Справа № 816/736/16
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/736/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання - Лайко О.В.

представників позивача - Кішко Д.О., Крижановської М.О.,

представника відповідача - Кінаш Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство" до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2016 року Приватне акціонерне товариство "Полтавське хлібоприймальне підприємство" звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення від 10.12.2015 № .

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на незгоду із висновками акту позапланової виїзної документальної перевірки від 20.11.2015 № 2700/16-01-22-02-09/05581898, згідно якого відповідачем встановлено завищення позивачем від'ємного значення об'єкта оподаткування за податок на прибуток за 2014 рік на суму 33 657 913 грн. через нібито відсутність первинних документів, що підтверджують задекларовані витрати товариства за договорами страхування майна підприємства, а саме витрати по сплаті страхових платежів (страхової премії). Пояснював, що вказані висновки не відповідають дійсності, порушень податкового законодавства позивачем не допущено.

В судовому засіданні представники позивача вимоги позовної заяви підтримали просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні, посилаючись на правомірність висновків перевірки.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство "Полтавське хлібоприймальне підприємство" (ідентифікаційний код 05581898) 11.07.2003 зареєстровано юридичною особою Полтавським міськвиконкомом, про що в ЄДР внесено запис № 3005164.

Позивач перебуває на податковому обліку в Державній податковій інспекції у м. Полтаві Полтавської області Державної податкової служби та зареєстрований платником податку на додану вартість, має свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 20.10.1998 № 23874581, видане ДПІ у м. Полтаві, індивідуальний податковий номер 20.

04.11.2015 Приватним акціонерним товариством "Полтавське хлібоприймальне підприємство" подано заперечення вх. №12096/10 до акту планової виїзної документальної перевірки від 23.10.2015 № 2258/16-01-22-02/05581898.

ДПІ у м. Полтаві проведено позапланову виїзну документальну перевірку Приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство" з питань, що стали предметом заперечення за період з 01.01.2012 по 31.12.2014.

З результатами перевірки складено акт від 20.11.2015 № 2700/16-01-22-02/05581898, яким зафіксовано порушення Приватним акціонерним товариством "Полтавське хлібоприймальне підприємство" п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, п.п. 44.1 ст. 44, п. 138.2, п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від'ємне значення об'єкту оподаткування податком на прибуток за 2014 рік на 33 657 913 грн.

За результатами розгляду вказаного акту перевірки 10.12.2015 ДПІ у м. Полтава винесено податкове повідомлення-рішення № яким позивачу зменшено суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 33 657 913,00 грн.

Не погоджуючись з даним податковим повідомленням-рішенням ДПІ у м. Полтава, ПрАТ "Полтавське хлібоприймальне підприємство" звернулось до суду з позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірному рішенню суб'єкта владних повноважень, суд виходить з критеріїв правомірності такого рішення, що встановлені частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв'язку з чим перевіряє чи прийнято дане рішення: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що зменшення позивачу суму від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток контролюючим органом здійснено з огляду на наступні доводи.

Згідно акту перевірки підприємством включено до складу адміністративних витрат у 2014 році страхові платежі на суму 33 657 913,00 грн., що не заперечується позивачем.

Перевіркою встановлено, що одним із показників, який мав вплив на формування адміністративних витрат є витрати по сплаті страхових платежів страховій компанії ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" на підставі таких угод:

- договір страхування від 27.06.2013 № 01/57 (з урахуванням додаткових угод від 01.11.2013 та 28.02.2014), згідно умов якого сума відновлювальної вартості об'єктів страхування - цілісного майнового комплексу, машин та обладнання складає 1 048 713 028,00 грн. (включаючи ПДВ). Балансова вартість основних засобів (майновий комплекс, машини та обладнання) станом на 01.06.2013 складала 862 383 362,00 грн. (включаючи ПДВ). Відхилення між значенням балансової вартості та відновлювальної вартості складає - 186 329 666,00 грн.;

- договір страхування від 27.06.2014 № К/1899, згідно умов якого сума відновлювальної вартості об'єктів страхування - цілісного майнового комплексу, машин та обладнання складає 1 498 719 875,00 грн. (включаючи ПДВ). Балансова вартість основних засобів станом на 01.06.2014 становить 915 947 057,00 грн. (включаючи ПДВ). Відхилення між значенням балансової вартості та відновлювальної вартості складає - 582 772 818,00 грн.

За кожним предметом договору визначалася відновлювальна вартість застрахованого майна на дату укладення договорів.

Відповідач стверджує, що Положеннями (Стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 № 92, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України від 18.05.2000 № 288/4509, передбачено, що "Первісна вартість - історична (фактична) собівартість необоротних активів у сумі грошових коштів або справедливої вартості інших активів, сплачених (переданих), витрачених для придбання (створення) необоротних активів. Переоцінена вартість - необоротних активів після їх переоцінки".

Статтею 16 П(С)БО 7 встановлено, що підприємство може переоцінювати об'єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об'єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об'єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об'єктів групи основних засобів, до якої належить цей об'єкт.

Відповідно до статті 17 П(С)БО 7 переоцінена первісна вартість та сума зносу об'єктів основних засобів визначається множенням відповідно первісної вартості і суми зносу об'єкта основних засобів на індекс переоцінки. Індекс переоцінки визначається діленням справедливої вартості об'єкта, який переоцінюється, на його залишкову вартість....

Згідно статті 18 П(С)БО 7 відомості про зміни первісної вартості та суми зносу основних засобів заносяться до регістрів їх аналітичного обліку....

Статтею 19 П(С)БО сума дооцінки залишкової вартості об'єкта основних засобів включається до складу додаткового капіталу, а сума уцінки - до складу витрат....

Таким чином зміна вартості основних засобів повинна обов'язково супроводжуватись їх переоцінкою, а результати таких переоцінок відображаються в бухгалтерському обліку підприємства.

За даними бухгалтерського обліку підприємством не здійснювалась переоцінка та дооцінка майна для визначення його відновлювальної вартості. Підприємством не надано обґрунтованого визначення відновлювальної вартості майнового комплексу, яка зазначена в договорах страхування, а отже страхова сума визначена безпідставно.

Таким чином, ревізори дійшли висновку, що фактичною базою страхової вартості майна є первісна вартість основних фондів з урахуванням її переоцінки та зносу.

В ході проведення перевірки не встановлено здійснення переоцінки основних фондів підприємством та не надано інше обґрунтування її вартості в договорах страхування (звіти незалежних експертів чи інше, що є підставою для її переоцінки).

Жоден із зазначених договорів страхування також не передбачає підтвердження страхової вартості майна та здійснення оцінки майна.

У зв'язку з відсутністю підтвердження суми відновлювальної вартості застрахованого майна по договорам страхування за 2013-2014 роки належними первинними документами, що суперечить вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" контролюючим органом зроблено висновок про відсутність підстав для віднесення до складу витрат податкової звітності сум страхових премій, розрахованих із необґрунтованої вартості основних фондів.

В ході перевірки контролюючим органом здійснено розрахунок страхової премії з використанням показників бухгалтерського обліку підприємства, а саме: балансової вартості майнового комплексу, машин та обладнання станом на момент укладання договорів страхування, які обліковуються відповідно бухгалтерських рахунків 103 (будинки та споруди), 104 (машини та обладнання), 106 (інструменти, прилади та інвентар):

станом на 01.06.2013 для розрахунку страхової премії по договору страхування № 01/57 від 27.06.2013 з додатковими угодами, балансова вартість становить 862 383 361,95 грн., а відновлювальна вартість вказана у договорі становить 1 048 713 028,00 грн. відхилення між балансовою та відновлювальною вартістю становить 186 329 666,00 грн.;

станом на 01.06.2014 для розрахунку страхової премії по договору страхування №К/1899 від 27.06.2014 балансова вартість становить 915 947 057,26 грн., а відновлювальна вартість вказана у договорі становить 1 498 719 875,00 грн. відхилення між балансовою вартістю та відновлювальною вартістю становить 582 772 818,00 грн.

Таким чином, в ході перевірки встановлено завищення страхової премії виплаченої ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" по договорах добровільного страхування №1/57 від 27.06.2013, №К/1899 від 27.06.2014 на суму 33 657 913,00 грн.

Оцінюючи наведені доводи в їх сукупності, суд виходить з наступного.

Порядок формування витрат при обрахунку об'єкту оподаткування податком на прибуток підприємств в 2014 році визначався Податковим кодексом України (у відповідних редакціях) (надалі - Кодекс або ПКУ).

Згідно підпункту 14.1.27 пункту 14.1 ст. 14 названого Кодексу витрати - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

За змістом п.п. в) п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 цього ж Кодексу до адміністративних витрат, спрямованих на обслуговування та управління підприємством, зокрема, включаються витрати на страхування майна.

Згідно п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 ПКУ при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, зокрема, будь-які витрати страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору.

Матеріалами справи підтверджується, що ПрАТ "Полтавське ХПП" має у власності майно, в т.ч. цілісні майнові комплекси, що перебуває на балансі підприємства та обліковується на бухгалтерських рахунках 103 (будинки та споруди), 104 (машини та обладнання), 106 (інструмент, прилади та інвентар), 20 (виробничі запаси).

Відповідно до статутних документів ПрАТ "Полтавське ХПП" є зерновим складом та надає комплекс послуг зі зберігання та переробки різноманітних зернових культур. Представники позивача в судовому засіданні пояснювали, що товариство бере на себе відповідальність за збереження майна та його якісних характеристик перед поклажодавцями, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено ряд договорів, укладених із різними контрагентами на зберігання сільськогосподарської продукції, та документів по їх виконанню (складські квитанції, акти виконаних робіт щодо приймання, сушки, очистки, зберігання різноманітних зернових культур). Вказували, що виконання комплексу таких послуг забезпечується за допомогою відповідного устаткування, будівель, споруд та іншого майна товариства, що становлять цілісний майновий комплекс - хлібоприймальне підприємство. У зв'язку з чим підприємством застраховано майнові інтереси, щодо належного йому майнового комплексу, що є основним засобом за допомогою якого товариство здійснює свою господарську діяльність.

Таким чином, головною метою укладення вищевказаних договорів добровільного страхування визначали бажання товариства зберегти відповідні активи (майно) та не допустити виникнення можливих збитків, що на розсуд суду є належною діловою метою.

Крім того, представники позивача в судовому засіданні пояснювали, що в ході перевірки перевіряючим надано вичерпний перелік документів, що підтверджують задекларовані у 2014 році адміністративні витрати підприємства на страхування будинків, споруд, машин та обладнання. У зв'язку з чим, вважають, що первинні документи бухгалтерського та податкового обліку, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між ПрАТ "Полтавське ХПП" та ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" були надані в повному обсязі під час перевірки.

Відповідач не заперечує право позивача на включення до складу адміністративних витрат, витрати на страхування за договорами страхування від 27.06.2013 №01/57 та від 27.06.2014 № К/1899 в ході перевірки здійснено розрахунок страхової премії із використанням показників бухгалтерського обліку підприємства, а саме балансової вартості майна, станом на момент укладення угод. Тому відповідачем була розрахована різниця між страховим тарифом, розрахованим із відновлювальної вартості майна (робіт), що була визначена договорами страхування, та балансовою вартістю майна (капітальних інвестицій), яка обліковувалася в бухгалтерському обліку позивача станом на момент укладення договорів страхування, що на думку податкового органу і становить завищення витрат.

За змістом статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов'язані, зокрема, з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування) (абз 3 ч.1 ст.4 ЗУ "Про страхування").

За формою страхування може бути добровільним або обов'язковим.

Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства (ч.1 ст.6 вказаного Закону).

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (ч.1 ст.16 цього ж Закону).

Договори страхування укладаються відповідно до правил страхування, які розробляються страховиком для кожного виду страхування окремо і підлягають реєстрації в уповноваженому органі при видачі ліцензії на право здійснення відповідного виду страхування.

Частиною четвертою статті 16 Закону України "Про страхування" встановлено, що договір страхування повинен містити, зокрема, предмет договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума) та інше.

Частиною четвертою статті 18 вказаного Закону встановлено, що договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Тобто у разі оплати платником податку - страхувальником страхових внесків (платежів, премій) за встановленими строками сплати, останнім можуть враховуватись у складі витрат на підставі п.п. в) п.п. 138.10.2 п. 138.10 ст. 138 та п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 ПКУ, із відповідним визначенням дати їх виникнення шляхом системного розподілу вартості цієї операції між відповідними звітними (податковими) періодами. Вказані витрати повинні підтверджуватися відповідними платіжними дорученнями.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" акт оцінки майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, здійсненої суб'єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно.

Статтею 7 цього Закону визначено перелік випадків обов'язкового проведення оцінки майна, у якому відсутні вимоги щодо проведення оцінки майна за договором добровільного страхування, як це мало місце у спірних правовідносинах.

За змістом п. 16 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 "Основні засоби" підприємство/установа може переоцінювати об'єкт основних засобів, якщо залишкова вартість цього об'єкта суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу. У разі переоцінки об'єкта основних засобів на ту саму дату здійснюється переоцінка всіх об'єктів групи основних засобів, до якої належить цей об'єкт.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підприємство може, а не зобов'язано, переоцінювати об'єкт основних засобів в разі, якщо залишкова вартість суттєво відрізняється від його справедливої вартості на дату балансу, або ж, коли виникає випадок, що входить до переліку обов'язкового проведення оцінки майна, визначеного ст. 7 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

За змістом цієї норма мова йде саме про переоцінку залишкової вартості, а не визначення відновлювальної вартості (вартість нового будівництва). Відповідно до п. 4 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 19 "Об'єднання підприємств" справедлива вартість - сума, за якою можна продати актив або оплатити зобов'язання за звичайних умов на певну дату. Тобто продати (придбати) існуюче (не нове) майно.

Позивачем із ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" укладалися договори добровільного страхування, за умовами яких підставою для визначення страхової суми за кожним предметом договорів, наведених у додатках до них, є відновлювальна вартість застрахованого майна на дату укладення цих договорів, при цьому, страхова сума за кожним застрахованим предметом договору страхування повинна відповідати його відновлювальній вартості.

За умовами цих же договорів відновлювальна вартість визначається таким чином:

- для будівель - як вартість нового будівництва у даній місцевості, включаючи винагороду архітектору та інші витрати на проектування та будівництво;

- для оздоблення - як вартість проведення повністю аналогічних робіт (враховуючи вартість матеріалів) у даній місцевості;

- для комунікацій, устаткування, вмісту - виходячи з суми необхідної для придбання нового аналогічного майна (покупна вартість), включаючи доставку та митні платежі тощо;

- для товарних запасів, що виготовляються Страхувальником (як для незавершеного виробництва так і готової продукції) - як витрати, необхідні для їх повторної закупівлі;

- для товарних запасів, якими Страхувальник торгує, а також для сировини, закупленої Стархувальником - їх вартістю за цінами, необхідними для їх повторної закупівлі;

- для скла - як вартість придбання нового аналогічного майна та монтаж.

Статтею 10 Закону України "Про страхування" страховий тариф визначено як ставка страхового внеску з одиниці страхової суми за визначений період. Страхові тарифи при добровільній формі страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків. Конкретний розмір страхового тарифу визначається в договорі страхування за згодою сторін.

Страховий платіж (страховий внесок, страхова премія) - плата за страхування, яку страхувальник зобов'язаний внести страховику згідно з договором страхування (ч.1 ст. 10 ЗУ "Про страхування").

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені ст. 44 Податкового кодексу України. Так, згідно із положенням п. 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та /або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів, бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платником податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначаються Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення .

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно із цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно зі статтею 1 вищевказаного Закону господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни у структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої ст. 9 цього ж Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Суд погоджується із доводами представників позивача, що акт оцінки (звіт про оцінку) майна, на необхідності якого на дату підписання договорів страхування наполягає відповідач, не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку, який підтверджує страхові витрати (платежі) товариства у рамках договору добровільного майна.

Згідно із п. 138.2 ст. 138 ПКУ витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку та інших документів, встановлених розділом ІІ цього ж Кодексу.

Відповідно до п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПКУ не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про системи та переказ коштів в Україні" розрахунковий документ - документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача. Платіжне доручення - розрахунковий документ, який містить доручення платника банку, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунку на рахунок отримувача.

Всі платіжні доручення були надані позивачем перевіряючим в ході перевірки, а їх копії залучені до матеріалів перевірки.

На вимогу суду ПрАТ "Страхова компанія залізничні шляхи" надала письмові пояснення з приводу обставин укладення договорів добровільного страхування майна із ПрАТ «Полтавський ХПП». У яких вказувала, що укладені із позивачем договори повністю відповідають вимогам чинного законодавства, страхування здійснювалося компанією згідно Закону України "Про страхування" та правилами, зареєстрованими у Національній комісії, що здійснює державне регулювання на ринку фінансових послуг, зокрема, Правилами добровільного страхування майна (крім залізничного, наземного, повітряного, водного транспорту (морського внутрішнього та інших видів водного транспорту), вантажів та багажу (вантажобагажу) від 14.02.2007.

Страхова компанія зазначала, що розділом шостим вищевказаних Правил передбачено, що граничний розмір страхової суми встановлюється за згодою сторін при укладенні договору страхування.

При укладенні договорів із ПрАТ "Полтавське ХПП" (Страхувальник) від 27.06.2013 № 01/57 (із додатками до нього) та від 27.06.2014 № К/1899 ПрАТ "СК "Залізничні шляхи" (Страховик) погодилося із заявленим Страхувальником розміром страхової суми, як відновлювальної вартості застрахованого майна, перевіривши надану інформацію у загальнодоступних джерелах (на відповідних інтернет сайтах та спеціалізованих виданнях.

В судовому засіданні представники позивача пояснили, що з метою додаткового підтвердження відновлювальної вартості застрахованого майна підприємства останнім замовлено у ТОВ "ЕССЕТ ЕКСПЕРТАЙЗ" (суб'єкт оціночної діяльності України згідно сертифікату ФДМУ від 25.05.2015 № 439/15) проведення незалежної оцінки вартості об'єкта оцінки та визначення дійсної вартості (вартості відновлення/вартості заміщення) для цілей страхування на дати укладення договорів страхування, результати якої підтверджують відсутність факту завищення страхової суми за відновлювальною вартістю, включеної підприємством до договорів страхування.

За результатами вказаної оцінки підтверджено правильність визначення дійсної вартості майна вказаного в договорах стархування № 01/57 від 27.06.2013 (з додатками) та № К/1899 від 27.06.2014.

Крім того, ухвалою суду від 03.078.2016 по справі було призначено судово економічну експертизу, проведення якої доручено Полтавському відділенню Харківчського науково-дослідного інституту Судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса.

09.11.2016 до суду надійшов висновок судово економічної експертизи № 849 від 13.10.2016, згідно якого розмір адміністративних витрат, задекларованих Приватним акціонерним товариством "Полтавське хлібоприймальне підприємство" у звітних періодах 2013 та 2014 роках в частині включення до їх складу витрат за договорами добровільного страхування майна, укладених між ПрАТ "Полтавське ХПП" та ПрАТ "Страхова компанія "Залізничні шляхи" № 01/57 від 27.06.2013 та №К/1899 від 27.06.2014, документально підтверджується. Висновки про завищення від'ємного значення об'єкта оподаткування за 2014 рік на 33657913,00 грн. зазначені в акті перевірки від 20.11.2015 № 2700/16-01-22-02-09/05581898 "Про результати виїзної позапланової перевірки "Приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство" (код за ), документально не підтверджуються.

За змістом п.п. 140.1.6 п. 140.1 ст. 140 ПКУ при визначенні об'єкта оподаткування враховуються такі витрати подвійного призначення, зокрема, будь-які витрати страхування фінансових, кредитних та інших ризиків платника податку, пов'язаних із провадженням ним господарської діяльності, в межах звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору.

Статтею 39 Податкового кодексу України встановлено, що методику визначення звичайної ціни страхового тарифу затверджує національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, виходячи з положень цієї статті.

На момент укладення вищевказаних договорів добровільного страхування діяли такі методики:

- у 2013 - Методика визначення звичайної ціни страхового тарифу, затверджену розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 30.12.2004 № 3259, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 18.01.2005 за № 53/10333, відповідно до п. 2.4 якої страхові тарифи за добровільними видами страхування обчислюються страховиком актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків. Конкретний розмір страхового тарифу визначається в договорі страхування за згодою сторін (розпорядження втратило чинність на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 4370 від 28.11.2013);

- з 30.12.2013 - Методика визначення звичайної ціни страхового тарифу, затверджену розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 28.11.2013 № 3259, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 10.12.2013 за № 2091/24623 (розпорядження втратило чинність на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1368 від 23.06.2015). Відповідно до пункту 1 Розділу ІІІ цієї Методики при укладенні договорів за видами добровільного страхування страховики застосовують страховий тариф, обчислений актуарно (математично) на підставі відповідної статистики настання страхових випадків. Розмір страхових тарифів є складовою частиною правил страхування, розроблених для кожного виду страхування окремо та зареєстрованих у Нацкомфінпослуг. Конкретний розмір страхового тарифу (брутто-тариф) визначається в договорі страхування за згодою сторін та складається з нетто-тарифу (частина страхового тарифу, призначена для забезпечення поточних виплат страхового відшкодування за договором страхування) та навантаження (частина страхового тарифу у відсотках, призначена для покриття витрат на ведення страхової справи).

Обов'язок по доведенню порушення платником звичайних цін за нормами ПКУ покладено на податковий орган. Як видно із змісту акту посадовими особами відповідача взагалі таке питання не досліджувалося, межі звичайної ціни страхового тарифу відповідного виду страхування, що діє на момент укладення такого страхового договору не перевірялися.

Відповідно до приписів п. 140.5 ст. 140 Податкового кодексу України встановлення додаткових обмежень, щодо віднесення до складу витрат платника податку, - не дозволяється.

Враховуючи усе вищевикладене, суд дійшов висновку, що оскаржуване податкове повідомлення - рішення є не обґрунтованими та підлягає скасуванню.

На підставі наведеного суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а оскільки податкове повідомлення - рішення, про скасування якого просить позивач, є актом індивідуальної дії, які у разі скасування судом визнається протиправним, то суд на підставі ч. 2 ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, та скасовуючи оскаржуване податкове повідомлення - рішення визнати його протиправним.

Частиною першою статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у м. Полтава від 10.12.2015 № .

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у м. Полтаві Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (ідентифікацій код 39680655) на користь Приватного акціонерного товариства "Полтавське хлібоприймальне підприємство" (ідентифікаційний код 05581898) судові витрати у розмірі 504 868 грн. 70 коп. (п'ятсот чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім гривень сімдесят копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2016 року.

Суддя С.С. Бойко