Справа № 415/2940/16-а
Суддя: Калмикова Ю. О.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 415/2940/16-а
Провадження № 2-а/415/73/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

при секретарі Нескородовій Г.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Лисичанська адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкасах в особі інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Черкаси рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та скасування постанови, -

встановив:

16 червня 2016 року до Лисичанського міського суду Луганської області надійшли матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкасах в особі інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Черкаси рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та скасування постанови.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилалася на те, що 22 квітня 2016 року ОСОБА_1 рухаючись по вулиці Можайського, міста Черкаси, був зупинений інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядовим поліції ОСОБА_2 з підстав нібито порушення Позивачем пункту 8.7.3. е Правил дорожнього руху, тобто проїзд перехрестя на червоний сигнал світлофору. Цього ж дня, 22.04.2016 року співробітником поліції, без складання адміністративного протоколу, було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АП2 № 969645 від 22.04.2016 року в якому зазначалося, що Позивач керував автомобілем Volvo хс90, державний номер НОМЕР_1. 22 квітня 2016 р. 14 год. 42 хв. В м. Черкаси, вул. Можайського здійснив рух на заборонений сигнал світлофора (червоний) ПДР 8.7.3. е) чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 ст. 122 КУпАП. Згідно постанови, до Позивача було застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу - 425 грн.

Позивач заявляє, що ним не порушувались ПДР в час та за обставинами, що були зазначені інспектором поліції в постанові. Про ці обставини Позивач, зазначав інспектору, пояснивши, що під час здійснення маневру, проїзд регульованого перехрестя, рухаючись в транспортному потоці, він закінчуючи свій маневр (перетинання перехрестя на дозволяючий сигнал світлофору) закінчив його на жовтий сигнал світлофору, оскільки іншого порядку проїзду за рухом транспортних засобів через перехрестя без застосування екстреного гальмування був би неможливим, що в свою чергу призвело б до створення аварійної ситуації, був неможливий. Позивач зазначив, що він передусім керувався п.8.11 ПДР, згідно якого передбачено, що «Водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом. 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху». Вислухавши Позивача, працівник поліції, ці заперечення позивача проігнорував, до того ж в порушення вимог ст. 268 КУпАП, не надав Позивачу скористатись правовою допомогою під час розгляду адміністративної справи, чим прямо порушив вимоги вищезазначеної статті та ст. 59 Конституції України.

Позивач зазначає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 969645 від 22.04.2016 року прийнята з грубим порушенням вимог закону, не відповідає обставинам справи та є такою, що підлягає скасуванню.

Як зазначав під час складання протоколу та винесення постанови Позивач, він вимоги ПДР не порушував, а навпаки виконував їх, а отже вину свою з скоєнні даного правопорушення не визнав та клопотав про розгляд справи за місцем його проживання з метою скористатися правом на правову допомогу та довести свою невинуватість шляхом об'єктивного та неупередженого розгляду його справи.

Як вбачається з матеріалів справи, співробітник поліції проігнорував клопотання Позивача та розглянув справу про адміністративне правопорушення за місцем, нібито його скоєння. За таких обставин, співробітник поліції упереджено, на власний розсуд витлумачив пункт 8.7.3. е. ПДР, та підвів обставини справи таким чином, щоб притягнути Позивача до відповідальності.

Таким чином, розглядаючи справу на місці, Позивач, був позбавлений права щодо надання доказів і доводити їх переконливість перед особою, яка розглядає справу та був позбавлений права скористатись правовою допомогою. Адже, співробітник поліції в постанові у справі про адміністративне правопорушення, не зазначив, з яких підстав він дійшов висновку, про порядок порушення позивачем вимог ПДР, до того ж викривив дійсні обставини у справі не зазначивши місце розгляду справи та місце начебто виявленого правопорушення, зазначивши, що ним було визначене місце правопорушення м.Черкаси, вул. Можайського. Працівник поліції не зазначивши точного місця, яке ним було визначене як місце скоєння правопорушення, що прямо порушує вимоги діючого законодавства, щодо визначення місця скоєння правопорушення, відсутність доказів за правопорушенням передбаченим ст. 122, не обґрунтовують його висновок.

Також, розглядаючи справу за місцем нібито його скоєння, Позивач був позбавлений права на правову допомогу, що передбачено ст. 59 Конституції України.

Відповідно до статті 19 Конституції України орган державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у осіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, рішення її в точній відповідності з законом.

Статтею 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідні докази у працівника Поліції відсутні, тому винесення постанови про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності є незаконними діями.

Між тим, стаття 251 КУпАП зазначає, що, скоєння адміністративного правопорушення встановлюється доказами, зокрема, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також свідками або потерпілими. В разі, якщо особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, заперечує щодо скоєного правопорушення, то воно повинне бути затверджено поясненнями свідків, або повинно бути належним чином зафіксовано, тобто за допомогою відео фіксацією з початку і до кінця правопорушення.

Без належних доказів по справі, які б підтверджували порушення ПДР адміністративне правопорушення відсутнє.

Оскільки протокол про адміністративне правопорушення - це документ, який фіксує факт правопорушення та на підставі якого складається постанова у справі про адміністративне правопорушення, тому, стає не зрозумілим, яким чином та на яких підставах співробітник поліції визначив розгляд адміністративної справи, тоді коли Позивач клопотав розглядати справу за місцем його проживання, тобто в місті Лисичанську Луганської області. Як вбачається, співробітник поліції, поніс постанову у справі про адміністративне правопорушення, не розглянувши клопотання Позивача по суті, без надання будь-яких пояснень та письмових зауважень з цього приводу.

Відповідно до ч. 2 ст.258 КУпАП - протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу,

Відповідно до ст.283 КУпАП - розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Відповідно до ст.276 КУпАП - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем йото вчинення.

Разом з тим, словосполучення «на місці вчинення правопорушення» та «за місцем його вчинення» - не є тотожними та мають різне цільове спрямування. Так, відповідно до Рішення Конституційного суду України від 26 травня 2015.до №5-рп/2015 - «ОСОБА_3 положень глави 22 Кодексу в системному зв'язку з положеннями його глави 17 вказує на те, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення "на місці вчинення правопорушення" і "за місцем його вчинення", які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення "за місцем його вчинення", застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою "справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення", вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України».

Ч.З ст. 258 КУпАП передбачає, що працівник патрульної поліції може винести постанову на місці вчинення правопорушення, тобто - на місці зупинки транспортного засобу. Проте, постанова не може бути винесена без розгляду адміністративної справи. Постанова щодо притягнення особи до відповідальності виноситься за результатами розгляду справи. Ч.З ст. 258 КУпАП вказує на те, що працівник патрульної поліції повинен дотримуватись вимог ст. 283 КУпАП, яка зазначає, що постанова виноситься тільки за результатами розгляду справи.

Разом з тим, ст. 276 вказує, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, тобто - за місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення. В даному випадку, за адресою місця розташування Управління патрульної поліції м. Черкаси. Проте, інспектор Старіков М.Г. положень закону не дотримався та розглянув справу в незаконний спосіб на місці зупинки транспортного засобу.

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 Кодексу).

Згідно з частиною першою статті 268 Кодексу особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою І користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

У наведених положеннях КУпАП визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об'єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо.

Незаконно розглянувши справу на місці зупинки транспортного засобу, інспектор Старіков М.Г. не надав ОСОБА_1 можливості скористатися своїми правами передбаченими ст.268 КУпАП у повному обсязі. Крім того, інспектор проігнорував вимоги ч.2 ст.ЗЗ КУпАП. Розгляд справи на дорозі, на місці зупинки транспортного засобу, унеможливило виконання вимог ст.245 КУпАП щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи.

Відповідно до ст.278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників адвоката.

Відповідно до ст.279 КУпАП, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу. Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.

Разом з тим, після висловлення звинувачень, інспектор Старіков М.Г. не надавши ОСОБА_1 можливості скористатись правовою допомогою виніс постанову про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, при цьому наголошую, що будь-якої підготовки до розгляду справи було, як і не було оголошення посадової особи, яка розглядає справу, особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не були вирішені клопотання, не були дослідженні докази, не були вислухані особи, які беруть участь у розгляді справи. Своїми діями, інспектор УПП ОСОБА_2 чим порушив вимоги ст.ст. 278, 279 КУпАП, оскільки ним незаконно була розглянута справа на місці зупинки автомобілю, а не за місцем знаходження органу, який уповноважений розглядати справу, позивач був позбавлений конституційного права на отримання правової допомоги, а також лами передбаченими ст. 268 КУпАП, інспектором не було доведено, що позивач скоїв правопорушення ПДД.

Відповідно до ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності обєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Відповідно до ст.71 КАС України - в адміністративних справах про протиправність рішень, чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідно до ст.19 КАС України - адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (зчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх обєднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Приймаючи до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 намагався в позасудовому порядку оскаржити дії інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядового поліції ОСОБА_2 звернувшись в строки передбачені законом до керівництва поліції та отримавши відповідь - відмову скаргою простою кореспонденцією лише 11.06.2016 р. пропустив строки для судового оскарження, у звязку із чим прошу визнати пропуск строків оскарження поважними та поновити ОСОБА_1 строки для оскарження.

Просив визнати поважними причини пропуску строків для оскарження Постанови ПС2 № 969645 винесеної інспектором роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядовим поліції ОСОБА_2 та поновити строки ОСОБА_1 для її оскарження; визнати протиправними дії інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядового поліції ОСОБА_2 щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1В: на місці зупинки транспортного засобу 22.04.2016 року та скасувати постанову ПС2 № 969645 інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядового поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідач надав до суду письмові заперечення на адміністративний позов, в який зазначив, що позовні вимоги не визнає, та заперечує позов з наступних підстав:

22 квітня 2016 року близько о 14 год. 35 хв. рухаючись по вулиці Можайського, в місті Черкаси, в складі екіпажу № 103 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 помітили, як автомобіль Volvo хс 90, державний номер ВВ 9106 AM, здійснив проїзд перехрестя вулиць Можайського - Благовісна на червоний сигнал світлофору, що є порушенням п. 8.7.3 є) Постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. «Про правила дорожнього руху» (далі -ГІДР). У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», яким визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху, Позивача було зупинено, роз'яснено суть скоєного ним правопорушення, права та обов'язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, після чого Позивач надав свої усні зауваження та пояснення. В подальшому, у відповідності до ст. 258 КУпАП яка визначає, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та згідно ст. 283 КУпАП з врахуванням ч. 2 ст. 33 КУпАП було винесено постанову відносно Позивача за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п'ять) грн.

Посилання позивача на те, що Відповідачем не було обґрунтовано причину зупинки спростовується тим, що Позивач здійснив проїзд перехрестя на заборонене поєднання червоного і жовтого сигналів світлофору, що є порушенням п. 8.7.3 є) ПДР та у відповідності ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліція має право зупиняти транспортні засоби при порушенні водіями ПДР. А твердження Позивача про те, що йому не було надано доказів вчиненого ним правопорушення не відповідає дійсності, оскільки Відповідач пояснював, що відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Поліцейськими було повідомлено, що факт правопорушення відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про національну поліцію» (вжиття заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенції заходів для їх усунення) було виявлено ними безпосередньо, що є також доказом по справі.

Відповідач не погоджується з доводами Позивача про те, що розгляд справи на місці вчинення правопорушення було здійснено не законно з наступних підстав. Частиною 4 ст. 258 КУпАП зазначено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті (протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції), уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП. Якщо ж, як стверджує Позивач, розгляд справи необхідно було здійснювати згідно вимог ст. 276 КУпАП, якою визначено загальні вимоги до розгляду справ про адміністративні правопорушення за місцем його вчинення (місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення), тоді норми ст. 258 КУпАП - є спеціальними, оскільки, як визнав в своєму Рішенні Конституційний суд України від 26.05.2015 року № 5-рп/2015 «У справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 КУпАП», що ст. 258 КУпАП встановлено порядок скороченого провадження у справах про адміністративні правопорушення, а також в даній статті визначено, що адміністративне стягнення накладається на місці вчинення правопорушення. Отже, можна зробити висновок, що норми, встановленні ст. 258 КУпАП є спеціальними нормами, і в частині накладення стягнення на місці вчинення правопорушення вступають в колізію з загальними нормами ст. 276 КУпАП, щодо місця розгляду справи (місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення). За загальним принципом, при конкуренції загальних і спеціальних (виняткових) норм, необхідно керуватися принципом: спеціальний або винятковий закон скасовує дію загального, тобто перевага надається спеціальним нормам. Тому, при накладенні стягнення на місці вчинення правопорушення, Відповідач вірно керувався нормами прямої дії ст. 258 КУпАП. Також, відповідно п. 2.3 вищезазначеного Рішення Конституційного суду України, - у ч. 1,2 ст. 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. Притягнення особи до адміністративної відповідальності у вказаних випадках фактично відбувається у скороченому провадженні. Скорочене провадження у справах про зазначені адміністративні правопорушення передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування посадовою особою процедури скороченого провадження в інших випадках, які не визначені законом, тобто розгляд справи про адміністративне правопорушення безпосередньо на місці його вчинення, а не за місцезнаходженням органу, уповноваженого законом розглядати справу про таке правопорушення, призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статтях 257, 268, 277, 278, 279, 280 Кодексу. Із зазначеного слідує, що Конституційний суд на час засідання та прийняття Рішення 26.05.2015 року дійшов до висновку, та зазначив, що за певним переліком адміністративних правопорушень, передбачених ст. 258 КУпАП (в редакції, яка діяла на той час) існує скорочене провадження, яке не передбачає складання протоколу про адміністративне правопорушення, а адміністративне стягнення накладається на місці вчинення правопорушення та перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом. В подальшому, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху» від 14.07.2015 року № 596-VIII, який прийнято після винесення вищезазначеного Рішення Конституційним судом України, внесені зміни до ст. 258 КУпАП, після частини першої доповнено новою частиною такого змісту: «Протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі». Тобто, даними змінами було розширено перелік адміністративних правопорушень, розгляд яких відбувається за скороченим провадженням та адміністративне стягнення за якими накладається саме на місці вчинення правопорушення, а не за місцем знаходження органу. Відповідно п. 1 Розділу III Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року «Про затвердження інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», - справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. Згідно п. 3 Розділу III Наказу, - постанова у справі про адміністративні правопорушення (серед яких і правопорушення яке вчинено позивачем), передбачені ст.ст. 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), ч. 1,2,3,5,6 ст. 121,ст. 121-1, 121-2, ч.1,2,3 ст.122, ч.І ст. 123, ст. 124-1, ст. 125, 126, ч.І, 2 і З ст. 127, ст. 128, 129, ст. 132-1, ч. 6 і 11 ст. 133-', ч.1,2,3 ст. 140КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Також в ст. 33 КУпАП, на яку також посилається Позивач, в частині другій зазначено, що при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.

Отже, вищевикладене свідчить, що Позивач не врахувавши даних норм законодавства, невірно здійснивши тлумачення норм права, хибно дійшов до висновку про те, що справа про адміністративне правопорушення, яке він вчинив, повинна була розглядатися відповідно вимог ст. 276 КУпАП за місцем вчинення правопорушення (місцем знаходження органу уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення).

Зазначені в позовній заяві відомості про те, що Позивач був позбавлений можливості скористатися правами, передбаченими ст. 268 КУпАП не відповідає дійсності, оскільки будь-яких письмових, чи усних клопотань від Позивача, щодо перенесення розгляду справи, чи скористатися іншими правами визначених законодавством не надходило.

Твердження Позивача про те, що Відповідачем було порушено порядок розгляду справи, передбачений ст. ст. 278, 279 КУпАП не відповідає дійсності, так як ст. 278 КУпАП визначає коло питань, які посадова особа повинна розглянути при підготовці до розгляду справи, дані норми Відповідачем були враховані, та не порушувались. Також, порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення встановлений ст. 279 КУпАП Відповідачем порушено не було, оскільки: розпочинаючи розгляд справи Відповідач представився, Позивач був проінформований, що відносно нього буде відбуватися розгляд справи за вчинене правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП; права і обов'язки, передбачені ст. 268 КУпАП Позивачу також було роз'яснено, про що він у постанові зазначив своїм підписом; протокол про адміністративне правопорушення не оголошувався, оскільки згідно ст. 258 КУпАП протокол не складався, а була винесена постанова; під час розгляду справи Позивач жодних пояснень по суті вчиненого правопорушення не надав, клопотання не розглядались, оскільки вони від Позивача не надходили.

Враховуючи вищевикладене вважає, що він діяв виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законами України, Постанова винесена з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права і є такою, яка не має підстав для скасування, просив суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справу без участі представника та позивача, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач інспектор роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси рядовий поліції ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи судом повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності та відмовити позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 22 Конституції України,права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Положеннями ст. 126 Конституції України закріплені основоположні принципи здійснення правосуддя в Україні - незалежність і недоторканність суддів.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з постанови у справі про адміністративне правопорушення від 22.04.2016 р. серії ПС 2 №969645 особа, щодо якої розглядається справа ОСОБА_1, 22 квітня 2016 року близько о 14 год. 35 хв. рухаючись по вулиці Можайського, в місті Черкаси, і керуючи автомобілем Volvo хс 90, державний номер ВВ 9106 AM, здійснив проїзд перехрестя вулиць Можайського - Благовісна на червоний сигнал світлофору, що є порушенням п. 8.7.3 є) Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Згідно з відповіддю Управління патрульної поліції в місті Черкасах Національної поліції України №3595/46/24/02-2016 від 12.12.2016 р. повідомлено, що відеозапис з відео реєстратора від 22.04.2016 р., яким зафіксовано порушення п. 8.7.3. ПДР України ОСОБА_1 в Управлінні патрульної поліції в м. Черкас відсутній.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими ст.251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно із ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 69 ч. 1 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про адміністративне правопорушення від 22.04.2016 року, посилаючись на те, що порушень Правил дорожнього руху він не допускав.

Між тим, відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до абз. 4 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Згідно з статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідачем не надано доказів того, що прийняте ним рішення є правомірним, оскільки на думку суду, відповідач прийняв рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності при відсутності належних доказів, не врахувавши при цьому пояснення водія.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, але доводів позивача не спростував.

На підставі викладеного, суд оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Керуючись: Конституцією України, ст.ст. 251,280 КУпАП, ст. ст. 11, 14, 69, 70, 71 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Черкасах в особі інспектора роти №2 батальйону УПП в м. Черкаси рядового поліції ОСОБА_2 про визнання протиправними дії та скасування постанови, задовольнити.

Визнати протиправними дії інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядового поліції ОСОБА_2 щодо порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1В: на місці зупинки транспортного засобу 22.04.2016 року.

Скасувати постанову ПС2 № 969645 інспектора роти № 2 батальйону УПП в м. Черкаси, рядового поліції ОСОБА_2 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається до Донецького апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у скороченому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА