Справа № 2-а-25/09
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Карповець В.В.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
ПОСТАНОВА

іменем України

"08" грудня 2016 р. Справа № 2-а-25/09

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від "21" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Андрушівського районного центру зайнятості про виплату допомоги по безробіттю та врахування трудового стажу ,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Андрушівського районного центру зайнятості, в якому просив зобов'язати відповідача виплатити йому допомогу по безробіттю за період з квітня 1997 року по грудень 2003 року у розмірі 47939,57 гривень, врахувати до трудового стажу період перебування на обліку в центрі зайнятості тривалістю 6 років і 29 днів та зобов'язати зробити запис про це в трудову книжку.

В обґрунтування позову зазначав, що відповідач повинен був виплачувати йому допомогу по безробіттю у спірний період безперервно, у розмірі згідно діючого на час спірних правовідносин законодавства та занести до трудової книжки запис про зарахування часу перебування на обліку у Центрі зайнятості до загального трудового стажу.

В ході розгляду справи судом позивач 15.04.2016 року подав заяву про збільшення позовних вимог, змінив суму та грошові одиниці, в яких просив здійснити виплати, а саме: в сумі 14.381.871 грн. та відшкодувати моральну шкоду за 19 років порушення його прав в сумі 95000 євро.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2009 року та додатковою постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 15 серпня 2011 року, залишеними без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 12 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 28 жовтня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнив частково. Постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від 19 жовтня 2009 року та ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 12 жовтня 2011 року у частині позовних вимог про виплату допомоги по безробіттю за період з грудня 1997 року по червень 1998 року і матеріальної допомоги по безробіттю за період з грудня 1998 року по червень 1999 року скасував, а справу в цій частині направив на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишив без змін.

Постановою Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 вересня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до Андрушівського районного центру зайнятості про виплату допомоги по безробіттю та врахування трудового стажу за 1997-2003 роки відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку. Апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції від 21.09.2016 року та прийняти нову про задоволення позовних вимог. Крім того, в доповненні до апеляційної скарги просить задовольнити позовні вимоги в частині виплати допомоги по безробіттю позивачу за період з грудня 1997 року по червень 1998 року і матеріальної допомоги по безробіттю за період з грудня 1998 року по червень 1999 року. Свої вимоги мотивує тим, що Андрушівський районний суд Житомирської області при розгляді справи і винесенні постанови неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, неповно з'ясував всі обставини справи, що призвело до винесення помилкової постанови суду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Переглядаючи судові рішення, Вищий адміністративний суд України погодився з висновком суддів попередніх інстанції в частині відмови у задоволенні позову за період з квітня по жовтень 1997 року та з лютого по грудень 2003 року та про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про зобов'язання відповідача врахувати до загального трудового стажу період перебування на обліку в центрі зайнятості тривалістю 6 років і 29 днів та зобов'язати зробити запис про це в трудову книжку.

Разом з тим, звернув увагу на те, що суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, що позов у частині позовних вимог щодо виплати позивачу допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю у періоди грудня 1997 року - червня 1998 року та грудня 1998 року - червня 1999 року подано з порушенням строків звернення до адміністративного суду, встановлених частиною 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції спірного періоду).

Крім того, на ці обставини посилався суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 10 лютого 2015 року, переглядаючи ухвалу Андрушівського районного суду Житомирської області про залишення позовної заяви без розгляду щодо усіх позовних вимог.

Проте, вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вказівки суду касаційної інстанції та апеляційної інстанції не врахував та не перевірив обставини, зазначені в ухвалі ВАСУ та ухвалі Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Так, за приписами частини 2 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції спірного періоду), для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1 і 2 статті 100 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Дійсно, як вбачається з матеріалів справи, відповідач наполягав на застосуванні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду про що 14.01.2015 року подав відповідне клопотання. Разом з тим, позивач, у своїй заяві просив про поновлення такого строку, на що суд першої інстанції не звернув увагу та не вирішив це питання.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з позовом 26.03.2009 року.

В позовній заяві зазначив, що своєчасно не звернувся до суду надіючись що це питання вирішиться внаслідок неодноразових звернень до різних органів влади, що підтверджується відповідями на його звернення.

Однак, до позовної заяви долучено заяву позивача до Андрушівського районного центру зайнятості від 28.03.2008 року та лист-відповідь Андрушівського районного центру зайнятості від 08.04.2008 року вих.№01-12/668, заяву від 13.11.2007 року та повторну заяву від 29.08.2006 року. Доказів звернення до відповідача в період з 1997 року по 2003 рік матеріали справи не містять.

Разом з тим, в суді апеляційної інстанції представник позивача вказує на те, що позивач в цей період доглядав за своєю хворою цивільною дружиною, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Міньковецької сільської ради Андрушівського району Житомирської області від 2 жовтня 2007 року № 39, де зазначено, що ОСОБА_3 призначено опікуном над співмешканкою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 с.Городище Андрушівського району Житомирської області, у зв'язку з цим він не міг своєчасно звернутись до суду.

Однак, колегія суддів вважає неповажними вказані причини, оскільки в період з 1997 року по 2003 року обставин, на які вказує представник позивача, не існувало.

За таких обставини, враховуючи положення ст.ст. 99, 100 КАС України, та зважаючи на те, що позов подано до суду лише 26.03.2009 року, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в даній частині вимог у з"язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.

З огляду на наведені правові обґрунтування не підлягає задоволенню і вимога про відшкодування позивачу моральної шкоди.

Враховуючи наведене колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно по суті вирішено справу, але із помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому постанову суду слід змінити в частині мотивів, з яких відмовлено в задоволенні позову, в решті залишивши постанову без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково. Постанову Андрушівського районного суду Житомирської області від "21" вересня 2016 р. змінити в частині мотивів, з яких відмовлено в задоволенні позову, в решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "09" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_2

3- представник позивача: ОСОБА_5 АДРЕСА_1,13434

4- відповідачу: Андрушівський районний центр зайнятості вул.Воб'яна,4,м.Андрушівка,Андрушівський район, Житомирська область,13400

- ,