Справа № 357/7784/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 357/7784/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Ярмола О.Я. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Козлової І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу позивача - Публічного акціонерного товариства «Науково-виробнича фірма «Ферокерам» на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробнича фірма«Ферокерам» до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа - Госпрозрахункове підприємство «Магістраль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Будсервіс» про визнання протиправними дій та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2016 року позивач, Публічне акціонерне товариство «Науково-виробничої фірми «Ферокерам», звернулись до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просили визнати протиправним та скасувати п. 1.8. рішення Білоцерківської місткої ради Київської області від 26 травня 2016 року №166-11-VII.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов - задовольнити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, постанова суду першої інстанції - скасуванню, а провадження по справі - закриттю з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 04 травня 1992року на підставі рішення № 1-3-95 виконкому Білоцерківської міської ради народних депутатів було надано дозвіл на будівництво тимчасової платної автостоянки для виробничого об'єднання «Ферокерам».

26 травня 1992 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради народних депутатів було прийнято рішення за № 175 про надання виробничому об'єднанню «Ферокерам» земельної ділянки площею 0,34 га для обладнання тимчасової платної автостоянки. А 21 грудня 1992 року рішенням № 379 виконавчий комітет Білоцерківської міської ради народних депутатів було збільшено розмір цієї земельної ділянки на 135 кв.м. Зазначене підтверджено витягами з рішень Білоцерківської міської ради.

ЗАТ НВФ «Ферокерам» у листопаді 2006 року звернулось до Білоцерківської міської ради з заявою про припинення права користування земельною ділянкою під автостоянкою за адресою б-р Олександрійський 95-б у зв'язку з передачею її ГП «Магістраль».

05 березня 2007 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення №303 про припинення права користування земельною ділянкою ЗАТ НВФ «Ферокерам» під автостоянкою по бул. Олександрійському ( бувший б-р 50-річчя Перемоги), у зв'язку з добровільною відмовою.

05 березня 2007 року, відповідачем було прийнято рішення про надання дозволу на збір матеріалів попереднього погодження місця розташування об'єктів на вільних земельних ділянках : Госпрозрахунковому підприємству «Магістраль» під розміщення автостоянки по б-ру 50-річчя Перемоги 95-б /п.2.3.7. рішення/.

20 грудня 2007 року рішенням Білоцерківської міської ради /п.1.9/ було надано земельну ділянку в оренду ГП «Магістраль» під розміщення автостоянки по б-ру Олександрійському (бувший бульвар 50-річчя Перемоги) 95-б, загальною площею 0,3499 га терміном до початку будівництва капітальних споруд але не більше ніж на 3 роки, за рахунок земель Білоцерківської міської ради.

18 січня 2011 року Білоцерківською міською радою було прийнято рішення №43-04-VІ «Про передачу земельних ділянок в оренду», яким Госпрозрахунковому підприємству «Магістраль» надано в оренду земельну ділянку під розміщення існуючої автостоянки в місті Біла Церква по бульвару 50-річчя Перемоги, 95-б, загальною площею 0,3499 га, строком на 3 роки за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква.

28 січня 2011 року Білоцерківська міська рада заключила договір оренди землі №16 з Госпрозрахунковим підприємством «Магістраль» в м.Біла Церква бульвар 50-річчя Перемоги, 95-б, загальною площею 0,3499га, строком на 5 років.

У 2011 році ЗАТ НВФ «Ферокерам» перейменовано в ПАТ НВФ «Ферокерам». 27 травня 2015 року загальними зборами акціонерів ПАТ НВФ «Ферокерам» було прийнято рішення про добровільну ліквідацію товариства

15 березня 2016 року позивач зареєстрував право власності на нежитлову будівлю загальною площею 47,6 кв.м. за адресою : м. Біла Церква б-р Олександрійський 95-б, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна.

26 травня 2016 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 166-11-VІІ «Про поновлення договору оренди землі». Пунктом 1.8 даного рішення Госпрозрахунковому підприємству «Магістраль» поновлено договір оренди землі під розміщення існуючої автостоянки в місті Біла Церква по бульвару Олександрійський, 95-Б, загальною площею 0,3499 га, строком на 5 років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер: :03:022:0114.

06 вересня 2016 року на підставі Акта прймання-передачі нерухомого майна було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень право приватної власності за ТОВ «Ленд Будсервіс» на нежитлову будівлю (літ А) загальною площею 50,4 кв.м. по бульвару Олександрійському 95-б в м. Біла Церква.

Вважаючи протиправним рішення відповідача «Про поновлення договору оренди землі» № 166-11-VІІ від 26 травня 2016 року, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Розглянувши дану справу, суд першої інстанції виходив з того, що спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Предметом оскарження у даній справі є п. 1.8. рішення Білоцерківської місткої ради Київської області від 26 травня 2016 року №166-11-VII, яким Госпрозрахунковому підприємству «Магістраль» поновлено договір оренди землі під розміщення існуючої автостоянки в місті Біла Церква по бульвару Олександрійський, 95-Б, загальною площею 0,3499 га, строком на 5 років, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, кадастровий номер: :03:022:0114.

Відповідно до ч. 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з ч. 2 ст 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Спір у справі, що розглядається, стосується права постійного користування земельною ділянкою, тобто суб'єктивного цивільного права на володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, а отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо вирішення його в порядку адміністративного судочинства.

Так, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у постійне користування (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Аналогічна правова позиція висловлена, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 28 квітня 2015 року та 13 січня 2016 року (справи №№ 21-173а15, 21-5421а15 відповідно).

Крім того, згідно з абз. 5-6 п. 1 Інформаційного листа Вищого адміністративного суду України №791/11/13-10 від 01 червня 2010 року, нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин у сфері виконавчої влади, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.

Для віднесення акту до категорії нормативно-правових необхідно співпадання водночас сукупності ознак, таких як: поширення на всю територію України, вміст норм права, неодноразове застосування, поширення дії акту на невизначене коло осіб.

Натомість, відповідно до рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009, в Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (ч.1 ст. 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (ч. 1 ст. 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року № 2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини).

Так, ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Колегія суддів звертає увагу на те, що оскаржуване рішення не встановлює, не змінює чи припиняє норми права та застосовується одноразово.

Отже, рішення місцевої ради, яким поновлено договір оренди землі є ненормативним актом органу місцевого самоврядування та вичерпало свою дію фактом виконання. Його скасування не породжує наслідків для орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право користування земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.

Враховуючи викладене, адміністративний позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання.

У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб'єктом владних повноважень) ненормативного акта, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 11 листопада 2014 року (справа №21-405а14) та 06 жовтня 2015 року (справа № 21-1306а15).

Відповідно до ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно з п. 1 ч.1. ст. 157, ч.1 203 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та закриває провадження у справі, якщо встановить, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо наявності правових підстав для часткового задоволення апеляційної скарги: скасування постанови суду першої інстанції та закриття провадження у справі.

Керуючись ст. 41, 157, 195, 198, 203, 205, 206, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Науково-виробнича фірма «Ферокерам» на постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року - задовольнити частково.

Постанову Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 листопада 2016 року - скасувати.

Провадження у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Науково-виробнича фірма «Ферокерам» до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа - Госпрозрахункове підприємство «Магістраль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Ленд Будсервіс» про визнання протиправними дій та скасування рішення - закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 14. 12. 2016

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна, І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.