Справа № 820/5197/16
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р.Справа № 820/5197/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калитки О. М.

Суддів: Калиновського В.А. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/5197/16

за позовом Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803"

до Приватне акціонерне товариство спеціалізоване будівельно-монтажне управління "Тунельбуд" , Харківський міський голова ОСОБА_1 , Місто Харків - в особі Харківської міської Ради , Директор департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради ОСОБА_2 , Комунальне підприємство "Харківська дирекція будівництва метрополітену" треті особи Комунальне підприємство "Харківський метрополітен" , ОСОБА_3

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Акціонерне товариство закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд №803" в особі голови правління ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Харківського міського голови ОСОБА_1, міста Харкова в особі Харківської міської ради, Директора департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради ОСОБА_2, Комунального підприємства "Харківська дирекція будівництва метрополітену", Приватного акціонерного спеціалізованого будівельно-монтажного управління "Тунельбуд", треті особи: ОСОБА_3, Комунальне підприємство "Харківський метрополітен", в якому просив суд "Сплатити свою частку збитків, нанесених підприємству АТЗТ "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" на рахунок: АТЗТ "СБМП №803", , АТ "ОСОБА_4 Аваль" у м.Києві, код банку 380805, р/р №9" (загальна частина позовних вимог до всіх відповідачів), а саме:

Вимога 1 до відповідача 1 (ОСОБА_1А.): сплатити 100 000,00 (сто тисяч) гривень за:

- бездіяльність та порушення права на відповідь (ст.40 Конституції України) на лист (Додаток 11);

- бездіяльність своїх підлеглих, які знали і розуміли усі проблеми, нічого не робили під час будівництва метро, а підприємство витрачало власні та чужі кошти, понесло зайві збитки;

- запровадження в Харкові незаконної схеми фінансування та сплати за роботу при будівництві метро без участі безпосередніх виробників.

Вимога 2 до відповідача 2 (Харківська міська Рада):

- сплатити підприємству матеріальну вимогу - 1 (одна) грн. (попередня сума, буде збільшена до розгляду по суті) на витрати підприємства та вартість робіт відповідно до проектно-кошторисної документації при будівництві Харківського метро у 2016 році та зайві витрати і збитки.

Зараз, власником метро є Харківська громада в особі відповідача 2. Уповноважені комунальні підприємства та найнятий владою Генпідрядник, якому замовив (відповідач 2.2) будував (відповідач 3) із субпідрядниками. Володіє та управляє Харківський метрополітен (третя особа 2). А відповідно порушили багато наших прав:

1. на відповідь (коли підприємство писало листи) - порушена ст.40 Конституції України;

2. за бездіяльність юридичних на посадових осіб влади (коли потрібно було підписувати акти виконаних робіт та оплачувати їх);

3. за примус використання непроектного обладнання та матеріалів (непередбачених проектно-кошторисною документацією);

4. порушено право на винагороду за зроблену роботу;

5. порушено право на відшкодування збитків;

6. Взагалі - метро є власністю Харкова, яке зараз працює і ним користується уся Харківська громада, тільки ми, чомусь, не отримали грошей від неї за свою працю...

Вимога 3 до відповідача 2.1 (ОСОБА_2М.).

- сплатити 100000,00 (сто тисяч) гривень за особисту бездіяльність, а також за бездіяльність своїх підлеглих, які знали і розуміли усі проблеми підприємства, нічого не робили під час будівництва метро при незаконному підписанні актів та порядку сплати за роботи.

ОСОБА_2 безпосередньо від імені Харківської громади керував будівництвом метро, вів усі штаби і знав про проблеми підприємства позивача та незаконні вимоги Замовника (Відповідача 2.2), який підпорядкований ОСОБА_2, а той нічого не робив.

Вимога 4 до відповідача 2.2 (Замовник):

- сплатити позивачу матеріальну вимогу - 1 (одна) грн. (попередня сума, буде збільшена до розгляду по суті) на витрати позивача, вартість робіт відповідно до проектно-кошторисної документації при будівництві Харківського метро у 2016 році та зайві витрати і збитки.

Замовник порушив багато прав позивача:

1 Примушував взяти свій непроектний кабель.

2. Жодного разу не підписав узгоджений з виробником робіт (Позивачем) актів виконаних робіт.

3. Декілька разів підписував акти із Генпідрядником обсяги робіт підприємства позивача і отримував за це гроші із бюджету разом із Генпідрядником, не сплативши позивачу.

4. Жодного разу не відповідав позивачу на його законні листи та вимоги.

5. Своєчасно не поставляв матеріали і обладнання, за яке ніс відповідальність, в наслідок чого підприємство позивача несло зайві витрати і збитки...

6. Замовнику від Харківської влади були делеговані владні державні повноваження по прийняттю рішень і використанню коштів - Харківської міської ради та Харківської Громади.

Вимога 5 до відповідача 3 (Генпідрядник):

- сплатити позивачу матеріальну вимогу - 1 (одна) грн. (попередня сума, буде збільшена до розгляду по суті) за несвоєчасну сплату, за незаконне підписання актів по роботам позивача, за його зайві витрати та вартість робіт відповідно до проектно-кошторисної документації при будівництві Харківського метро у 2016 році, плюс усі збитки та судові витрати.

Генпідрядник і Замовник порушили багато прав позивача:

1. Примушували взяти непроектний кабель Замовника і не підписували акти виконаних робіт.

2. Жодного разу не підписав узгоджений з виробником робіт (Позивачем) актів виконаних робіт.

3. Декілька разів підписував акти із Замовником обсяги робіт позивача і отримував за це гроші із бюджету разом із Генпідрядником, не сплативши позивачу.

4. Не сплатив обіцяну суму 1,2 млн. грн. під час підписання договору (і по цей час).

5. Після підписання першого (в квітні) непогодженого з позивачем акту виконаних робіт, обіцяв більше так не робити і порушив своє слово. Роботи закінчені 27.07.2016 р. АТДП працює. Метро їздить. До позивача зауважень - не було. Передано на баланс Третьої особи 2. Усі (як думає позивач) акти виконаних робіт (по АТДП) підписані без позивача, гроші отримані, позивачу не сплачені.

Третя особа 1 (ОСОБА_3Л.)

ОСОБА_3 та інші акціонери Позивача фінансували із власних коштів будівництво метро після закінчення фінансування робіт з боку Генпідрядника та Замовника (в червні). ОСОБА_3 (як фізична особа) поніс збитки і заявляє свої власні матеріальні вимоги до відповідачів, після з'ясування в підготовчій частині судового процесу міри вини Генпідрядника та Замовника і наявності належних документів від відповідачів. Звинувачувати когось без доказів останній не може.

Третя особа 2 - Харківський метрополітен.

Ця особа - є експлуатаційною організацією в м. Харків, прийняла на баланс ст. "Проспект Перемоги" і підтвердить його балансову вартість, фаховість позивача, вартість, обсяг та якість робіт позивача не тільки по останній станції - "Проспект Перемоги", а по всім 30 станціям в місті Харкові, змонтованих підприємством позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року у справі № 820/5197/16 відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд №803" до міста Харкова в особі Харківської міської ради, Директора департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради ОСОБА_2, Комунального підприємства "Харківська дирекція будівництва метрополітену", Приватного акціонерного спеціалізованого будівельно-монтажного управління "Тунельбуд", треті особи: Фізична особа ОСОБА_3, Комунальне підприємство "Харківський метрополітен" про зобов'язання вчинити певні дії про сплату збитків, нанесених підприємству. Адміністративний позов Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" в частині стягнення з Харківського міського голови ОСОБА_1 збитків за бездіяльність та порушення права позивача на відповідь (ст.40 Конституції України) на лист Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" до Харківського міського голови ОСОБА_1, повернуто позивачу.

Позивач не погодився із рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилаючись на зміни в Конституції України, на підставі яких набрала норма, що закріпила верховенства права над законом, а тому обрання за яким видом судочинства та кому подавати адміністративні позови є правом позивача, просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача, Харківського міського голови, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що позивач обєднав у позовній заяві вимоги, розгляд яких відноситься до юрисдикції різних судів, а тому суд першої інстанції обґрунтовано розмежив вимоги зазначені в позові та визначив необхідність в їх окремому розгляді за підвідомчістю до адміністративного та господарського суду, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, Харківської міської ради, надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що спірні відносини, які виникли між сторонами, щодо стягнення збитків, ґрунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності, мають ознаки господарського договору, а тому не належать до публічних відносин і повинні розглядатися в порядку господарського судочинства, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, Приватного акціонерного спеціалізованого будівельно-монтажного управління "Тунельбуд", надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що ухвала суду першої інстанції повністю відповідає нормам матеріального і процесуального права, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи, Комунального підприємства "Харківський метрополітен", надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою, правомірною та підстав для її скасування не вбачає, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник позивача (третя особа ОСОБА_3) в судовому засіданні судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача, Приватного акціонерного спеціалізованого будівельно-монтажного управління "Тунельбуд", в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача, Харківського міського голови, в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, Харківської міської ради, в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, Комунального підприємства "Харківська дирекція будівництва метрополітену", в судове засідання не зявився, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача, Директора департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради ОСОБА_2, в судове засідання не зявився, про дату час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи, Комунального підприємства "Харківський метрополітен", в судове засідання не зявився, в письмових запереченнях просив суд розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, представника відповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням характеру спору і суб'єктного складу сторін у справі, в даному випадку спір не є публічно-правовим, а зазначені позовні вимоги щодо стягнення збитків за невиконання зобов'язань за субпідрядним договором № 11/16 - М від 11.02.2016р. на виконання будівельно-монтажних робіт на дільниці від станції "Олексіївська" до станції "Проспект Перемоги" підлягають вирішенню у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції (далі адміністративна справа) переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначена юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. Відповідно до пункту 1 частини другої даної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; спори між суб'єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; спори щодо правовідносин, пов'язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; спори фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; спори фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за виключенням спорів, повязаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю.

Юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття суб'єкту владних повноважень, відповідно до якого це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи викладене, до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку субєкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним субєктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Як вбачається з позовної заяви, Акціонерне товариство закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" (Субпідрядник, АТЗТ "СБМП № 803), звертає позовні вимоги: до Директора департаменту будівництва та шляхового господарства Харківської міської ради ОСОБА_2. про сплату 100000,00 (сто тисяч) гривень за особисту бездіяльність, а також за бездіяльність своїх підлеглих, які знали і розуміли усі проблеми підприємства, нічого не робили під час будівництва метро при незаконному підписанні актів та порядку сплати за роботи; до Комунального підприємства "Харківська дирекція будівництва метрополітену" (Замовник) про сплату позивачу матеріальної вимоги - 1 (одна) грн. (попередня сума, буде збільшена до розгляду по суті) на витрати позивача, вартість робіт відповідно до проектно-кошторисної документації при будівництві Харківського метро у 2016 році та зайві витрати і збитки; до Приватного акціонерного спеціалізованого будівельно-монтажного управління "Тунельбуд" про сплату позивачу матеріальної вимоги - 1 (одна) грн. (попередня сума, буде збільшена до розгляду по суті) за несвоєчасну сплату, за незаконне підписання актів по роботам позивача, за його зайві витрати та вартість робіт відповідно до проектно-кошторисної документації при будівництві Харківського метро у 2016 році, плюс усі збитки та судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що предметом позову в частині вищевикладених позовних вимог є стягнення з відповідачів збитків за господарським договором, а тому мають розглядатися в порядку господарського судочинства.

Щодо позовних вимог в частині визнання бездіяльності та порушення права позивача на відповідь (ст.40 Конституції України), котрий звернутий до Харківського міського голови, колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України, місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи, у яких однією із сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування, крім тих, які підсудні окружним адміністративним судам.

Згідно ч. 2 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам; про застосування у випадках, передбачених законом, заходів реагування щодо державного нагляду (контролю), дозвільної системи у сфері господарської діяльності, якщо вони можуть бути застосовані виключно за судовим рішенням.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана частина позовних вимог підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства місцевим загальним судом як адміністративним, а тому підлягає поверненню за правилами, встановленими п. 6 ч. 3 ст. 108 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на ч. 5 ст. 18 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки в даному випадку предметна підсудність чітко визначена процесуальним законом, тому позовні вимоги до органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб належить розглядати місцевим судам як адміністративним.

Щодо посилань позивача на ст. 129 Конституції України, колегія суддів зазначає, що відповідно до вказаної норми суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 2) забезпечення доведеності вини; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; 4) підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; 5) забезпечення обвинуваченому права на захист; 6) гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 7) розумні строки розгляду справи судом; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; 9) обовязковість судового рішення. Законом можуть бути визначені також інші засади судочинства. Судочинство провадиться суддею одноособово, колегією суддів чи судом присяжних. За неповагу до суду чи судді винні особи притягаються до юридичної відповідальності. (вказана стаття в редакції Закону № 1401-VIII від 02.06.2016)

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

Згідно з доповіддю Венеціанської комісії «Про верховенство права» від 25-26 березня 2011 року верховенство права, що включає: 1) доступність закону (в тому значенні, що закон має бути зрозумілим, чітким та передбачуваним); 2) питання юридичних прав мають бути вирішені нормами права, а не на основі дискреції; 3) рівність перед законом; 4) влада має здійснюватись у правомірний, справедливий та розумний спосіб; 5) права людини мають бути захищені; 6) мають бути забезпечені засоби для розвязання спорів без надмірних матеріальних витрат чи надмірної тривалості; 7) суд має бути справедливим; 8) дотримання державою як її міжнародно-правових обовязків, так і тих, що обумовлені національним правом.

Також, як вказано Венеціанською комісією кожен повинен мати змогу користуватися благами закону, тобто доступ до правосуддя у двох значеннях: по-перше, йдеться про доступ до судів, щоб заявити вимоги стосовно благ, передбачених законом; і, по-друге, йдеться про те, що процедури в цих судах мають бути справедливими, а рішення в цих судах мають ухвалюватися на засадах незалежності та безсторонності. Послуговуючись власне таким розумінням, а також іншими, заснованими на дуже відмінних системах права і держави, видається, що наразі є можливим консенсус стосовно обовязкових елементів поняття «верховенство права», а також таких самих елементів поняття «Rechtsstaat», які є не лише формальними, а й субстантивними чи матеріальними (materieller Rechtsstaatbegriff). Цими елементами є: a. Законність, включаючи прозорий, підзвітний та демократичний процес введення в дію приписів права; b. Юридична визначеність; c. Заборона свавілля; d. Доступ до правосуддя, представленого незалежними та безсторонніми судами, включно з тими, що здійснюють судовий нагляд за адміністративною діяльністю; e. Дотримання прав людини; f. Заборона дискримінації та рівність перед законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, який, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного (господарського) судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку, щодо розгляду позовних вимог в частинні стягнення збитків на підставі господарських договорів, належним судом в розумінні ст. 6 Конвенції є господарський суд, юрисдикція щодо розгляду вказаної категорії справ встановлена законом.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що неможливість обєднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства не порушує принцип верховенства права в аспекті доступу до правосуддя, представленого незалежним та безстороннім судом, оскільки не позбавляє позивача звернутися за захистом своїх прав до належного суду, юрисдикція якого щодо розгляду вказаної категорії справ прямо закріплена процесуальним законом.

Статтею 159 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016 року у справі № 820/5197/16 відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги з наведених вище підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства закритого типу "Спеціалізований будівельно-монтажний поїзд № 803" залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2016р. по справі № 820/5197/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2016 р.