; половина строку навчання у вищому навчальному закладі - 2 роки 5 місяців; робота на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури - 19 років 10 місяців 16 днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

За приписами ч. 8 ст. 86 цього Закону право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури чи в науково-навчальних закладах Генеральної прокуратури України, а також особи, звільнені з прокурорських посад органів прокуратури за станом здоров'я, у зв'язку з ліквідацією чи реорганізацією органу прокуратури, в якому особа обіймає посаду, або у зв'язку із скороченням кількості прокурорів, у зв'язку з обранням їх на виборні посади в органах державної влади чи органах місцевого самоврядування.

Відтак, позивач має вислугу років, яка дає право на пенсійне забезпечення, безпосередньо працює на час звернення за пенсією в органах прокуратури, що обумовлює наявність правових підстави для призначення позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1697.

З 15.07.2015 року введено в дію новий Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VIII, статтею 86 якого на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення працівників прокуратури України.

На час прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. та станом на 01.06.2015 р. (до 15.07.2015 р.) діяв Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р. №1789-ХІІ, статтею 50-1 якого регулювались питання пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих органів прокуратури України.

Будь-які зміни до статті 86 Закону № 1697 в частині відсутності права працівникам прокуратури України на призначення пенсії за вислугу років законодавцем на сьогоднішній день не внесено та не прийнято.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) «надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті».

Отже, положення статті 86 Закону № 1697 є чинними і дають право працівникам прокуратури України на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше: з 1 жовтня 2015 р. по 30 вересня 2016 р. - 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі Щокін проти України (рішення від 14 жовтня 2010 року п. 56-58) Європейський суд з прав людини зазначив, що на думку Суду, відсутність в національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення такого важливого фінансового питання, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Вищевикладених міркувань достатньо, щоб Суд дійшов висновку, що втручання у майнові права заявника було незаконним для цілей статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відтак, відповідачем безпідставно застосовані норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року, при відмові у призначенні позивачу пенсії, оскільки норми цього Закону не регулюють спірні правовідносини, позивач має право на призначення пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі.

На момент прийняття Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року та дії зазначених в ньому Прикінцевих положень чинним був Закон України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року, який з 15.07.2015 року втратив свою чинність, і з цього дня вступив в дію Закон України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VIII.

Враховуючи те, що Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII вступив в силу пізніше, ніж Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213, а також те, що цей закон є спеціальним законом, який регулює пенсійне забезпечення працівників прокуратури, колегія суддів не вбачає підстав для застосування положень п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Також судова колегія вважає безпідставним посилання апелянта на постанову Верховного Суду України від 24.05.2016 р. № 333/6710/15-а.

Абзацом 2 частини 1 статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

В постанові Верховного Суду України від 24.05.2016 р. № 333/6710/15-а викладено правовий висновок, що з 1 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів», втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсії за віком, призначена відповідно до Закону № 1058-IV. Тобто, даний правовий висновок стосується іншої категорії справ.

З огляду на вищевикладене, відповідач протиправно відмовив у призначенні пенсії позивачу, а відтак, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови не вбачається.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 10, 11, 159, 160, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя на постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 р. у справі № 337/3987/16-а залишити без задоволення.

Постанову Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.11.2016 р. у справі № 337/3987/16-а за позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Хортицькому районі м. Запоріжжя про визнання рішення протиправним, зобов'язання вчинити певні дії залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду у відповідності до ст. 183-2 КАС України є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: В.А. Шальєва

Суддя: С.В. Білак

Суддя: Н.А. Олефіренко