Справа № 822/1261/16
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1261/16

Головуючий у 1-й інстанції: Блонський В.К.

Суддя-доповідач: Залімський І. Г.

06 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

секретар судового засідання: Коваль К.В.,

за участі:

представника позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Гринишина І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з'ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №12 о/с від 11.02.2016 року капітана поліції ОСОБА_4, інспектора роти дорожньо-патрульної служби Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (за власним бажанням).

На підставі протоколу № 64 від 07.04.2016 року засідання військово-лікарської комісії ДУ "ТМО МВС України по Хмельницькій області" з установлення причинного зв'язку захворювань, травм, каліцтв у колишніх працівників органів внутрішніх справ та НП із числа осіб рядового й начальницького складу, встановлено причинний зв'язок захворювань у колишнього співробітника ОВС та НП ОСОБА_4, з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0720781 від 18.04.2016 року, позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 18.04.2016 року (захворювання, пов'язане з проходженням служби).

Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявою (рапортом), в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності (захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області листом №29/І-39 від 08.06.2016 року повідомило позивача, що на теперішній час в МВС України та Національній поліції України не врегульоване питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії від причин інвалідності "захворювання, пов'язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ".

Позивач не погодився із вказаною відмовою та звернувся до суду для захисту порушеного права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області діяло не у спосіб та не в порядку, що визначені чинним законодавством, а саме не прийняло у позивача документи, не сформувало висновок щодо нарахування одноразової грошової допомоги, та не передало його на розгляд МВС України, відтак його бездіяльність є протиправною, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо неподання до Міністерства внутрішніх справ України у 15-ти денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) ОСОБА_4, висновку щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_4, та в частині зобов'язання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області у 15-ти денний строк з дня реєстрації заяви (рапорту) ОСОБА_4 подати до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо виплати грошової допомоги ОСОБА_4 у зв'язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності, відповідно до статті 23 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 року №565-ХІІ, а також Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 року № 850, підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Разом з тим, на момент спірних правовідносин, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 р.

Однак, в силу положень розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно ст. 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала чинності 31.10.2015 року.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п.3 Порядку №850 також зазначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями п.7 Порядку визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога уразі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно п.8 Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку).

Таким чином, зазначеним Порядком чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме МВС України, однак саме орган внутрішніх справ, в якому проходив службу працівник міліції зобов'язаний розглянути заяву особи та направити відповідний висновок до МВС.

Згідно з матеріалами справи позивач звернувся до відповідача - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявами, в яких просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, повідомити відомості стосовно того чи направлено до Міністерства внутрішніх справ України документи щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, та чи прийнято Міністерством внутрішніх справ України рішення щодо виплати вказаної грошової допомоги.

Проте, відповідач повідомив позивача про те, що на теперішній час в МВС України перебуває в стадії розроблення проект наказу, яким буде врегульовано питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії. Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не являється органом внутрішніх справ у якому позивач проходив службу як працівник міліції, а тому не є уповноваженим органом для направлення до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розгляд заяв позивача відбувся з порушенням Порядку №850, оскільки відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не звертався ні з документами, ні з висновком до Міністерством внутрішніх справ України щодо виплати грошової допомоги позивачу, і відповідно будь-яке рішення з даного питання Міністерством внутрішніх справ України не приймалося.

Також, підсумовуючи вищесказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 8 Основного Закону в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування суб'єктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рівність усіх перед законом, що випливає зі статті 24 Конституції України, позначається на регулюванні всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які перебувають в однакових чи споріднених ситуаціях).

Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив:

«Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проткнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню» (абзаци другий і третій пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Таким чином, Конституційний Суд України, хотів зазначити, що приймаючи нові закони законодавчий орган повинен враховувати, що в Україні діє принцип верховенства права, нові закони не повинні обмежувати права певних (окремих) категорій осіб та створювати для них ситуацію, яка буде позбавляти їх можливості захистити свої законні права та інтереси.

Ліквідація такого органу як Міліція (прийняття закону про її ліквідації) та створення зовсім нового органу - Поліції не повинно позбавляти осіб (працівників, колишніх працівників міліції) тих прав і гарантій, які були для них передбачені відповідно до Закону України "Про міліцію" або створювати будь-які перепони в їх реалізації.

Не можна ліквідувати один орган та створити новий, який буде виконувати аналогічні функції не забезпечивши виконанні всіх гарантій на які розраховували та мали право працівники попереднього органу. Дія законодавчих органів у такий спосіб, може призвести то свавілля та грубого порушення прав особи, адже не можна створювати певні гарантії, давати особі впевненість у захисті її прав, а потім ліквідовуючи відповідний орган (посаду і т.і.) позбавляти особу таких з мотивів відсутності такого органу (структури) у зв'язку з ліквідацією та відсутністю правонаступників.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний був розглянути заяву позивача та вчинити відповідні дії.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 грудня 2016 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.