Справа № 392/1373/16-а
Суддя: Кратко Д. М.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 392/1373/16-а
Провадження № 2-а/392/43/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до поліцейського роти 1 батальйону 1 Управління превентивної діяльності у м. Дніпропетровську капрала поліції ОСОБА_2, Департаменту патрульної поліції Національної поліції,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просить суд визнати нечинною і скасувати постанову від 10 жовтня 2016 року поліцейського роти 1 батальйону 1 УПП у м. Дніпропетровську капрала поліції ОСОБА_2 про накладення на нього адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР № 001873, за частиною 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, 10 жовтня 2016 року поліцейським роти 1 батальйону 1 УПП у м. Дніпропетровську капралом поліції ОСОБА_2 було винесено оскаржувану постанову про накладення адміністративного стягнення. В постанові поліцейським зазначено, що 10.10.2016 року о 23.10 у м. Дніпропетровськ по вул. Донецьке шосе, 74 ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_1 і рухався по крайній лівій смузі не маючи намір здійснити поворот ліворуч, чим порушив п. 11.6 ОСОБА_4 дорожнього руху. У своєму позові позивач вказує, що 10 жовтня 2016 року близько 23 години у м. Дніпрі він рухався на власному автомобілі НОМЕР_1 по вулиці Донецьке шосе. Інших транспортних засобів на дорозі не було, була темна пора доби і він випадково проїхав перехрестя, на якому повинен був повертати на вулицю Передова. Проїхавши дане перехрестя, позивач (водій) вирішив на наступному перехресті здійснити розворот ліворуч і рухатись назад. Наближаючись до наступного регульованого перехрестя та виконуючи вимоги пункту 10.4 ОСОБА_4 дорожнього руху, він зайняв крайнє положення на проїзній частині, але на перехресті виявив дорожні знаки, які забороняли поворот ліворуч і розворот, тому вимушений був рухатись далі. Після перехрестя ОСОБА_3 виявив, що за його автомобілем рухається інший легковий автомобіль, як потім з»ясувалося автомобіль патрульної поліції. Вподальшому позивач здійснив перестроювання до правого краю проїзної частини, щоб пропустити автомобіль, але отримав сигнал для зупинки, який він виконав. Після зупинки поліцейський звинуватив його у тому, що він здійснював рух по крайній лівій смузі дороги, на що позивач поянив поліцейському, що він мав намір здійснювати розворот, але працівник поліції з поясненням не погодився і склав постанову про накладення адміністративного стягнення. Підписуючи постанову ОСОБА_3 зазначив, що з даною постановою я не погоджується. З врахуванням викладеногопозивач вважає, дії працівника поліції протиправними, а винесену постанову за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення передчасною та необґрунтованою, яку просить скасувати.

В судове засідання позивач не з»явився надав до суду заяву про розгляд справи у його відстуність, в якій зазначає, що підтримує пред»явлені позовні вимоги та просить їх задовольнити його, з підстав викладених у ньому.

Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явилися.

Суд, відповідно до ч. 4 ст. 128 КАС України вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів, на підставі наявних у ній доказів, оскільки у разі неприбуття відповідача суб»єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідачів, за наявними доказами у ній.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов»язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Завданням адміністративного судочинства, згідно частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб»єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Так, відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин (частини 1 статті 6 КАС України).

З наведених вище норм законодавства випливає, що особа на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб»єкта владних повноважень. Проте, ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки особи у сфері публічно-правових відносин, створюючи певні негативні праві (юридичні) наслідки для такої особи.

Таким чином у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб»єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

Згідно з вищевказаними нормами права задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб»єкта владних повноважень.

Надаючи правову оцінку доказам досліджених судом та наданими сторонами, суд виходить із наступного.

Згідно постанови серії АР № 001873від 10 жовтня 2016 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого частиню 2 статті 122 КУпАП, вчиненого при наступних обставинах: 10 жовтня 2016 року о 23.10 год. у м. Дніпропетровськ по вул. Донецьке шосе, 74 ОСОБА_3 керував автомобілем НОМЕР_2 і рухався по крайній лівій смузі не маючи намір здійснити поворот ліворуч, чим порушив вимоги п. 11.6 ОСОБА_4 дорожнього руху, у зв»язку із чим на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п»ять гривень 00 коп.).

Частина 2 статті 122 КУпАП передбачає, що порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти пяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно п. 11.6 ОСОБА_4 дорожнього руху затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом ОСОБА_4 дорожнього руху) на дорогах, які мають три і більше смуги для руху в одному напрямку, вантажним автомобілям з дозволеною максимальною масою понад 3,5 т, тракторам, самохідним машинам і механізмам дозволяється виїжджати на крайню ліву смугу лише для повороту ліворуч та розвороту, а у населених пунктах на дорогах з одностороннім рухом, крім цього, для зупинки зліва, в дозволених випадках, з метою завантаження чи розвантаження.

Відповідно до п. 11.5 ПДР України на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

В пункті 10.4 ПДР України серед іншого зазначається, що перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в'їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

При вирішенні заявлених вимог суд акцентує увагу на такі обставини:

Згідно письмових пояснень ОСОБА_1, викладених в позовній заяві, по автодорозі в м. Дніпро він рухався вперше. Після того, як він пропустив поворот на вулицю Передова, він перестроївся у крайню ліву смугу автодороги, при вільній правій і проїхав до наступного перехрестя, але на ньому виявив знаки що забороняють поворот ліворуч та розворот, тому був змушений рухався далі до наступного перехрестя, саме після цього його зупинили співробітники патрульної поліції.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації (пункт 7 частини 3 статті 2 КАС України).

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).

Зазначена постанова судом перевірялась на предмет дотримання суб'єктом владних повноважень принципів правомірної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо, добросовісно, розсудливо.

Виходячи з того, що позивач не визнавав себе винним у скоєнні адміністративного правопорушення, суб'єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували порушення ОСОБА_4 дорожнього руху та спростовували свідчення позивача, але таких доказів суду не представлено.

Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі. Крім того, у цій правовій нормі передбачено, що справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатися в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; за відсутності такої особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Приписами статті 258 КУпАП передбачено випадки, коли протокол про адміністратвине правопорушення не складається.

З огляду на обставини справи, які викладені позивачем у своєму позові суд вважає, що перед винесенням оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого частиною 2 статті 122 КУпАП уповноважена службова особа поліції повинна була складсти протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачами, всупереч вимогам частини 2 статті 71 КАС України не надано суду доказів та не зазначено обставин, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростовують пояснення позивача, і які б дозволили вказати на достовірність порушенням позивачем ОСОБА_4 дорожнього руху України.

Наявні у справі докази, зокрема, постанова не дає суду підстав зробити висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене частиною 2 статті 122 КУпАП.

В даному випадку до постанови не були долучені будь-які докази та не зазначено свідків зазначеного правопорушення.

Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати, зокрема: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283 і 284 КУпАП. В ньому повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказати мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Як вбачається з матеріалів справи та постанови про адміністративне правопорушення, поліцейським роти 1 батальйону 1 Управління превентивної діяльності у м. Дніпропетровську капрала поліції ОСОБА_2, при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується його висновок про адміністративне правопорушення та не зазначено мотивів відхилення доводів позивача на які він посилався як на підставу, що він не порушував правил дорожнього руху.

Таким чином, суд вважає, що при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення порушені норми статті 280 КУпАП, викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що постанова по справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованою та такою, що не відповідає нормам КУпАП. При розгляді справи не були зясовані і доведені обставини, які б свідчили, що в діях позивача є ознаки проступку, за який законом встановлено адміністративну відповідальність.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, постанова в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 001873від 10 жовтня 2016 року підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтею 17, 18, 70, 71, 158 163, 167, 171-2 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення задовольнити.

Скасувати постанову серії АР № 001873від 10 жовтня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення винесену поліцейським роти 1 батальйону 1 Управління превентивної діяльності у м. Дніпропетровську капралом поліції ОСОБА_2, згідно якої притягнуто до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_1, за частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн. (чотириста двадцять п»ять гривень 00 коп.).

Стягнути, за рахунок бюджетних асигнувань, з Департаменту патрульної поліції Національної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 551,20 грн. (п»ятсот п»ятдесят одна гривня 20 коп.).

Постанова суду набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Маловисківський районний суд Кіровоградської області, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Д.М. Кратко