Справа № 817/848/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2016 р.Р і в н еСправа №817/848/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області
про визнання протиправними та скасування розпоряджень,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області (далі Зарічненська РДА) про визнання протиправним та скасування п.2 розпорядження від 19.05.2016 №93-к.

В ході судового розгляду позивачем подано заяву про зміну позовних вимог, відповідно до яких просить суд визнати протиправними та скасувати розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к в частині п.2, пп.пп.3.1, 3.3, 3.4, 3.5 п.3, п.4, п.5, пп.6.2 п.6 та розпорядження голови Зарічненської РДА від 15.07.2016 №115-к.

Збільшені позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем, відповідно до рішення суду від 11.08.2014 у праві №817/2095/14, прийнято розпорядження від 19.05.2016 №93-к, яким поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07.2014. Проте, таке поновлення відбулося поза штатом, а також позивача визнано таким, що приступив до роботи 19.05.2016. Разом з тим, оскаржуваним розпорядженням визначено посадовий оклад для позивача на рівні 1390,00грн., а оплата праці здійснюється в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу. Крім того, таким розпорядженням визначено робочий час ОСОБА_1 з 19.05.2016 - простоєм, та зобовязано не виходити на роботу до його закінчення. При цьому, даним розпорядженням позивача, без його згоди, з 19.05.2016 відправлено у відпустку без збереження заробітної плати терміном на 61 календарний день по 18.07.2016 включно, та розпорядженням від 15.07.2016 №115-к таку відпустку продовжено до 31.12.2016. Також, п.5 розпорядження від 19.05.2016 №93-к ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. На думку позивача оспорювані розпорядження суперечать рішенню суду про поновленню його на роботі, та такими, що порушують його право на працю, визначене Конституцією України.

Відповідач, Зарічненська РДА, позов не визнав повністю з підстав викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що на час фактичного поновлення позивача на роботі у штатному розписі Зарічненської РДА посади начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА не існувало, а тому позивача було поновлено на посаді поза штатом. Оскільки позивача поновлено на посаді з 18.07.2014, то посадовий оклад йому встановлено виходячи з посадового окладу, який він мав станом на час звільнення 1390,00грн. Позивач поновлений на роботі з 18.07.2014, проте рішення про його поновлення прийняте 19.05.2016, а тому запис про те, що позивача слід вважати таким, що приступив до роботи з 19.05.2016, лише констатує цей факт і не встановлює для позивача будь яких обов'язків та не обмежує будь яких її прав. Припинення діяльності такого управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА свідчить про відсутність організаційних умов для виконання ОСОБА_1 роботи за посадою начальника такого управління після його поновлення, а тому відповідачем було визначено час роботи позивача простоєм, та відповідно до такого стану оплата праці відповідає вимогам ст.ст.34, 113 КЗпП України. При цьому, відпустка без збереження заробітної плати надавалася позивачу згідно з пунктом 9 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України". Відтак, оскаржені розпорядження прийняті без порушення вимог чинного законодавства.

В ході судового розгляду, судом, за згодою сторін, було прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 18.07.2014, розпорядженням голови Зарічненської РДА №103-к, ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА (а.а.с.207-210).

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 у справі №817/2095/14, яка набрала законної сили 24.09.2014, визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Зарічненської РДА від 18.07.2014 №103-к, ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07.2014, та стягнуто з Зарічненської РДА на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18.07.2014 по день поновлення на роботі (а.а.с.7-12).

23.05.2016 позивач звернувся до Зарічненської РДА із запитом про надання інформації щодо виконання вказаного рішення суду (а.с.13).

У відповіді на запит від 27.05.2016 №01/23-1049 відповідачем зазначено (а.с.14), що 19.05.2016 головою Зарічненської РДА прийнято розпорядження №93-к (а.а.с.5-6), яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07.2014.

При цьому, поновлюючи позивача на посаді відповідачем у такому розпорядженні визначено, що ОСОБА_1 поновлений поза штатом та приступив до роботи з 19.05.2016 (п.2), посадовий оклад з 19.05.2016 встановлений в розмірі 1390,00грн. (пп.3.1 п.3), оплата праці здійснюється в розмірі двох третин від такого окладу (пп.3.5 п.3), а робочий час вважається простоєм (пп.3.3. п.3), до закінчення якого ОСОБА_1 зобовязано не виходити на роботу (пп.3.4 п.3), та по 18.07.2016 включно надано відпустку без збереження заробітної плати терміном 61 календарний день (п.4), з проведенням розрахунків заробітної плати за весь період виходячи з вимог ст.113 КЗпП України (пп.6.2 п.6), яку було продовжено на 166 календарних днів з 19.07.2016 по 31.12.2016 розпорядженням голови Зарічненської РДА від 15.07.2016 №115-к (а.с.54).

Крім того, на підставі п.5 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к ОСОБА_1 попереджено про наступне вивільнення з посади відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.62-63).

Вважаючи оспорювані розпорядження голови Зарічненської РДА протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю та гарантує захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 124 Конституції України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Положеннями статей 14 та 255 КАС України регламентовано, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Протиправність звільнення ОСОБА_1 підтверджено судовим рішенням у справі №817/2095/14, яке набрало законної сили 24.09.2014, а тому в силу вимог ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України не потребує доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст.257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Таким чином, добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є законодавчо встановленим обовязком такого боржника.

При цьому, зазначений обов'язок не повинен бути похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого документа), на користь якої ухвалено судове рішення, для його виконання.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 у справі 817/2095/14 поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА з 18.07.2014.

Поряд з цим, згідно спірного розпорядження (п.2) ОСОБА_1 є таким, що поновлений "поза штатом".

Відповідно до частини третьої статті 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Штатний розпис - це документ, що встановлює для даного підприємства, установи, організації структуру, штати й посадові оклади працівників. Отже, прийняття на роботу працівників має відбуватись згідно із штатним розписом і з посадовим окладом, визначеним штатним розписом, відтак роботодавець не вправі поновити працівника поза штат.

Враховуючи викладене та зміст постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 11.08.2014 у справі 817/2095/14, суд приходить до висновку, що рішення суду відповідачем виконано не в повному обсязі та не в спосіб, зазначений в ньому.

Судом також враховано, що відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення від 29.07.1993 №58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за №110, на підставі наказу (розпорядження) про поновлення працівника на роботі вносяться зміни до трудової книжки такого працівника, зокрема, визнається недійсним запис, зроблений відповідно до наказу (розпорядження), визнаного судом незаконним.

Як вбачається з трудової книжки позивача (а.а.с.207-210), такого запису відповідачем зроблено не було.

Матеріалами справи підтверджено, що про існування оскаржуваного розпорядження від 19.05.2016 №93-к щодо поновлення на посаді, позивач дізнався лише з моменту отримання відповіді (від 27.05.2016 за №01/23-1049) на свій інформаційний запит (від 23.05.2016) (а.а.с.13-14), а тому положення п.2 такого розпорядження, у якому відповідач вважає ОСОБА_1 таким, що приступив до роботи з 19.05.2016, не відповідає фактичним обставинам.

Приймаючи 19.05.2016 оспорюване розпорядження про поновлення позивача на посаді начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА, відповідач зобовязаний був врахувати вимоги законодавства в частині оплати праці державних службовців з 01.05.2016.

Так, постановою Кабінетом Міністрів України від 06.04.2016 №292, прийнятої на виконання Закону України Про державну службу від 10.12.2015 №889-VIII, встановлено мінімальний розмір посадового окладу за групою оплати праці 9 у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію одного або кількох районів, міст обласного значення, який з 01.05.2016 становить 1723,00грн., а розмір посадового окладу керівника самостійного відділу на посаді державної служби із територією одного або кількох районів 4480,00грн. (додатки 1 та 3 до вказаної постанови).

Встановлюючи гарантовані мінімальні розміри посадових окладів працівникам державної служби, держава взяла на себе зобовязання забезпечувати їх виконання через державні органи, уповноважені приймати на роботу державних службовців, а тому обовязок такого органу забезпечити встановлення державному службовцю посадового окладу з врахуванням вимог щодо його розміру не нижче встановленого мінімального.

Таким чином, встановлюючи позивачу з 19.05.2016 посадовий оклад на рівні 1390,00грн., відповідачем порушено право ОСОБА_1 на отримання законодавчо гарантованого мінімуму оплати праці.

При цьому, суд не бере до уваги доводи відповідача щодо правомірності визначення розміру посадового окладу позивачу нижче встановленого мінімального, оскільки такі суперечать наведеним судом нормативно-правовим актам, які регулюють спірні правовідносини.

Статтею 34 КЗпП України визначено, що простій це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Підпунктом 3.3 пункту 3 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к встановлено, що робочий час ОСОБА_1 з 19.05.2016 вважається простоєм. Однак, зі змісту оскаржуваного розпорядження не вбачається, що робота Зарічненської РДА в цілому та в будь-яких її структурних підрозділів зупинялась, зокрема, після 19.05.2016.

Крім того, простоєм кваліфікуються лише випадки, коли працівник приходить на роботу, але не працює з причин відсутності матеріально-технічного забезпечення виробництва, незабезпечення необхідною документацією, простою з інших причин, не повязаних з виною працівника.

Проте, підпунктом 3.4 пункту 3 оскаржуваного розпорядження, ОСОБА_1 зобовязано не виходити на роботу до закінчення простою.

Суд вважає, що незаконне звільнення позивача з роботи та його слідуюче поновлення на посаді не може бути підставою для виникнення організаційних або технічних умов, необхідних для виконання ним роботи, а тому після 19.05.2016 у Зарічненській РДА відсутні умови, за яких робочий час ОСОБА_1 слід вважати простоєм, та, як наслідок, оплачувати його роботу в розмірі двох третин від встановленого посадового окладу.

Відтак, пункт 2, підпункти 3.1, 3.3, 3.4, 3.5 пункту 3 та підпункт 6.2 пункту 6 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к не відповідають вимогам законодавства про працю, а тому підлягають скасуванню.

Що стосується надання позивачу відпустки без збереження заробітної плати та без його згоди, передбаченої п.4 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к та розпорядженням від 15.07.2016 №115-к, суд зазначає наступне.

Як стверджує відповідач, при наданні позивачу відпустки без збереження заробітної плати, він керувався пунктом 9 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України" від 28.12.2014 №76-VIII (далі Закон №76-VIII), яким встановлено, що керівникам органів виконавчої влади та інших державних органів (крім органів, які беруть участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об'єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об'єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою), з метою забезпечення раціонального використання бюджетних коштів вжити заходів щодо скорочення чисельності працівників цих органів на 20 відсотків, надання працівникам відпусток без збереження заробітної плати, встановлення для працівників режиму роботи на умовах неповного робочого часу, зменшення або скасування стимулюючих виплат, зменшення надбавок і доплат, які встановлені у граничних розмірах, переглянути укладені договори на придбання товарів, робіт, послуг. Керівникам зазначених органів, у межах бюджетних призначень, надано право без згоди та попередження працівників встановлювати для них режим роботи на умовах неповного робочого часу та надавати відпустки без збереження заробітної плати на визначений цими керівниками термін. Під час здійснення органами виконавчої влади та іншими державними органами цих заходів положення ст.26 Закону України "Про відпустки" від 15.11.1996 №504/96-ВР (далі Закон №504/96-ВР), ст.ст.32, 56 та 84 КЗпП України (у частині обмеження терміну відпустки без збереження заробітної плати, необхідності повідомлення не пізніше ніж за два місяці та погодження з працівником встановлення режиму роботи на умовах неповного робочого часу) не застосовуються.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених субєктом владних повноважень в основу оспорюваних розпоряджень, на відповідність вимогам ч.3 ст.2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд зазначає наступне.

Згідно з розпорядженням голови Зарічненської РДА від 06.06.2016 №101-к та штатного розпису на 2016 рік (а.а.с.182-187, 193-194), гранична чисельність працівників Зарічненської РДА становить 29 штатних одиниць. У 2016 році 12 працівникам надано відпустки без збереження заробітної плати строком від 2 до 8 днів.

При цьому, відпустка без збереження заробітної плати надавалась всім працівникам, відповідно до вимог ст.26 Закону №504/96-ВР та ст.84 КЗпП України, у звязку із сімейними обставинами, проте, жодному працівникові відпустка без збереження заробітної плати не надавалась на підставі пункту 9 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону №76-VIII. Така відпустка надана лише позивачу строком на 227 днів.

Підставою для надання такої відпустки були службові записки на ім'я голови Зарічненської РДА, згідно з якими в установі виникла заборгованість з оплати праці через безспірне списання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на користь поновленого ОСОБА_1 (а.с.138).

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Таким чином, надавши ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної та без його згоди, відповідачем фактично позбавлено його права на працю, можливість заробляти собі на життя працею, та право на отримання заробітної плати взагалі, чим порушено законодавство про працю та норм Конституції України.

Крім того, надання відпустки без збереження заробітної в односторонньому порядку та на період понад 227 днів, створює ситуацію, за якої з позивачем, як особою, що рішенням суду поновлена на роботі та на користь якої стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу, поводяться із зменшенням рівності здійснення, можливості реалізації, своїх прав, що прямо суперечить не лише ст.24 Конституції України та Закону України Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні від 06.09.2012 №5207-VI щодо здійснення будь-якого передбаченого законодавством права без дискримінації, а й ст.1 Протоколу 12 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованої Законом України від 09.02.2006 №3435-ІV).

Особливо неприпустимим є створення такої ситуації з боку органу державної влади, який є одним із компонентів держави, та інтереси якого повинні співпадати з необхідністю належного здійснення будь-якого передбаченого законодавством права особи без дискримінації, що є питанням авторитету влади й Держави в цілому.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про протиправність п.4 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к та розпорядження голови Зарічненської РДА від 15.07.2016 №115-к, оскільки такі рішення субєкта владних повноважень прийняті не лише з порушенням норм національного законодавства, а й міжнародного права, безпідставно та необґрунтовано.

Щодо п.5 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к, яким позивача попереджено про наступне вивільнення з посади начальника управління освіти, молоді та спорту Зарічненської РДА відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 (далі постанова № 9) розяснено, що, розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у звязку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення (п. 21 постанови № 9).

Згідно з п.2 оспорюваного розпорядження від 19.05.2016 №93-к, ОСОБА_1 поновлений поза штатом, що саме по собі виключає можливість скорочення такої посади за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудові правовідносини у працівника виникають не з моменту укладання трудового договору, а з моменту, коли його фактично було допущено до роботи.

Прийняття роботодавцем рішення щодо поновлення незаконно звільненого працівника на роботі без виконання роботодавцем вимог ст. 29 КЗпП та без фактичного допуску такого працівника до виконання попередніх обовязків за посадою підверджує, що трудові правовідносини між таким працівником та роботодавцем не виникли, оскільки працівник до виконання своєї трудової функції не приступив.

В наслідок неналежного виконання роботодавцем судового рішення фактичне допущення до роботи ОСОБА_1 19.05.2016 не відбулося, адже про існування розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к позивач дізнався лише 27.05.2016 (а.а.с.13-14), прицьому, згідно оскаржуваного розпорядження, 27.05.2016 року позивач вже перебував у відпустці без збереження заробітної плати.

Відтак, у Зарічненської РДА відсутні підстави для попередження позивача про наступне вивільнення з посади.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про протиправність п.5 розпорядження голови Зарічненської РДА від 19.05.2016 №93-к.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зважаючи на те, що Зарічненською РДА, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності прийняття оспорюваних розпоряджень, адміністративний позов належить до задоволення повністю.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 19.05.2016 №93-к "Про ОСОБА_1М." в частині пункту 2, підпунктів 3.1, 3.3, 3.4 та 3.5 пункту 3, пункту 4, пункту 5, підпункту 6.2 пункту 6.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області від 15.07.2016 №115-к "Про надання відпустки без збереження заробітної плати ОСОБА_1М.".

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Зарічненської районної державної адміністрації Рівненської області судовий збір в сумі 1102,40грн. (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.