Справа № 331/7733/16-а
Суддя: Скользнєва(Швидка) Н. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/331/233/2016 331/7733/2016
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Скользнєвої Н.Г.,

при секретарі - Постарнак М.М.,

за участю представника

позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі в м. Запоріжжі справу за адміністративним позовом Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про адміністративне видворення за межі України громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Жовтневий РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області звернувся до суду з адміністративним позовом про адміністративне видворення за межі України громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3.

В обґрунтування позову зазначив зазначив, що 24.09.2014 року громадянин Р Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України літаком через КПП «Бориспіль» за паспортом РС 393351 виданим ОСОБА_4 Банжул 02.01.2013 року терміном дії до 02.01.2018 року з метою навчання.

ОСОБА_3 був документований посвідкою на тимчасове проживання ТР 085972 від 30.10.2014 року УДМС України в Запорізькій області терміном дії до 01.10.2019 року, яку отримував як студент Запорізького державного технічного університету.

Проте, вищевказаний навчальний заклад надав копії документів, які свідчать про те, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був відрахований з Запорізького державного технічного університету за невиконання умов контракту 18.12.2015 року (наказ ЗНТУ №504 с). Посвідка на тимчасове проживання ТР 085972 від 30.10.2014 року терміном дії до 01.10.2019 року на імя ОСОБА_3 була скасована 29.12.2015 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області.

25.12.2015 року ОСОБА_3 знявся з реєстрації місця проживання, надав паспортний документ, для анулювання штампу про видачу посвідки та посвідку для її знищення, після чого мав виїхати з території України.

На даний час громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України безпідставно. Не покинув територію, з його слів, у з звязку з тим що втратив свій паспорт. 03.03.2016 року він був документований в посольстві ОСОБА_4 в Україні в місті Київі паспортом громадянина Р. Гамбія РС 519186 терміном дії до 03.03.2021 року. Мешкав у свого знайомого громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. З питань продовження строку перебування на території України та оформлення посвідки на проживання до підрозділів ДМС, а також до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці гр. ОСОБА_3 не звертався, так як не мав для цього законних підстав.

01.09.2016 року на ОСОБА_3 Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 134752 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення 01.09.2016 року Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було винесено постанову серії ПН МЗП 134710 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) грн., який сплачено 06.09.2016 року.

06.09.2016 року відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Жовтневим РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийняте рішення № 9 про примусове повернення із України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 зобовязався добровільно виконати рішення про примусове повернення та покинути територію України у термін до 05.10.2016 року, але до теперішнього часу громадянин територію України не покинув, чим продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Під час прийняття рішення про примусове повернення з України громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 було розяснено, що у випадку невиконання ним цього рішення, до нього буде застосоване примусове видворення, що передбачено ст. 30 Закону України «Про Правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Про прийняте рішення був повідомлений прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 в Запорізькій області листом №2310-2580 від 06.09.2016 року. Другий екземпляр рішення про примусове повернення гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 отримав, з правами та наслідками невиконання вказаного рішення ознайомлений, про що у справі є розписка.

До теперішнього часу громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3 не виконав рішення № 9 Жовтневого РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення від 06.09.2016 року, територію України не покинув, продовжує порушувати міграційне законодавство України.

На підставі викладеного, просить суд громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина Р.Гамбія РС 519186, виданий м. Банжул, ОСОБА_4 03.03.2016 року терміном дії до 03.02.2021 року примусово видворити за межі України та звернути постанову до негайного виконання.

Особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу затримання та видворення іноземців та осіб без громадянства визначені ст. 183-7 КАС України (в редакції Закону № 1379-VIII від 19.05.2016р.)

Відповідно до ч.8 ст.183-7 КАС України адміністративні справи, передбачені цією статтею, розглядаються судом за обовязкової участі сторін.

Представник Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Крім того, надав суду клопотання з метою виконання постанови суду про примусове видворення відповідача, про затримання та поміщення у Чернігівський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мотивуючи його тим, що відповідач тривалий час добровільно територію України не покинув, рішення про його примусове повернення не виконує без поважних причин, що свідчить про його можливість в подальшому ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення та перешкоджати проведенню процедури видворення.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні проти позову не заперечував та пояснив, що добровільно виїхати за межі України не має можливості у звязку з відсутністю коштів на квиток.

Взявши до уваги пояснення представника позивача та ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов та клопотання про затримання підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - це іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в'їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні (п.7); іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на постійне проживання, якщо інше не встановлено законом (п.8); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово перебувають на території України, - іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території Україні протягом дії візи або на період, установлений законодавством чи міжнародним договором України, або якщо строк їх перебування на території України продовжено в установленому порядку (п.9); іноземці та особи без громадянства, які тимчасово проживають в Україні, - іноземці та особи без громадянства, які отримали посвідку на тимчасове проживання, якщо інше не встановлено законом (п.10).

Відповідно до ст.9 вказаного Закону іноземці в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Реєстрація іноземців, які в'їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону. Ці правила не поширюються на осіб, які з наміром визнання їх біженцями в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні чи отримання притулку або тимчасового захисту, незаконно перетнули державний кордон України. (ст.16 Закону).

Відповідно до ст. 26 Закону іноземець може бути примусово повернутий в країну походження або третю країну, якщо його дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов'язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення. Контроль за правильним і своєчасним виконанням рішення про примусове повернення іноземця або особи без громадянства здійснюється органом, що його прийняв.

Відповідно до ст. 30 Закону центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

При цьому, ст.31 Закону визначає підстави, за яких заборонено примусове повернення та примусове видворення іноземця. Так, іноземці не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Відповідно до ст. 32 Закону іноземці та особи без громадянства, які відповідно до рішення суду підлягають примусовому видворенню за межі України, відшкодовують витрати, пов'язані з видворенням, в установленому законом порядку. Якщо зазначені іноземці та особи без громадянства не мають коштів для відшкодування витрат, пов'язаних із видворенням їх за межі України, видворення здійснюється за рахунок державного бюджету.

Відповідно до п.2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15 лютого 2012 р. № 150, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території: 1) протягом наданого візою дозволу в межах строку дії візи в разі вїзду осіб без громадянства чи іноземців, які є громадянами держав з візовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України; 2) не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком вїзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.Порядокобчислення зазначеного строку встановлюється МВС; 3) на період дії візи, але не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі вїзду за візою, оформленою до 11 вересня 2011 року.

Згідно з Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженоїНаказом Міністерства внутрішніх справ України № 353/271/150 від 23 квітня 2012 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21 травня 2012 року за № 806/21119, контроль за дотриманням іноземцями та особами без громадянства вимог законодавства здійснюють в межах своєї компетенції територіальні підрозділи Державної міграційної служби України, до повноважень яких віднесено прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

В суді встановлено, що 24.09.2014 року громадянин Р Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, прибув на територію України літаком через КПП «Бориспіль» за паспортом РС 393351 виданим ОСОБА_4 Банжул 02.01.2013 року терміном дії до 02.01.2018 року з метою навчання. (а.с. 6-7)

ОСОБА_3 був документований посвідкою на тимчасове проживання ТР 085972 від 30.10.2014 року УДМС України в Запорізькій області терміном дії до 01.10.2019 року, яку отримував як студент Запорізького державного технічного університету.

Проте, вищевказаний навчальний заклад надав копії документів, які свідчать про те, що громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 був відрахований з Запорізького державного технічного університету за невиконання умов контракту 18.12.2015 року (наказ ЗНТУ №504 с). Посвідка на тимчасове проживання ТР 085972 від 30.10.2014 року терміном дії до 01.10.2019 року на імя ОСОБА_3 була скасована 29.12.2015 року Управлінням ДМС України в Запорізькій області.

25.12.2015 року ОСОБА_3 знявся з реєстрації місця проживання, надав паспортний документ, для анулювання штампу про видачу посвідки та посвідку для її знищення, після чого мав виїхати з території України.

На даний час громадянин ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на території України безпідставно. Не покинув територію, з його слів, у з звязку з тим що втратив свій паспорт. 03.03.2016 року він був документований в посольстві ОСОБА_4 в Україні в місті Київі паспортом громадянина Р. Гамбія РС 519186 терміном дії до 03.03.2021 року. Мешкав у свого знайомого громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1. З питань продовження строку перебування на території України та оформлення посвідки на проживання до підрозділів ДМС, а також до центру зайнятості за одержанням дозволу на застосування праці гр. ОСОБА_3 не звертався, так як не мав для цього законних підстав. (а.с. 11)

01.09.2016 року на ОСОБА_3 Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МЗП 134752 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП, порушення іноземцями правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні. Розглянувши справу про адміністративне правопорушення 01.09.2016 року Жовтневим РВ у м. Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було винесено постанову серії ПН МЗП 134710 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) грн., який сплачено 06.09.2016 року. (а.с. 13-14)

06.09.2016 року відповідно до статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Жовтневим РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області було прийняте рішення № 9 про примусове повернення із України громадянина ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 зобовязався добровільно виконати рішення про примусове повернення та покинути територію України у термін до 05.10.2016 року, але до теперішнього часу громадянин територію України не покинув, чим продовжує порушувати міграційне законодавство України. (а.с. 8-9)

Під час прийняття рішення про примусове повернення з України громадянину ОСОБА_4 ОСОБА_3 було розяснено, що у випадку невиконання ним цього рішення, до нього буде застосоване примусове видворення, що передбачено ст. 30 Закону України «Про Правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Про прийняте рішення був повідомлений прокурор Запорізької місцевої прокуратури №1 в Запорізькій області листом №2310-2580 від 06.09.2016 року. Другий екземпляр рішення про примусове повернення гр. ОСОБА_4 ОСОБА_3 отримав, з правами та наслідками невиконання вказаного рішення ознайомлений, про що у справі є розписка. (а.с. 10, 12)

Станом на 01 грудня 2016 року громадянин ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3 не виконав рішення № 9 Жовтневого РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області про примусове повернення від 06.09.2016 року, територію України не покинув, продовжує порушувати міграційне законодавство України.

Надалі, суд виходить з того, що відповідач є громадянином ОСОБА_2 Узбекистан, після закінчення передбаченого законодавством строку законного перебування на території України перебуває на території України незаконно, оскільки з заявою про продовження строку перебування на території України в установленому порядку не звертався, посвідчення на постійне чи тимчасове проживання в Україні в установленому порядку не отримував. Жодних доказів на підтвердження законних підстав перебування на території України відповідач суду не надав.

Після прийняття рішення про примусове повернення відповідача з України, згідно з яким відповідач зобовязаний був покинути самостійно територію України в строк до 05.10.2016р., він не оскаржував його до адміністративного суду, до теперішнього часу добровільно не виконав, поважних причин цього не повідомив та не підтвердив, що свідчить про можливість ухилення відповідача від виконання рішення про його примусове повернення і в подальшому.

Таким чином, суд вважає, що наявні підстави, передбачені ст.30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для примусового видворення відповідача з території України. Судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про те, що виконання рішення про примусове видворення відповідача буде становити для нього реальну загрозу його життю, свободі або здоров'ю чи призведе до інших негативних наслідків, які згідно з ст.31 вказаного Закону є підставами для заборони щодо примусового повернення чи примусового видворення іноземця з території України в країну його походження.

Аналізуючи викладені обставини, зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для прийняття рішення про примусове видворення відповідача з території України.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого подано адміністративний позов про примусове видворення, не має документа, що дає право на виїзд з України, ухилятиметься від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення або якщо існує ризик його втечі, адміністративний суд, визначений частиною першою цієї статті, за клопотанням органу (підрозділу), який подав такий позов, може прийняти одне з таких рішень: 1) взяти особу на поруки підприємства, установи чи організації; 2) зобовязати іноземця або особу без громадянства внести заставу; 3) затримати іноземця або особу без громадянства з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Відповідно до ч.7 ст.183-7 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, не може перевищувати шести місяців. У разі наявності умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на дванадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за пять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні три місяці подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для виконання рішення про примусове видворення або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Вирішуючи питання про прийняття за клопотанням позивача рішення про затримання відповідача, суд виходить з того, що останній незаконно перебуває на території України, рішення про примусове повернення його за межі України добровільно на протязі тривалого часу не виконує, територію України до теперішнього часу не покинув, хоча такого свого обовязку не заперечує, поважних причин для невиконання рішення про примусове повернення не зазначив і відповідних доказів як під час розгляду справи за його адміністративним позовом про оскарження рішення щодо примусового повернення, так і під час розгляду даної справи, суду не надав, в матеріалах справи маються дані про зміну ним місця свого проживання на території м.Запоріжжя, дані про наявність у нього законних джерел існування та родинних звязків на території України навпаки немає.

За вказаних обставин у суду є достатні та обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення про примусове повернення за межі України та буде ухилятися від виконання рішення про його примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення, що відповідно до ч.2 ст.183-7 КАС України є підставою для його затримання.

Таким чином, клопотання позивача також підлягає задоволенню.

На підставі п.5 ч.2 ст.256 КАС України, за заявою позивача, суд вважає необхідним допустити негайне виконання вказаної постанови суду.

Керуючись ст.2,8,9,11,50,159-162,183-7,186,256 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області задовольнити.

Примусово видворити за межі України громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт громадянина Р.Гамбія РС 519186, виданий м. Банжул, ОСОБА_4 03.03.2016 року терміном дії до 03.02.2021 року.

Клопотання Жовтневого РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області про затримання громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - задовольнити.

Затримати громадянина ОСОБА_2 Гамбія ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з поміщенням до Чернігівського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на строк не більше 6 (шести) місяців.

Розяснити Жовтневому РВ у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області, що строк затримання іноземця може бути продовжений за їх адміністративним позовом, що подається кожні три місяці, але не більш як на дванадцять місяців.

Допустити негайне виконання постанови суду.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м.Запоріжжя протягом пяти днів з дня його проголошення, особами, які беруть участь у справі, але не присутні під час проголошення постанови, - в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Оскарження постанови не зупиняє її негайного виконання.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.Г. Скользнєва

07.12.2016 .