Справа № 4905/11/2170
Суддя: Анісімов О.В.
Дата ухвалення: 2012-02-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 р. Справа № 2-а-4905/11/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Генічеського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю,

встановив:

Генічеський районний центр зайнятості (далі по тексту - позивач або ГРЦЗ) звернувся до адміністративного суду з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач або ОСОБА_1 Б.) про повернення коштів матеріального забезпечення у розмірі 5532,77 грн.

У судове засідання сторони не з'явились. Представник позивача надав клопотання, відповідно до якого підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить розглянути справу у порядку письмового провадження. Крім того, ним додано копію відповіді державної податкової інспекції у Генічеському районі Херсонської області. Заявою від 16.11.2011 відповідач просила розглянути справу без її участі, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Виходячи з вищевикладеного та на підставі ч. 4, ст. 122 КАС України суд визнав за можливе розглянути спір у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до змісту позовної заяви та пояснень представників позивача, наданих у судовому засіданні, позовні вимоги обґрунтовуються наступними обставинами. Так, ОСОБА_1 двічі зверталась до ГРЦЗ із заявою про надання їй статусу безробітної особи з виплатою допомоги по безробіттю. Заяви відповідача були задоволені. Зокрема, відповідач отримала статусу безробітного: 20.10.2008 - допомога по безробіттю у розмірі 2695,35 грн. виплачена у період з 20.10.2008 по 04.06.2009; 21.09.2009 - допомога по безробіттю у розмірі 2837,42 грн. виплачена у період з 21.09.2009 по 18.05.2010. Всього ОСОБА_1 отримала допомоги по безробіттю на суму 5532,77 грн. Однак, під час постановки на облік до центру зайнятості відповідач не повідомила про свій статус субєкта підприємницької діяльності, якого вона набула 17.03.1995. Таким чином, всупереч положенням Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" від 02.03.2000 № 1533-ІІІ (далі по тексту - Закон № 1533-ІІІ), який забороняє виплачувати допомогу по безробіттю фізичним особам-підприємцям, ОСОБА_1 отримувала зазначену допомогу. Тому, позивач просить стягнути з відповідача на користь ГРЦЗ незаконно виплачену їй допомогу по безробіттю у розмірі 5532,77 грн.

Відповідач проти позовних вимог заперечувала у повному обсязі. Зокрема, згідно наданих нею пояснень та письмових заперечень вона підтвердила, що дійсно у 1995 р. зареєструвалась як фізична особа-підприємець. Так, вона здійснювала торгівлю на ринку дрібним товаром, який по закінченню робочого дня залишала у «чебуречній» за домовленістю з її власником. Однак, у 1996 р. товар та всі реєстраційні і дозвільні документи субєкта підприємницької діяльності, належні їй, були викрадені, за фактом чого порушено кримінальну справу. У звязку із тим, що особу, яка скоїла злочин, не встановлено, кримінальну справу зупинено. У той же період часу ОСОБА_1 звернулась до Державної податкової інспекції у Генічеському районі Херсонської області (далі по тексту ДПІ), де вона повідомила про припинення нею в подальшому зайняттям підприємницькою діяльністю. З її слів, працівники ДПІ попросили написати її відповідну заяву, що і було здійснено відповідачем. Крім того, до заяви нею додано копію довідки органів внутрішніх справ про те, що вона визнана потерпілою від злочину та у якій підтверджено факт викрадення у неї реєстраційних документів. Також, працівники ДПІ повідомили їй, що на підставі вказаної заяви її підприємницька діяльність буде припинена. Тому, відповідач була впевнена, що вона втратила статус субєкта підприємницької діяльності. У періоди часу, коли вона не могла працевлаштуватись, ОСОБА_1 зверталась до ГРЦЗ із проханням надати статус безробітної та виплачувати допомогу у звязку із безробіттям. При цьому, з її слів, кожного разу вона подавала до ГРЦЗ довідку від ДПІ про те, що вона не є фізичною особою-підприємцем. У звязку із цим вона вважає, що не повинна повертати суму виплаченої їй грошової допомоги, оскільки вона дійсно не знала, що її підприємницька діяльність не була припинена. Крім того, відповідач зазначила, що після виявлення нею факту відсутності припинення її державної реєстрації як підприємця, вона звернулась до ДПІ та повідомила вищезазначене. Однак там їй повідомили, що працівники, які прийняли у неї її заяву про припинення підприємницької діяльності, вже давно не працюють у ДПІ, перевірити факт подачі такої заяви вони також не можуть, оскільки подібні документи зберігаються лише три роки.

Дослідивши наявні матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Законами України "Про зайнятість населення" від 01.03.1991 № 803-ХІІ (далі по тексту - Закон № 803-ХІІ) та Законом № 1533-ІІІ встановлено правовий статус центрів зайнятості, безробітних, умови надання статусу безробітного та їх соціальний захист.

Згідно із ст. 12 Закону № 1533-ІІІ виконавча дирекція Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття контролює правильність витрат за страхуванням на випадок безробіття, проводить розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення в порядку, встановленому центральними органами виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, державної податкової політики, Пенсійним фондом України за погодженням з правлінням Фонду. Пунктом 3 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Державної податкової адміністрації України від 13 лютого 2009 року № 60/62 (далі по тексту - Порядок), обов'язок розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення виконують районні, міськрайонні, міські та районні у містах центри зайнятості, на які покладено виконання функцій робочих органів виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, за місцем реєстрації роботодавця як платника внесків на загальнообов'язкове соціальне страхування на випадок безробіття. Таким чином, з вищевикладеного слідує, що ГРЦЗ має право проводити перевірки достовірності страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення, приймати відповідні рішення за результатами перевірок та звертатись до адміністративного суду з позовом про повернення коштів матеріального забезпечення.

Відповідно до ст. 2 Закону № 803-ХІІ безробітними визнаються працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи. Згідно із ст. 6 Закону № 1533-ІІІ право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі по тексту - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи, а також незастраховані особи, які вперше шукають роботу, інші незастраховані особи у разі їх реєстрації в установленому порядку як безробітних. Порядок реєстрації осіб як безробітних та умови надання їм забезпечення встановлені розділом V Закону № 1533-ІІІ.

Громадянка України ОСОБА_1 20.10.2008 звернулась до ГРЦЗ із заявою, відповідно до змісту якої просила до вирішення питання щодо її працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Крім цього, у зазначеній заяві відповідач підтвердила те, що на той момент не була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займалася, пенсії не отримувала, на отримання пенсії за віком, в тому числі і на пільгових умовах, а також пенсії за вислугою років не мала права, не є найманим працівником, цивільно-правових договорів не укладала. Допомогу по безробіттю просила виплачувати один раз на місяць.

Наказом ГРЦЗ від 20.10.2008 № НТ081020 ОСОБА_1 присвоєно статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю з 20.10.2008. Наказом ГРЦЗ від 04.06.2009 № НТ090604 її знято з обліку громадян, що потребують допомоги у працевлаштуванні, та припинено виплату допомоги по безробіттю у звязку із працевлаштуванням. Таким чином, відповідач перебувала на обліку у державній службі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю протягом періоду часу з 20.10.2008 по 04.06.2009. Згідно розрахунку суми позову, наявного у матеріалах справи, за вказаний період відповідач отримала у якості допомоги по безробіттю суму коштів у розмірі 2695,35 грн.

Крім цього, громадянка України ОСОБА_1 21.09.2009 звернулась до ГРЦЗ із заявою, відповідно до змісту якої просила до вирішення питання щодо її працевлаштування надати статус безробітного з виплатою допомоги по безробіттю. Крім цього, у зазначеній заяві відповідач підтвердила те, що на той момент не була зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займалася, пенсії не отримувала, на отримання пенсії за віком, в тому числі і на пільгових умовах, а також пенсії за вислугою років не мала права, не є найманим працівником, цивільно-правових договорів не укладала. Допомогу по безробіттю просила виплачувати один раз на місяць.

Наказом ГРЦЗ від 21.09.2009 № НТ090921 ОСОБА_1 присвоєно статус безробітної та призначено виплату допомоги по безробіттю з 21.09.2009. У травні 2010 р. відповідач відмовилась від послуг державної служби зайнятості, на підставі чого наказом ГРЦЗ від 18.05.2010 № НТ100518 її знято з обліку громадян, що потребують допомоги у працевлаштуванні, та припинено виплату допомоги по безробіттю. Таким чином, відповідач перебувала на обліку у державній службі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю протягом періоду часу з 21.09.2009 по 18.05.2010. Згідно розрахунку суми позову, наявного у матеріалах справи, за вказаний період відповідач отримала у якості допомоги по безробіттю суму коштів у розмірі 2837,42 грн.

Таким чином, всього ОСОБА_1 отримано допомоги у звязку із безробіттям у розмірі 5532,77 грн. Крім розрахунку позову зазначена обставина підтверджується копіями платіжних доручень та відомостей виплат за видами забезпечення, наявних у матеріалах справи.

Згідно із ст. 36 Закону № 1533-ІІІ застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Виходячи з того, що ст. 1 Закону № 803-ХІІ фізичні особи-підприємці віднесені до зайнятого населення, реєстрація особи як суб'єкта підприємницької діяльності є обставиною, що впливає на умови виплати матеріального забезпечення, а тому безробітний зобов'язаний повідомляти державну службу зайнятості про набуття статусу підприємця. Разом з тим, відповідно до змісту копії свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець з 27.03.1995. Виходячи із змісту позову та заперечень відповідача ОСОБА_2 зареєстрована як субєкт підприємницької діяльності і на момент подачі позову. Про дану обставину відповідач не повідомила ГРЦЗ, чим порушила свій обов'язок своєчасно повідомляти службу зайнятості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення.

Відповідно до ч. 3, ст. 36 Закону № 1533-ІІІ сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Таким чином, оскільки зазначені обставини мали місце до моменту взяття відповідача на облік у ГРЦЗ як безробітної, сума матеріального забезпечення, виплачена їй, повинна бути повернута нею за весь період часу перебування на обліку, відповідно, з 20.10.2008 по 04.06.2009 у розмірі 2695,35 грн. та з 21.09.2009 по 18.05.2010 у розмірі 2837,42 грн.

Згідно із Порядком, у випадку, якщо до центру зайнятості надійшла інформація від державних органів, підприємств, установ, організацій чи громадян про обставини, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг безробітній особі, яка відрізняється від поданих нею відомостей, або така інформація розміщена в засобах масової інформації, він повинен провести розслідування достовірності настання страхового випадку щодо такої особи. Результати перевірки оформлюються актом.

19.07.2011 ГРЦЗ проведено перевірку (звірку) достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, стосовно ОСОБА_1 За результатами перевірки складено акти № 31 та № 32, відповідно до висновків якого виявлено порушення з боку відповідача, що полягає у перебуванні її на обліку у ГРЦЗ у статусі безробітного в той час, коли вона мала статус фізичної особи-підприємця. На підставі актів прийнято рішення повернути кошти матеріального забезпечення, надані ОСОБА_2 як допомога по безробіттю у розмірі 5532,77 грн.

Відповідно до п. 7 Порядку протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю рекомендованим листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. Зазначене повідомлення направлене ОСОБА_1 30.09.2011. Однак, станом на момент подачі позову відповідач не виплачує наявну заборгованість.

Стосовно заперечень відповідача, наданих нею, суд зазначає наступне.

Так, зі слів ОСОБА_1 вона тривалий час помилково вважала, що її державну реєстрацію як субєкта підприємницької діяльності припинено. При цьому, вона посилається на відповідні розяснення та довідки про відсутність у неї такого статусу, що надавались їй працівниками ДПІ. Разом з тим, жодних доказів, які підтверджують вказані обставини, нею не надано. Крім того, з метою перевірки її доводів судом та ГРЦЗ надіслано до ДПІ відповідні запити. Однак, відповідно до змісту відповіді, що надійшла від ДПІ, підтвердився факт реєстрації відповідача як фізичної особи-підприємця. Тому суд не бере до уваги доводи відповідача проти позову як такі, що є недоведеними. Крім цього, відповідно до листа ГРЦЗ від 23.01.2012 року, №09/02-237 ОСОБА_1 з метою отримання статусу безробітного довідки про те, що вона знята з податкового обліку в ДПІ як приватний підприємець до ГРЦЗ не надавала.

Відносно посилань відповідача на те, що фактично вона не займалася підприємницькою діяльністю з того часу, коли її реєстраційні документи були викрадені, суд звертає увагу на ту обставину, що ані положення Закону № 1533-ІІІ, ані положення будь-якого іншого закону, що регулюють відносини підприємницької діяльності, не ставить у залежність реєстрацію та наявність статусу субєкта підприємницької діяльності від фактичного її здійснення. Так, виходячи із визначення підприємництва, встановленого ст. 42 Господарського кодексу України, це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Тобто, набуваючи статусу субєкта підприємницької діяльності фізична особа має усвідомлювати усі можливі ризики та усі можливі зобовязання, які можуть виникнути у неї у звязки із набуття такого статусу, у тому числі обовязків, що випливають із припинення свого статусу фізичної особи підприємця. При цьому у звязку із наявністю механізму офіційного опублікування нормативно-правових актів та їх загальнодоступністю презюмується, що кожна особа знає свої права та обовязки, у тому числі і фізична особа-підприємець. Будь-які посилання на недосконале знання визначеного законом порядку не можуть судом прийматись. Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач не виконала свого обовязку стосовно повідомлення ГРЦЗ про наявність у неї статусу фізичної особи підприємця, а тому незаконно отримала матеріальну допомогу у розмірі 5532,77 грн. Тому, зазначені кошти підлягають стягнення з відповідача, а позовні вимоги задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Адміністративний позов Генічеського районного центру зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Генічеського районного центру зайнятості 5532 (п'ять тисяч п'ятсот тридцять дві) гривні 77 коп. незаконно отриманої допомоги по безробіттю на р/р 0443, банку ГУДКУ у Херсонській області, МФО 852010. .

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Анісімов О.В.

кат. 10.2.3