Справа № 813/3880/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року Справа № 813/3880/16

12 год. 15 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Керівника Стрийської місцевої прокуратури до Стрийської міської ради Львівської області, про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Керівник Стрийської місцевої прокуратури (далі позивач, прокурор) з адміністративним позовом до Стрийської міської ради Львівської області (далі відповідач, Стрийська міська рада), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невжиття жодних заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж історичного ареалу міста Стрий Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення;

- зобовязати відповідача вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Стрий Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що Стрийська міська рада всупереч вимогам законодавства не розробила документації з землеустрою на території обєктів культурної спадщини, в т.ч. щодо встановлення і закріплення на місцевості меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови. Станом на 31.08.2016 року відповідачем не вчинено жодних дій для віднесення історичного ареалу міста Стрий до земель історико-культурного призначення, не ведеться робота із виготовлення документації із землеустрою на обєкти культурної спадщини, у тому числі щодо винесення в натурі меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови. Тому на землі історичного ареалу, що є особливо цінними землями, не поширюється режим правової охорони земель історико-культурного призначення.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У адресованому суду письмовому клопотанні зазначив, що до компетенції Стрийської міської ради віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема, встановлення меж територій історико-культурного призначення та закріплення їх в натурі (на місцевості). Замовником проекту землеустрою є міська рада, яка надалі його і затверджує. Стрийська міська рада не відмовляється від зобовязання, покладеного на неї щодо розроблення проекту землеустрою. Однак, виготовлення проекту потребує значних коштів, яких у бюджеті на 2016 рік не передбачено, але буде заплановано в бюджеті на 2017 рік. Просив відкласти розгляд даної справи до лютого 2017 року, оскільки проведення робіт з розроблення проекту землеустрою та встановлення меж територій історико-культурного призначення є довготривалим процесом.

Проте, з врахуванням строків розгляду справи, встановлених Кодексом адміністративного судочинства, суд відмовив представнику відповідача у перенесенні розгляду справи на лютий 2017 року та продовжив судове засідання.

Суд заслухав пояснення представника позивача, врахував письмові пояснення представника відповідача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

На запит керівника Стрийської місцевої прокуратури про надання інформації щодо історичного ареалу м. Стрий перший заступник міського голови повідомив наступне:

- на сьогодні діючий генеральний план м. Стрия розроблений у 1974 році. Коригування меж історичного ареалу м. Стрий відбулося у 2006 році;

- інвентаризація земель в межах історичного ареалу м. Стрия не проводилася;

- історико-архітектурний опорний план м. Стрия розроблений у 1991 році;

- рішення Стрийської міської ради та виконавчого комітету щодо віднесення історичного ареалу м. Стрия до земель історико-культурного призначення не приймалися;

- документація із землеустрою на обєкти культурної спадщини, в т.ч. щодо встановлення і закріплення на місцевості меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови не розроблялася;

- на сьогодні, в м. Стрию, згідно з «Переліком памяток архітектури міста Стрия», затвердженого рішеннями Львівського облвиконкому №393 від 22.11.1988 року та №280 від 21.05.1991 року, знаходиться 92 памятки архітектури місцевого значення. До державного реєстру нерухомих памяток у м. Стрию також внесено 3 памятки історії, 6 памяток мистецтва, 8 ботанічних памяток природи, 3 парки-памятки садово-паркового мистецтва. Відповідно до рішення Стрийської міської ради за №163 від 14.06.2016 року про затвердження Програми «Охорони та збереження памяток культурної спадщини міста Стрия на 2016-2018 роки» на сьогодні виготовлено облікову документацію на 4 памятки культурної спадщини по вул. Шевченка,71 (адміністративний будинок), по вул. Крушельницької,16 (вілла «Турег»), по вул. Олесницького,15 (вілла ОСОБА_2), по вул. Народній,8 (Будинок ОСОБА_3).

Вважаючи бездіяльність Стрийської міської ради в частині незабезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема, невстановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також невіднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення протиправною, в результаті чого на землі історичного ареалу не поширюється режим правової охорони, як на землі історико-культурного призначення, позивач звернувся в інтересах держави з даним позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Згідно з ч. 3 ст. 6 КАС України, суб'єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду у випадках, передбачених Конституцією та законами України.

Конституцією України, зокрема, п. 3 ч. 1 ст. 131-1, передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

При цьому, згідно з п. 1 Розділу ХІІІ Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII виконання згаданої функції здійснюється прокуратурою виключно у формі представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Право на звернення прокурора або його заступника до окружного адміністративного суду в інтересах держави передбачено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 60 КАС України.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу (ч. 2 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Суд погоджується з твердженням позивача про відсутність органу уповноваженого на звернення до адміністративного суду з відповідним позовом до органу місцевого самоврядування, що у взаємозвязку з необхідністю врегулювання земельних відносин та відносин у сфері врегулювання обєктів історико-культурного призначення зумовлює повноваження прокуратури на звернення до суду.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх субєктів права власності та господарювання.

Згідно з ч. 2 ст. 60 КАС України прокурор, який звертається до адміністративного суду в інтересах держави, в позовній заяві (поданні) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до адміністративного суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

У звязку з відсутністю органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах, прокурор звернувся до суду за захистом державних інтересів у статусі позивача.

З огляду на викладене вище, прокурор звернувся до суду у порядку, спосіб та з підстав, передбачених чинним законодавством, як позивач.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Постановою Кабінету Міністрів України №878 від 26.07.2001 року «Про затвердження списку історичних населених місць України» з метою захисту традиційного характеру середовища населених місць України, на виконання ст. 32 Закону України По охорону культурної спадщини» затверджено список населених місць України, до якого включено м. Стрий Львівської області та зобовязано Державний комітет будівництва, архітектури та житлової політики разом з обласними державними адміністраціями затвердити науково-проекту документацію з визначення меж історичних ареалів населених місць, включених до зазначеного Списку.

Постановою Кабінету Міністрів України №318 від 13.03.2002 року «Про затвердження порядку визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць» (далі Порядок №318) передбачено, що Міністерству культури і мистецтв, Державному комітету будівництва, архітектури і житлової політики: разом з Радою Міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київської та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органами місцевого самоврядування забезпечити протягом 2002-2004 років визначення меж та режимів використання історичних ареалів населених місць; затвердити до 2005 року правила охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Пунктом 16 цього Порядку передбачено, що для кожного історичного ареалу визначаються режим використання та конкретні обмеження господарської діяльності на його території, які встановлюються правилами охорони та використання історичних ареалів населених місць.

Згідно з п.п. 4, 5 Порядку відповідальними за визначення меж та режимів використання історичних ареалів є Мінкультури, Держбуд та уповноважені ним органи охорони культурної спадщини. Межі історичних ареалів визначаються спеціальною науково-проектною документацією під час розроблення історико-архітектурних опорних планів цих населених місць.

Історичний ареал охоплює історично сформовану частину населеного місця, що зберегла старовинний вигляд, розпланування і характер забудови (п. 2 порядку №318).

Історичний ареал є спеціально виділеною у населеному місці територією історико-культурного значення із затвердженими межами, яка повинна фіксуватися в усіх землевпорядних і містобудівних документах та розглядатися як специфічний об'єкт містобудівного проектування. У межах населеного місця може бути визначено один або кілька історичних ареалів (п. 10 Порядку №318).

У ст. 19 Земельного кодексу України (далі Земельний кодекс) одною з категорій земель названо землі історико-культурного призначення.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (ст. 21 Земельного кодексу).

За змістом положень ст.ст. 53, 54, 150 Земельного кодексу до земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані памятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі) історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби.

Землі історико-культурного призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Навколо історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій, музеїв просто неба, меморіальних музеїв-садиб, пам'яток культурної спадщини, їх комплексів (ансамблів) встановлюються зони охорони пам'яток із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання таких земель. Порядок використання земель історико-культурного призначення визначається законом.

Землі історико-культурного призначення відносяться до особливо цінних земель.

При цьому, згідно з вимогами ст.ст. 12, 53, 54, 122 Земельного кодексу обовязок щодо організації землеустрою покладено на органи місцевого самоврядування, та визначено порядок використання земель історико-культурного призначення, що здійснюється відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до приписів ст.ст. 4, 22 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. №858-IV субєктами землеустрою є органи державної влади, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування; юридичні та фізичні особи, які здійснюють землеустрій; землевласники та землекористувачі.

Відповідно до положень ст. 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» від 08.06.2000 р. №1805-ІІІ встановлено, що з метою захисту традиційного характеру середовища окремих памяток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони памяток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам'яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам'яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини (ч. 1).

З метою захисту традиційного характеру середовища населених місць вони заносяться до Списку історичних населених місць України.

Список історичних населених місць України за поданням центрального органу виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини затверджується Кабінетом Міністрів України.

Межі та режими використання історичних ареалів населених місць, обмеження господарської діяльності на територіях історичних ареалів населених місць визначаються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідною науково-проектною документацією, яка затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини або уповноваженими ним органами охорони культурної спадщини (ч. 2).

На охоронюваних археологічних територіях, у межах зон охорони пам'яток, історичних ареалів населених місць, занесених до Списку історичних населених місць України, забороняються містобудівні, архітектурні чи ландшафтні перетворення, будівельні, меліоративні, шляхові, земляні роботи без дозволу відповідного органу охорони культурної спадщини (ч. 3).

Згідно з ст. 34 зазначеного Закону землі, на яких розташовані пам'ятки, історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до ст. 35 цього ж Закону з метою встановлення місця розташування обєктів землеустрою, їхніх меж та розмірів, правового статусу, виявлення земель, що не використовуються, використовуються не за цільовим призначенням, встановлення кількісних та якісних характеристик земель, необхідних для ведення державного земельного кадастру, здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і прийняття у звязку з цим відповідних рішень органами місцевого самоврядування, проводиться інвентаризація земель.

Цим же Законом визначено види обєктів культурної спадщини, серед яких археологічні, історичні, ландшафтні, обєкти архітектури та містобудування (ст. 2).

Пунктами 4, 5 Порядку розроблення проектів землеустрою з організації та встановлення меж територій природно-заповідного фонду, іншого природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.2004 року №1094, визначено, що замовником проекту землеустрою може бути сільська, селищна, міська рада, обласна, районна, Київська або Севастопольська міська держадміністрація, землевласник або землекористувач, інша особа відповідно до закону.

Проект землеустрою розробляється відповідно до завдання, затвердженого замовником, яке є невід'ємною частиною договору про розроблення проекту землеустрою.

Згідно з п.п. 4. 10 вищевказаного Порядку замовником проекту землеустрою може бути міська рада, яка надалі його й затверджує.

Відповідно до п. 34 та п. 37 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р. №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин; прийняття рішень про організацію територій і обєктів природно-заповідного фонду місцевого значення та інших територій, що підлягають особливій охороні.

Також, ст. 12 Земельного кодексу визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин, до яких, зокрема, належить розпорядження землями територіальних громад (п. а ст. 12).

Згідно з ч. 2 ст. 20 Земельного кодексу зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У цьому контексті слід звернути увагу, що п. б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено делеговані повноваження виконавчого органу міської ради, серед яких відсутні повноваження щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою про відведення земельної ділянки чи про зміну цільового призначення земельної ділянки.

Таким чином, земельні ділянки в межах історичного ареалу м. Стрий, а також його охоронна зона фактично належать до земель історико-культурного призначення, а розпорядження земельними ділянками в межах обєктів культурної спадщини до винесення та закріплення їх меж в натурі (на місцевості) суперечить чинному законодавству з огляду на те, що землі історико-культурного призначення в силу ст. 150 Земельного кодексу відносяться до особливо цінних земель, а Земельним кодексом встановлено особливий порядок їх вилучення.

Оскільки основним користувачем земельних ділянок в межах історичного ареалу м. Стрия є Стрийська міська рада, саме до її компетенції віднесено забезпечення організації здійснення землеустрою, зокрема, встановлення меж земельних ділянок та історичного ареалу на місцевості, а також віднесення земель в межах історичного ареалу до земель історико-культурного призначення.

Також судом встановлено, що наказом Міністерства культури України від 15.10.2014 року №869 «Про занесення обєктів культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих памяток України» /а.с.12/ занесено до державного реєстру нерухомих памяток України за категорією місцевого значення обєкти культурної спадщини у Львівській області, згідно з додатком 2: Руїни Великої Синагоги (1858 р., кінець XIX ст.) по вул. Міхновського,5 у м. Стрий; вілла «Подолянка» (1908 р.) по вул. Чупринки,96 у м. Стрий.

У м. Стрий розташовані 7 памяток історії, 6 памяток мистецтва та 93 памятки архітектури /а.с.10-11/.

Водночас, на час розгляду справи в суді Стрийською міською радою не приймалися рішення щодо віднесення історичного ареалу м. Стрия до земель історико-культурного призначення, інвентаризація земель в межах історичного ареалу м. Стрия не проводилася, документація із землеустрою на обєкти культурної спадщини, в т.ч. щодо встановлення і закріплення на місцевості меж історичного ареалу та його зони регульованої забудови не розроблялася /а.с.13/.

З інформації Управління Держгеокадастру у Стрийському районі від 12.10.2016 року №10-1305-0.3-4170/2-16 встановлено, що землі історико-культурного призначення на території м. Стрия Львівської області не числяться /а.с.14/.

Суд зазначає, що бездіяльністю є певна форма поведінки особи, яка полягає у невиконанні нею дій, які вона повинна була і могла вчинити відповідно до покладених на неї обов'язків згідно із законодавством України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За правилами передбаченими ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобовязання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про доведеність прокуратурою протиправної бездіяльності Стрийської міської ради в частині невжиття заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж історичного ареалу м. Стрия Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення. Тому, слід зобовязати Стрийську міську раду вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Стрия Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення. Отже, позов слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 КАС України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст. 2, 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Стрийської міської ради щодо невжиття жодних заходів до розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж історичного ареалу м. Стрия Львівської області, закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

3. Зобовязати відповідача вжити відповідно до вимог чинного законодавства заходів щодо розроблення проекту землеустрою з організації та встановлення меж територій історико-культурного призначення, забезпечити проведення робіт з винесення меж історичного ареалу м. Стрий Львівської області та закріплення їх в натурі (на місцевості) та віднесення в його межах земель до земель історико-культурного призначення.

4. Судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягувати.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.