Справа № 820/7807/13-а
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Київ К/800/3663/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів Рецебуринського Ю.Й. (судді-доповідача),

Олексієнка М.М.

Штульман І.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_3 до Харківського національного медичного університету про зобов'язання надати інформацію,

за касаційною скаргою Харківського національного медичного університету на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила: визнати неправомірними дії Харківського національного медичного університету щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_3 №09-08/із від 9 серпня 2013 року, а саме надання копії договору №8/3 від 18 січня 2013 року з прихованими даними щодо постачальника; зобов'язати відповідача надати копію договору №8/3 від 18 січня 2013 року без приховування даних щодо постачальника.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року скасовано постанову Харківського окружного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року та задоволено позов. Визнано неправомірними дії Харківського національного медичного університету щодо надання неповної інформації на запит ОСОБА_3 № 09-08/із від 9 серпня 2013 року, а саме надання копії договору №8/3 від 18 січня 2013 року з прихованими даними щодо постачальника. Зобов'язано Харківський національний медичний університет надати копію договору №8/3 від 18 січня 2013 року без приховування даних щодо постачальника.

У касаційній скарзі Харківський національний медичний університет, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати ухвалене ним судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами відповідно до статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відсутні клопотання всіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до відповідача з інформаційним запитом №09-08/із від 9 серпня 2013 року про надання публічної інформації, в якому просила надати на її адресу копії всіх договорів про закупівлю масла вершкового, які укладались Харківським національним медичним університетом у 2013 році.

Харківським національним медичним університетом на зазначений запит надано відповідь оформлену листами №32-3/06 від 15 серпня 2013 року, №33-3/06 від 15 серпня 2013 року та надіслано копію Договору постачання продуктів харчування №8/3 від 18 січня 2013 року із копією Додатку №2.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідь на запит позивача було надано по суті питання, викладеного позивачем у запиті з дотриманням вимог та строків встановлених законодавством про розгляд запитів на інформацію.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять беззаперечних доказів, що підтвердили б факт направлення відповідачем листа за вих. №35-3/06-дод від 15 серпня 2013 року на адресу позивача.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес, визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011р. №2939-VI (далі - Закон №2939), відповідно до статті 1 якого публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом; публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Згідно зі статтею 3 Закону №2939 право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб'єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 Закону №2939 доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію.

Розпорядники інформації зобов'язані надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації (пункт 6 частини 1 статті 14 Закону №2939).

Частинами 1 та 2 статті 19 Закону №2939 визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні; запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону №2939 розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п'яти робочих днів з дня отримання запиту.

У Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29 вересня 2016 року визначено, що при вирішенні питання, в який момент часу обов'язок розпорядника інформації щодо надання відповіді на запит вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення частини дев'ятої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України, за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття (пункт 66 Правил надання послуг поштового зв'язку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270).

З наведеного вище вбачається, що належним доказом виконання відповідачем вимог частини 1 статті 20 Закону №2939 є журнал реєстрації вихідної кореспонденції та список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв'язку про його прийняття.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували факт направлення відповідачем листа за вих. №35-3/06-дод від 15 серпня 2013 року на адресу позивача.

Наявна ж в матеріалах справи копія витягу з журналу реєстрації вихідної кореспонденції не може слугувати належним підтвердженням виконання відповідачем вимог Закону №2939 та не доводить факт одержання позивачем відповіді на запит.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Згідно з частиною першою статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Суд апеляційної інстанції повно і всебічно встановив обставини справи, дав їм належну юридичну оцінку, правильно застосував норми матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для скасування або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Харківського національного медичного університету залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута у порядку і з підстав, передбачених статтями 235-237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Ю.Й. Рецебуринський

М.М. Олексієнко

І.В. Штульман