Справа № 713/1157/16-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 713/1157/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кибич І.А.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

08 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області на постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вижницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2016 року позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити, посилаючись при цьому на неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи та порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року залучено до участі в адміністративній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вижницьку об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Чернівецькій області.

08 грудня 2016 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження (вх.15263/16) від відповідача.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явились.

За таких обставин, а також враховуючи, що судом участь сторін в судовому засіданні не визнавалась обов'язковою, колегія суддів прийшла до висновку щодо можливості апеляційного розгляду справи в порядку письмового провадження у відповідності до пункту 2 частини 1 статті 197 КАС України.

Згідно з частиною 6 статті 12, частиною 1 статті 41 КАС України у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ-ої групи, загальне захворювання та з 04.02.2016 отримує пенсію по третій групі інвалідності.

Позивач звернувся до управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою про зарахування до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю в 1992 - 1994 роках.

Листом від 02.06.2016 № 2702/03 управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області відмовило ОСОБА_2 зарахувати до страхового стажу період зайняття підприємницькою діяльністюв, оскільки ним не надано доказів сплати страхових внесків за такої діяльності в 1992-1995 роках.

Позивач, вважаючи дану відмову незаконною та такою, що порушує його права, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду зайняття підприємницькою діяльністю, оскільки такі дії пенсійного органу не відповідають вимогам Закону.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.195 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, пенсія є видом соціального забезпечення, на яке громадяни мають право.

Положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, в зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 32 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією. Особи, визнані інвалідами III групи, мають право на пенсію по інвалідності за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності: від 49 років до досягнення 51 року включно - 12 років.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування" платниками збору на обов'язкове державне пенсійне страхування є суб'єкти підприємницької діяльності незалежно від форм власності, їх об'єднання, бюджетні, громадські та інші установи та організації, об'єднання громадян та інші юридичні особи, а також фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які використовують працю найманих працівників.

Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи апелянта щодо не підтвердження позивачем факту сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України, з огляду на наступне.

Відповідно до п. "б" ст. 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення", особи, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності фізичної особи та виключно її праці, мають право на трудову пенсію за умови сплати страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Згідно з п. 4. Постанови Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 р., а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків (додаток № 1).

Положеннями п. 3 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхових внесків підприємствами, установами, організаціями, громадянами до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів від 10.06.1994 № 5-5 (чинною на час здійснення підприємницької діяльності позивачем) встановлено, що усі підприємства, у тому числі з іноземними інвестиціями, а також громадяни які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на особистій власності та виключно їхній праці, адвокати зобов'язані зареєструватись як платники внесків в органах Пенсійного фонду в районах (містах) у 10-денний строк з дня одержання свідоцтва про реєстрацію в місцевих органах державної влади, про що отримують повідомлення Фонду (додаток № 1).

Також п. 22 зазначеної Інструкції передбачав, що у разі припинення підприємницької діяльності або зміни місця проживання громадянина-підприємця (адвоката) орган Пенсійного фонду України видає йому довідку про сплату внесків (додаток № 3).

П. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846 визначено, що період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Як вбачається з довідки виданої Вижницькою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Чернівецькій області №683/9/24-01-13-018 від 26.08.2016 фізична особа-підприємець ОСОБА_2, код ЄДРПОУ (НОМЕР_1) с.Чорногузи, за період з 01.01.1992 року по 31.12.1994 рік, перебував на загальній системі оподаткування (а.с. 27).

Також довідкою Вижницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області №1418/9/24-01/13-011 від 01.07.2016 встановлено, що ПП ОСОБА_2, жителем села Чорногузи, Вижницького району Чернівецької області, податки до бюджету сплачені в повному обсязі, заборгованість по платежах відсутня.

Будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували сплату внесків до органів Пенсійного фонду позивач до суду не надав.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що надання спеціальних торгових патентів, свідоцтв про сплату єдиного податку, патентів про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, довідок про сплату страхових внесків на підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності передбачено лише для фізичних осіб, які перебували на спрощеній системі оподаткування, тоді як позивач у період з 01.01.1992 року по 31.12.1994 року перебував на обліку в Вижницькій об'єднаній державній податковій інспекції Головного управління ДФС у Чернівецькій області як платник податків за загальною системою оподаткування.

Такими чином, вказана вище обставина свідчить про безпідставність висновків суду першої інстанції, що відсутність заборгованості в позивача по сплаті податків до бюджету підтверджує сплату останнім торгового патенту, оскільки його надання взагалі не передбачено чинним законодавством для вказаної категорії осіб.

Крім того, в матеріалах справи (а.с. 7) міститься лист відповідача від 02.06.2016 № 2702/03, зі змісту якого вбачається, що в архіві управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області відсутні будь-які дані про сплату ОСОБА_2 страхових внесків за період здійснення підприємницької діяльності в 1992-1995 роках.

На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що довідка про відсутність заборгованості перед бюджетом зі сплати обов'язкових платежів та податків, на яку посилається позивач, не є доказом сплати страхових внесків у спірний період, оскільки як вбачається з наведеного вище, доказом такої сплати є квитанції або довідка про сплату внесків затвердженого зразка.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги зазначив, що відповідно до Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємства" №727/98 від 03.07.1998 року та Декрету КМУ "Про прибутковий податок з громадян" сума коштів, що спрямовується до Пенсійного фонду у вигляді частини ставки єдиного або фіксованого податків зараховується в рахунок сплати страхових внесків за відповідні періоди.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва запроваджена лише з 1 січня 1999 року Указом Президента України № 727/98 від 03.07.1998, тоді як ОСОБА_2 припинив свою підприємницьку діяльність ще 03.01.1995 року, а тому висновки суду щодо застосування до спірних правовідносин вказаного нормативно-правового акту є помилковими.

З огляду на викладене, а також враховуючи відсутність підстав для зарахування позивачу періоду зайняття підприємницькою діяльністю до страхового стажу, а відтак і для призначення пенсії з 24.11.2015 року, колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість та невмотивованість позовних вимог, у зв'язку з чим постанова Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2016 року підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вижницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини другої ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, вимоги якої відповідачем не виконано.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач довів правомірність своїх дій, тоді як позивач не довів обставини, на яких грунтуються його вимоги.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду всім обставинам справи призвели до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області задовольнити повністю.

Постанову Вижницького районного суду Чернівецької області від 02 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вижницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Вижницькому районі Чернівецької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Вижницька об'єднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Чернівецькій області про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі протягом трьох днів з дня закінчення розгляду справи.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.