Справа № 813/2978/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року справа № 813/2978/16

12 год. 54 хв. зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом приватного підприємства «Ренесанс-Стиль» до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

приватне підприємство «Ренесанс-Стиль» звернулося до суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 26.08.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню, оскільки висновки відповідача про відсутність здійснення позивачем господарських операцій з контрагентами не відповідають дійсним обставинам господарської діяльності позивача та не відповідають даним, зазначеним в первинних документах. Вважає, що зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з податку на додану вартість у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру податкового кредиту, оскільки Податковий кодекс України не ставить право платника податку на додану вартість на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів.

Відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечення обґрунтовані тим, що позивач не здійснював господарські операції з ПП НП «Хіміч» та ТзОВ «Ісіда Груп», а тому безпідставно сформував податковий кредит за червень 2014 року, грудень 2015 року. Зазначив, що податковий орган діяв в межах своїх повноважень, тому оскаржене податкове повідомлення-рішення прийнято правомірно і підстав для його скасування немає.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позовній заяві. Просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, наведених у письмовому запереченні. Просила суд у задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Приватне підприємство «Ренесанс-Стиль» зареєстроване 10.08.2003 Пустомитівською районною державною адміністрацією Львівської області, номер запису про включення відомостей до ЄДР №000114, код субєкта господарювання за .

Взято на податковий облік в органах державної податкової служби від 10.08.2006 за №02502488, станом на 17.08.2016 перебуває на обліку Пустомитівському відділенні в Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

У період, який перевірявся, позивач був платником податку на прибуток підприємств, податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, військового збору, екологічного податку.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1 ст.75, п.п.78.1.11 п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового кодексу України відповідач провів документальну виїзну перевірку ПП«Ренесанс-Стиль» () з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів (обовязкових платежів), дотримання вимог валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної фіскальної служби за період діяльності з 01.04.2013 по 31.03.2016, за результатами якої складено акт від 17.08.2016 №203/13-01-14-01/34571419 (далі акт перевірки)(а.с.20-76 Т.1).

В акті перевірки встановлено, що позивач, на думку відповідача, порушив п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України внаслідок чого встановлено заниження податку на додану вартість всього в сумі 205009,00грн, в тому числі за червень 2014 року на суму 82050,00грн, за грудень 2015 року на суму 1222959,00грн.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв податкове повідомлення рішення форми «Р» від 26.08.2016 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем з податку на додану вартість у сумі 256261,00грн, з них основний платіж 205009,00грн. та штрафна санкція 51252,00грн.(а.с.19 Т.1).

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням № від 26.08.2016, позивач звернувся до суду з вимогою про визнання його протиправним та скасування.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Суд встановив, що ПП «Ренесанс Стиль» здійснює господарську діяльність, повязану із будівництвом житлових і нежитлових будівель, діяльності у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах.

Основні види діяльності за КВЕД: 16.23 виробництво інших дерев'яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.29 виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 43.11 знесення; 43.31 штукатурні роботи; 43.34 малярні роботи та скління; 43.91 покрівельні роботи; 43.99 інші спеціалізовані будівельні роботи, н. в. і. у.; 46.73 оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 49.41 вантажний автомобільний транспорт; 71.12 діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах; 41.20 будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

З метою здійснення господарської діяльності позивач уклав договір з Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал» №15-214 від 17.03.2015 на виконання робіт по обєкту: «Реконструкції водогону від н/ст. «Винники» до н/ст. «Довга» Д.1020 (район вул.Забава у м.Винники)», відповідно до якого підрядник зобовязується виконати роботи з будівництва згідно з графіком виконання робіт відповідно до замовлення і вимог проектно-кошторисної документації, будівельних норм та правил, а замовник зобовязується оплатити виконані роботи (а.с.77-82 Т.1).

На виконання робіт за договором №15-214 від 17.03.2015 позивач уклав договір підряду №11/12 від 01.12.2015 з ТзОВ «Ісіда Груп», відповідно до якого субпідрядник ТзОВ «Ісіда груп» зобовязується власними і залученими силами і засобами виконати роботи на обєкті: «Реконструкції водогону від н/ст. «Винники» до н/ст. «Довга» Д.1020 (район вул.Забава у м.Винники)»(а.с.83-84 Т.1).

Договори підписані сторонами та скріплені печатками, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Факт виконання робіт за вказаним договором підряду підтверджується довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 (а.с. 85 Т.1), актом форми КБ2 за грудень 2015 року, з якої вбачається, що ПП «Ренесанс Стиль» прийняло виконані роботи на загальну суму 737754,00грн, в тому числі ПДВ 122959,00грн (а.с. 85, 118-122 Т.1),

Факт розрахунків за договором підтверджується актом звірки взаєморозрахунків між ПП «Ренесанс - Стиль» та ТзОВ «Ісіда Груп» станом на 25.01.2016, платіжними доручення на оплату виконаних робіт за договором (а.с.133-135 Т.1), листами позивача про перезарахування коштів (а.с. 242,243 Т.1).

Суд також враховує, що в період здійснення господарських операцій ТзОВ «Ісіда Груп», було включене до ЄДРПОУ та було платником податку на додану вартість. Доказів відсутності статусу платника податку на додану вартість у ТзОВ «Ісіда Груп» чи анулювання свідоцтва платника на додану вартість у ТзОВ «Ісіда Груп» з боку відповідача не надано(а.с.91-95 Т.1).

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи наявна ліцензія серії АЕ №525804, видана ДАБК України 16.02.2015 ТзОВ «Ісіда Груп» та ліцензія серії АД №031288 видана ДАБК України 29.02.2012 ПП «Ренесанс Стиль», щодо провадження господарської діяльності, повязаної із створенням обєктів архітектури(а.с.96,99 Т.1).

Виконані роботи ТзОВ «Ісіда Груп» на користь позивача прийняті Львівським міським комунальним підприємством «Львівводоканал», що підтверджується:

- довідками про вартість виконаних будівельних робіт та витрати форми КБ-3 за вересень 2015 року, за грудень 2015 року, (а.с. 162,168, 173, 177,182, 187, 191 Т.1),

- актами форми КБ2 за вересень 2015 року, за грудень 2015 року (а.с. 163-167, 169-172, 174-176, 178-181, 183-186, 188-190, 192-195 Т.1).

Суду не подано доказів того, що Львівське міське комунальне підприємство «Львівводоканал» мало претензії щодо виконання робіт за договором до позивача чи ТзОВ «Ісіда груп».

Крім цього, суд враховує пояснення директора позивача від 27.10.2016 №27/10/16-1 (а.с. 161 Т.1), згідно з якими зі сторони Львівського міського комунального підприємства «Львівводоканал» не поступало жодних зауважень щодо інформації про стан будівництва.

Для підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкову накладну № 160 від 11.12.2015, складену ТзОВ Ісіда груп», що не має жодних недоліків та порядок її заповнення відповідає діючому законодавству. Сума ПДВ за податковою накладною включена позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації по ПДВ.

Податкова накладна, яка отримана від ТзОВ «Ісіда груп», внесена в реєстр податкових накладних та задекларована в податковій звітності у відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що підтверджується відповідними податковими деклараціями та витягом з реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

Суд не бере до уваги Результати опрацювання зібраної податкової інформації щодо ТзОВ «Абіон Ресурс» за період жовтень, листопад, грудень 2015 рік від 13.06.2016 №120/14-01/3952-175, підготовлену Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області (а.с. 2-12 Т.2), оскільки така не стосується обставин здійснення фінансово господарської діяльності ТзОВ «Ісіда груп» і позивача, і жодних обставин щодо договірних відносин в межах справи в них не встановлено.

З метою здійснення господарської діяльності між ПП «Ренесанс Стиль»(покупець) та ПП НП «Хіміч»(продавець), укладено договір купівлі-продажу №0624/2 від 24.06.2014, відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупця будматеріали, а покупець прийняти і оплатити товар(а.с.87-89 Т.1).

Договір підписаний сторонами та скріплений печаткою, відповідно до вимог ст.ст.203, 204, 207, 208, 655, 656 Цивільного кодексу України з дотриманням усіх істотних умов.

Факт отримання товару від ПП НП «Хіміч» за вказаним договором купівлі-продажу підтверджується видатковою накладною №РН-237 від 27.06.2014р. на суму 492299,96грн, в тому числі ПДВ 82 049,99грн (а.с. 90 Т.1).

Розрахунки відповідно до договору станом на момент перевірки не проведені, проте, згідно з п.3.2 договору покупець проводить розрахунки з продавцем з можливістю відтермінування на 3 роки.

Суд також бере до уваги пояснення директора позивача від 10.11.2016 №10/11/16-1 (а.с. 241 Т.1), згідно з якими ПП. НП «Хіміч» обрано з-поміж інших контрагентів за критеріями якості продукції, своєчасністю поставки, цінової політики, відтермінування оплати.

Для підтвердження віднесення до складу податкового кредиту сум ПДВ за період, що перевірявся, позивач надав суду податкову накладну №433 від 27.06.2014( а.с. 136 Т.1), що не має жодних недоліків та порядок її заповнення відповідає діючому законодавству. Сума ПДВ за податковою накладною включена позивачем в податковий кредит відповідного періоду та відповідають даним податкової декларації з ПДВ.

Податкова накладна, яка отримана від ПП НП «Хіміч», внесена в реєстр податкових накладних та задекларована в податковій звітності в відповідному звітному періоді в складі інших отриманих податкових накладних, що підтверджується відповідною податковою декларацією та витягом з реєстру виданих та отриманих податкових накладних.

Крім цього, між позивачем (покупець) та ТзОВ «Львівський будівельний холдинг»(постачальник) укладено договір від 02.01.2015 поставки товарів №Д/01/15, за яким постачальник зобов'язується передати товар у власність покупця відповідно до його замовлення, а покупець зобов'язується приймати та оплатити отриманий товар на умовах, зазначених у вказаному договорі (а.с.20-23 Т.1).

Для підтвердження виконання договору поставки від 02.01.2015 позивачем до матеріалів справи долучено видаткову накладну № РН- 0019 від 04.12.2015(а.с.24 Т.2).

Матеріалами справи підтверджуються обставини оплати за поставлений товар, між сторонами відсутній спір з приводу належності оформлення та здійснення розрахунків по спірних взаємовідносинах.

Щодо посилання відповідача на відсутність сертифікатів якості та інших документів, які підтверджують належну якість товару необхідно зазначити, що зазначені документи не доводять факту відсутності здійснення господарських операцій, а лише підтверджують, що товар відповідає встановленим вимогам. Тому, відсутність таких документів сама по собі не може слугувати підставою для висновків про відсутність таких господарських операцій. Разом з цим, позивачем долучено до матеріалів справи сертифікати якості на придбаний товар (а.с.26-31 Т.2).

Суд встановив, що за період, що перевірявся, позивач надав суду податкові накладні, що не мають жодних недоліків та, які відповідають діючому законодавству та включені до податкових декларацій (податкового кредиту) з податку на додану вартість у відповідні податкові періоди.

Суд також встановив, що до перевірки надавались усі первинні бухгалтерські документи, складення яких передбачено умовами відповідних договорів на підтвердження фактичного виконання сторонами їх умов.

Крім цього, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження тієї обставини щодо обізнаності позивача про неправомірну, на думку податкового органу, діяльності його контрагентів, та доказів про пряму чи опосередковану причетність до такої діяльності з метою отримання податкової вигоди. При цьому, відносини між учасниками попередніх ланок постачання товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності вчиненої між конкретними контрагентами. В разі наявності у податкового органу інформації щодо порушення окремим платником податків податкового законодавства, негативні наслідки повинні застосовуватись саме до цієї особи.

Суд також враховує, що позивач мав у користуванні складські приміщення, що підтверджується договором оренди від 12.03.2014 (а.с. 14-16 Т.2) та актом прийому - передачі приміщення від 12.03.2014 (а.с. 17 Т.2).

Таким чином, суд дійшов до висновку, що надані позивачем докази в повній мірі підтверджують факт реальності здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як передбачено п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Відповідно до ст.3 Господарського кодексу України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Господарською діяльністю в розумінні п. 14.1.36. ст. 14 Податкового кодексу України є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту, зокрема, виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу України передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 вказаного Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 вказаного Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 вказаного Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 вказаного Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до вказаного Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний надати покупцю (утримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Органи державної податкової служби за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов'язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II Податкового кодексу України.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 вказаного Кодексу.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Приписами пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтвердженими митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 вказаного Кодексу).

Перевіркою не встановлено, що здійснені позивачем господарські операції з вказаним у акті перевірки контрагентом суперечать (є нетиповими) видам діяльності Товариства або є збитковими.

З огляду на викладене, суд встановив, що позивач належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами (складання яких передбачено умовами відповідних договорів), податковими накладними, складеними з дотриманням вимог податкового законодавства, іншими доказами підтверджено, що господарські операції позивача з його контрагентом обумовлені діловою метою, мали реальний характер і фактично виконані, в звязку з чим позивач правомірно включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаєморозрахунках із контрагентом.

Згідно ст.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950, Першого Протоколу та Протоколів 2, 4, 7, 11 до Конвенції» ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006, Україна визнала джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковим для правозастосування органами правосуддя.

У п. 38 рішення Європейського суду з прав людини від 9 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України» (заява №803/02, INTERSPLAV проти України) зазначено, що на думку суду, коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною кампанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. Суд, однак, не може прийняти зауваження Уряду щодо загальної практики з відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Також суду не надано доказів наявності обвинувального вироку відносно посадових (службових) осіб контрагента позивача та наявності рішення суду про визнання правочинів недійсними.

Суд враховує і те, що відповідно до ст.67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством (ч.1 ст.19 Конституції України).

При цьому, платник податків, який через покладений на нього законами обов'язок щодо сплати податків, зборів (обов'язкових платежів) вступає у зв'язку з цим у відповідні правовідносини з державою, не може нести відповідальність за невиконання чи неналежне виконання такого обов'язку іншими платниками податків, якщо інше прямо не встановлено законом. Також, необхідно враховувати і те, що якщо контрагент не виконав свого зобов'язання зі сплати податку до бюджету, то це тягне за собою відповідну відповідальність та інші негативні наслідки саме щодо цієї особи. Зазначена обставина не є підставою для позбавлення платника податків права на віднесення відповідних витрат до валових та сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту, якщо останній виконав усі передбачені умови щодо нього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Крім того, на думку суду, платник податку не повинен нести відповідальність за невиконання постачальником його зобов'язань зі спати податку і в результаті чого сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. Такі вимоги стають надмірним тягарем для платника податку, що порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Позиція суду узгоджується із постановою Верховного Суду України від 31.01.2011 та рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Булвес»АД проти Болгарії» від 22.01.2009 (заява №3991/03).

Таким чином, із урахуванням встановлених обставин у справі та доказів якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що відповідні положення відповідачем не дотримані, що, в свою чергу, зумовило необхідність звернення позивача за захистом свого порушеного права до суду. При цьому, реальність господарських операцій доведена позивачем належними та допустимими доказами, а правомірність прийняття податкового повідомлення-рішення відповідачем не доведена.

Зважаючи на те, що судом не встановлено порушення позивачем вимог податкового законодавства в межах спору, то застосування до нього штрафних санкцій є протиправним.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що податкове повідомлення-рішення № від 26.08.2016 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.3 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС України з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 3843,91грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення №3084 від 19.09.2016.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області № від 26.08.2016.

Стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «Ренесанс-Стиль» судовий збір у сумі 3843грн 91коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 28 листопада 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик