Справа № 826/8893/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2016 року 12:55 № 826/8893/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Поповича Р.І.,

представника відповідача -ОСОБА_2,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом ГО «Український суспільно-правовий рух: ДЕМОКРАТІЯ ЧЕРЕЗ ПРАВО» до директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 про визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася ГО «Український суспільно-правовий рух: ДЕМОКРАТІЯ ЧЕРЕЗ ПРАВО» до директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5, в якому просить суд: визнати протиправними дії директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_5 щодо незазначення у Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік відомостей щодо обсягу відшкодування, джерел фінансування, інших компенсаційних виплат та додаткових благ отриманих ним під час закордонних візитів (відряджень) в межах України, здійснених у 2015 році.

Позовні вимоги мотивовано тим, що незазначення у декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру інформації щодо органів, осіб, інших суб'єктів, які платили за перельоти, проживання, перебування ОСОБА_5 як в Україні, так і за її межами, як і обсягу таких коштів на відшкодування жодним чином не сприяє зміцненню довіри громадян до керівництва НАБУ, не відповідає особливій правовій природі антикорупційної звітності та положенням Податкового кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, письмових заперечень щодо суті заявлених вимог не надав.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 призначений на посаду Директора Національного антикорупційного бюро України Указом Президента України №218/2015 від 16 квітня 2015 року.

Як зазначив представник позивача, у звіті Національного антикорупційного бюро України за серпень 2015 - лютий 2016 року міститься інформація про перелік візитів керівництва та співробітників НАБУ за кордон (ст.40-41 Звіту), та зокрема, за період 2015 року зазначаються наступні дати та країни перебування: 21-23 вересня 2015 року (Румунія); 28 жовтня 2015 року (м. Брюссель, Королівство Бельгія); 18-20 листопада 2015 року (м. Париж, Франція); 8 грудня 2015 року (м. Варшава, Польща); 13-19 грудня 2015 року Республіка Фінляндія (м. Гельсінки).

Як вбачається з відповіді, наданої на запит позивача Національним антикорупційним бюро України від 10.03.2016 року №11-204/5784, за 2015 рік ОСОБА_5 перебував з такими візитами за кордон: з 21.06-23.06 (м. Брюсель, Королівство Бельгія та м. Страсбург, Французька Республіка); з 19.07-22.07 (м. Лондон, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії); 20.09 - 23.09 (м. Бухарест, Румунія), 28.10-29.10 (м. Брюссель, Королівство Бельгія); 18.11 - 20.11 (м. Париж, французька Республіка). Крім того, 21.08.2015 року Директор НАБУ перебував у м. Львів.

При цьому, відшкодування за рахунок кошторису Національного бюро було здійснено тільки за поїздку до м. Париж в сумі 24 420 грн. НАБУ вказується, що видатки по іншим візитам відшкодувалась приймаючою стороною, однак, суми видатків на ці відшкодування, інших отриманих додаткових благ ОСОБА_5 під час вказаних візитів, органи та особи які їх здійснювали та надавали - невідомі.

Водночас, позивач зазначив, що даних відомостей не зазначено і в Декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік ОСОБА_5, що і зумовило його звернення до суду з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Правові основи організації та діяльності Національного антикорупційного бюро України визначає Закон України «Про Національне антикорупційне бюро України» №1698-VII від 14.10.2014 року (далі - Закон №1698-VII).

Частиною 1 ст. 1 Закону №1698-VII визначено, що Національне антикорупційне бюро України (далі - Національне бюро) є державним правоохоронним органом, на який покладається попередження, виявлення, припинення, розслідування та розкриття корупційних правопорушень, віднесених до його підслідності, а також запобігання вчиненню нових.

Завданням Національного бюро є протидія кримінальним корупційним правопорушенням, які вчинені вищими посадовими особами, уповноваженими на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та становлять загрозу національній безпеці.

Згідно з ст. 3 Закону №1698-VII основними принципами діяльності Національного бюро є: 1) верховенство права; 2) повага та дотримання прав і свобод людини і громадянина; 3) законність; 4) безсторонність та справедливість; 5) незалежність Національного бюро та його працівників; 6) підконтрольність і підзвітність суспільству та визначеним законом державним органам; 7) відкритість для демократичного цивільного контролю; 8) політична нейтральність і позапартійність; 9) взаємодія з іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, громадськими об'єднаннями.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №1698-VII керівництво діяльністю Національного бюро здійснює його Директор, який призначається на посаду та звільняється з посади Президентом України в порядку, визначеному цим Законом.

Повноваження Директора Національного бюро визначені статтею 8 Закону №1698-VII.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб'єктами, на яких поширюються дія цього Закону, є, зокрема, особи рядового і начальницького складу Національного антикорупційного бюро України.

Відповідно до п. 2 розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про запобігання корупції» до початку роботи системи подання та оприлюднення відповідно до цього Закону декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, суб'єкти декларування подають декларації про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції". Зазначені декларації підлягають оприлюдненню в порядку, встановленому Законом України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Частиною 1 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" передбачалось, що суб'єкти декларування зобов'язані щорічно до 1 квітня подавати за місцем роботи (служби) декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за минулий рік за формою, що додається до цього Закону.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем подано декларацію про майно, доходи, витрати і зобов'язання фінансового характеру за 2015 рік.

Згідно з ч. 9 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" перевірка достовірності зазначених у декларації відомостей здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, у порядку, визначеному цим органом. Для здійснення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, інша юридична особа публічного права протягом десяти днів з дня одержання декларації від суб'єкта декларування надсилає її копію центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, під час проведення перевірки достовірності зазначених у декларації відомостей має право одержувати від державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб публічного права та підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності інформацію або копії необхідних документів щодо зазначених відомостей в межах своїх повноважень.

Суд звертає увагу, що наслідки встановлення за результатами передбачених цією статтею перевірок ознак правопорушення визначені ч. 10 ст. 12 Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції".

Водночас, суд зазначає, що частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч. 1 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

При чому обов'язок щодо доказування факту наявності порушеного права покладається на позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, суд зазначає, що оскаржуване рішення, дія або бездіяльність суб'єкта владних повноважень повинні бути такими, що породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки позивача.

В позовній заяві представником позивача не наведено в чому полягає та виявляється порушення його прав та законних інтересів оскаржуваними діями відповідача. Крім того, позивачем не надано до суду жодних доказів на підтвердження порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача.

Зважаючи на наведене в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі у зв'язку з недоведеністю позивачем наявності порушеного права.

Згідно частини 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У свою чергу, відповідачем належним чином виконаний обов'язок щодо доказування з урахуванням вимог встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, підстави для присудження на користь позивача понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог ГО «Український суспільно-правовий рух: ДЕМОКРАТІЯ ЧЕРЕЗ ПРАВО» відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов