Справа № 818/1581/16
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 р. Справа № 818/1581/16

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелета С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Михайленко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Шосткинський міськрайонний суд Сумської області про скасування наказу, стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з адміністративним позовом до територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області (далі - відповідач, ТУ ДСА в Сумській області), Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (далі - Шосткинський міськрайсуд), в якому просить визнати протиправним рішення голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, викладене в листі від 02.11.2016 року та наказі від 01.11.2016 року № 23-ос, прийняте на підставі листа Державної судової адміністрації України від 28.10.2016 року № 10-7773/16 та стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області вихідну допомогу в розмірі 10 місячних заробітних плат, розміру суддівської винагороди судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області на день звільнення, на 22.09.2016 року, в сумі 232000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в 1996 році позивача призначено на посаду судді, а в 2002 році обрано на посаду судді безстроково. Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ позивача звільнено з посади судді Шосткинського міськрайонного суду. 03.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до голови Шосткинського міськрайсуду із заявою про виплату вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат на підставі ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 27.03.2014 року та рішення Конституційного суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013. У відповідь на заяву позивач отримав листа та копію наказу, яким йому призначено вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород. Однак пізніше вказаний наказ скасовано. Позивач не погоджується із таким рішенням, оскільки з 1992 року, з часу прийняття Закону України "Про статус суддів", закон містив гарантію матеріального забезпечення судді - вихідну допомогу. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. На момент виходу у відставку стаж роботи ОСОБА_2 на посаді судді склав понад 20 років, в звязку з чим позивач правомірно очікував на можливість отримання вихідної допомоги у розмірі, встановленому ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 27.03.2014 року.

Позивач в судове засідання не зявився, до суду надіслав заяву, в якій справу просив розглядати без його участі.

Представник відповідача - ТУ ДСА в Сумській області, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, та зазначив, що на час звільнення позивача, а саме на момент прийняття постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ, був чинним Закон України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції від 28.03.2015 року, в якому норма про вихідну допомогу у звязку з відставкою судді відсутня. Крім того, до 28.03.2015 року діяв Закон України "Про судоустрій і статус суддів", в якому стаття 136 щодо вихідної допомоги була виключена на підставі Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні". За таких обставин у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Представник Шосткинського міськрайсуду в судове засідання не зявився, до суду надіслав письмові заперечення та зазначив, що ч. 1 ст. 143 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ, який набрав чинності 30.09.2016 року, передбачено вихідну допомогу судді, який вийшов у відставку, в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою. 22.09.2016 року Верховною Радою України позивача звільнено з посади у звязку з виходом у відставку. 03.10.2016 року наказом голови суду ОСОБА_2 відраховано зі штату, а наказом від 17.10.2016 року призначено виплатити вихідну допомогу в розмірі 3 місячних суддівських винагород. Згодом, 01.11.2016 року наказ від 17.10.2016 року в частині виплати вихідної допомоги скасовано з урахуванням розяснень ДСА України, відповідно до яких на суддів, звільнених з посади до 30.09.2016 року не поширюються норми Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що указом Президента України від 27.06.1996 року № 482/96 позивача призначено на посаду Шосткинського міського суду (а.с.8-14). Постановою Верховної ради України від 07.02.2002 року № 3060-ІІІ ОСОБА_2 обрано на посаду судді безстроково (а.с.15-18). Указом Президента України від 23.03.2004 року № 358/2004 позивача переведено до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області (а.с.19-37).

Постановою Верховної ради України від 22.09.2016 року № 1600-VІІІ ОСОБА_2 звільнено з посади у звязку з поданням заяви про відставку (а.с.38-49).

04.10.2016 року позивач звернувся до Шосткинського міськрайсуду із заявою від 03.10.2016 року, в якій просив видати наказ про виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою на підставі ст. 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в редакції до 27.03.2014 року та рішення Конституційного суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 (а.с.50).

У відповідь на заяву ОСОБА_2 надано лист від 17.10.2016 року № 1098516/05/16 в якому розяснено, що позивач має право на вихідну допомогу розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 року № 1402-VІІІ (а.с.51). Наказом Шосткинського міськрайсуду від 17.10.2016 року № 19-ос позивачу призначено виплату вихідної допомоги розмірі 3 місячних суддівських винагород (а.с.52).

Однак, наказом Шосткинського міськрайсуду від 01.11.2016 року № 23-ос наказ від 17.10.2016 року № 19-ос скасовано (а.с.54), про що позивача повідомлено листом від 02.11.2016 року № 1167416/05/16 (а.с.53).

Згідно підстав та обґрунтувань адміністративного позивач не погоджується із рішеннями та діями Шосткінського міськрайсуду в зв'язку із тим, що має право на 10 місячних заробітних плат відповідно до ст.136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", в редакції, яка діяла до 27.03.2014р.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України (в редакції на момент звільнення ОСОБА_2 - 22.09.2016 року) суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

На день звільнення позивача набрав чинності Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачає виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Рішення щодо неконституційності Закону України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" в частині виключення статті 136 із Закону України "Про судоустрій та статус суддів", Конституційним Судом України не приймалося.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Виходячи з приписів частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в даному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (22.09.2016 року).

Крім того, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 19 листопада 2013 року №10-рп/2013 висловив думку, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір.

Зважаючи на те, що датою виходу у відставку судді є дата прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади, то у позивача відсутнє право на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Таким чином, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки підстави для нарахування вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою позивачу відсутні.

Посилання позивача на не виплату йому вихідної допомоги як на обставину, що зменшує (звужує) рівень матеріальної незалежності судді не відповідає дійсності, оскільки Конституційний Суд України в рішенні від 19.11.2013 року № 10-рп/2013 зазначив, що за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю. У зв'язку з цим парламент повноважний встановлювати вихідну допомогу та визначати її розмір. Кошти, які отримують судді як вихідну допомогу, є одним із видів їхнього доходу, а тому законодавець може розглядати їх як об'єкт оподаткування, що узгоджується з вимогами частини першої статті 67 Основного Закону України.

Крім того, суд враховує те, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12.10.2004. Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При розв'язанні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні "ОСОБА_3 проти України" від 03.06.2014р. (Заява N 43331/12), в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У зазначеному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Враховуючи викладене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ТУ ДСА в Сумській області вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, розміру суддівської винагороди судді в сумі 232000,00 грн.

Стосовно вимог позивача щодо визнання протиправним рішення голови Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, викладене в листі від 02.11.2016 року та наказі від 01.11.2016 року № 23-ос суд зазначає, що дані накази були прийняті з інших підстав, у відповідності до норм Закону України "Про судоустрій та статус суддів" в редакції, яка почала діяти з 30.09.2016 року і стосується виплати вихідної допомоги в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою. В адміністративному позові позивачем взагалі не обґрунтовано в зв'язку із чим рішення голови Шосткинського міськрайсуду, викладене в листі від 02.11.2016 року та наказі від 01.11.2016 року № 23-ос є протиправними.

Крім того, слід зазначити, на момент звільнення позивача із займаної посади у Шосткинського місрайсуду відсутні правові підстави для нарахування вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат, розміру суддівської винагороди судді в сумі 232000,00 грн., тому дії Шосткинського міськрайсуду визнаються судом правомірними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 98, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області, Шосткинського міськрайонного суду Сумської області про скасування рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області, викладене в листі №11674 16/05/16 від 02.11.2016р.та наказі №23-ОС від 01.11.2016р., прийняте на підставі листа ДСА України №10-7773/16 від 28.10.2016р., а також стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Сумській області вихідної допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат, розміру суддівської винагороди на день звільнення, на 22.09.2016р. в сумі 232000 грн. відмовити в повному обсязі.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Сумський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови складено 12.12.2016 року.

Суддя С.М. Гелета