Справа № 820/5763/16
Суддя: Полях Н.А.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

07 грудня 2016 р. №820/5763/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Полях Н.А.,

при секретарі судового засідання - Корнієнка А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Координаційного центру з надання правової допомоги, в якому просить суд:

- визнати незаконною бездіяльність відповідача щодо тривалого і безпідставного непогодження подання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

- зобов'язати відповідача погодити подання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

- стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 8500 (вісім тисяч п'ятсот) грн.

В обґрунтування позову зазначив, що протягом травня - липня 2016 року позивачем пройдено дистанційне навчання та інтерв'ю щодо зайняття посади начальника/заступника начальника Дворічанського бюро правової допомоги. 19 липня 2016 року на адресу електронної пошти позивача від в.о. директора Чугуївського місцевого центру Харківського регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги Рогозіна С.Л. надійшло повідомлення про те, «що подання відносно призначення позивача до районного бюро Чугуївського місцевого центру Харківського регіонального центру з надання вторинної безоплатної допомоги (далі Чугуївський МЦ) направлено до координаційного центру м.Київа.». Згідно інформації, яка оприлюднена на офіційному сайті координаційного центру http://www.legalaid.gov.ua/images/pdfs/Buro/Kharkiv.pdf, позивач знаходився у переліку трьох кандидатів, що рекомендовані на зайняття посади у Дворічанському районному бюро правової допомоги. Згідно отриманої відповіді від 23.09.2016 К-523/29, подання відносно призначення позивача на посаду начальника Дворічанського районного бюро не погоджено в установленому порядку Координаційним центром. Оформлення документів та матеріалів з питання непогодження претендента не передбачено. Позивач вважає дане рішення незаконним, необґрунтованим та протиправним.

Позивач у судове засідання не прибув, про дату, час, місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про дату та час судового засідання повідомлений належним чином. Надав до суду клопотання про перенесення судового засідання у зв'язку з відрядженням.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 122 КАС України, передбачений термін розгляду справи, а саме адміністративна справа має бути розглянута і вирішена протягом розумного строку, але не більше місяця з дня відкриття провадження у справі, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

З огляду на достатність наявних в матеріалах справи доказів, які повно та всебічно висвітлюють обставини спірних правовідносин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представників сторін на підставі наявних у справі документів.

Дослідивши подані сторонами документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 4 статті 6 КАС України, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суб'єкт владних повноважень-орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Під владними управлінськими функціями, що здійснюються на основі законодавства, зокрема, на виконання делегованих повноважень, слід розуміти будь-які владні повноваження у рамках діяльності держави чи місцевого самоврядування, що не належать до законодавчих повноважень чи повноважень здійснювати правосуддя. Можна виділити, зокрема, такі групи владних управлінських функцій: -вироблення (формування) політики; -правове регулювання; -надання адміністративних послуг; -нагляд і контроль.

Судом встановлено, що предметом позову в даній справі є бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги відносно розгляду питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до Положення про Координаційний центр з надання правової допомоги, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2012 року №504, Координаційний центр з надання правової допомоги (далі - Координаційний центр) утворений з метою формування та забезпечення функціонування в Україні ефективної системи безоплатної правової допомоги, забезпечення її доступності та якості. Координаційний центр є державною установою і належить до сфери управління Мін'юсту. У своїй діяльності Координаційний центр керується Конституцією і законами України, указами Президента України, постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції і законів України, актами Кабінету Міністрів України, Мін'юсту, іншими нормативно-правовими актами та цим Положенням. Координаційний центр є юридичною особою, має печатку із зображенням Державного Герба України і своїм найменуванням, самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства.

Згідно з п.12 Положення про Координаційний центр з надання правової допомоги, основними завданнями Координаційного центру є: 1) організаційне, експертно-аналітичне, інформаційне та матеріально-технічне забезпечення здійснення повноважень Мін'юсту у сфері надання безоплатної правової допомоги; 2) проведення аналізу практики правозастосування з питань надання безоплатної правової допомоги; 3) внесення на розгляд Міністра юстиції пропозицій щодо формування та реалізації державної політики у зазначеній сфері; 4) розроблення та подання на затвердження Мін'юсту стандартів якості надання безоплатної правової допомоги; 5) управління системою безоплатної вторинної правової допомоги; 6) координація діяльності спеціалізованих установ з надання безоплатної первинної правової допомоги; 7) формування і ведення у встановленому порядку Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу; 8) забезпечення функціонування та розвитку комплексної інформаційно-аналітичної системи забезпечення надання безоплатної правової допомоги; 9) організація підвищення кваліфікації адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.

Проаналізувавши вищезазначені правові норми, зважаючи на правовий статус та обсяг повноважень Координаційного центру з надання правової допомоги, суд вважає, що відповідач являється носієм публічного інтересу, наділений владними управлінськими функціями, з прийняттям рішення на виконання делегованих повноважень, а відтак є суб'єктом владних повноважень в розумінні ст.3 КАС України.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктом 1 частини 2 статті 18 КАС України передбачено, що окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Таким чином, суд приходить до висновку, що даний адміністративний позов належить розглядати саме окружним адміністративним судом.

Судом встановлено, що позивачу стало відомо про оголошення конкурсу на заняття посад начальника/заступника начальника Дворічанського бюро правової допомоги. З метою участі у даному конкурсі позивачем 05 травня 2016 року заповнена і надіслана анкета, про прийняття якої повідомлено на мою електронну адресу позивача з організаційного комітету даного конкурсу.

Протягом травня - липня 2016 року позивачем пройдено дистанційне навчання та інтерв'ю, яке відбулось 12.07.2016 року, щодо зайняття посади начальника/заступника начальника Дворічанського бюро правової допомоги.

19 липня 2016 року на адресу електронної пошти позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 від в.о. директора Чугуївського місцевого центру Харківського регіонального центру з надання безоплатної правової допомоги Рогозіна С.Л. надійшло повідомлення про те, «що подання відносно призначення позивача до районного бюро Чугуївського місцевого центру Харківського регіонального центру з надання вторинної безоплатної допомоги (далі Чугуївський МЦ) направлено до координаційного центру м. Києва.»

З пояснень представника позивача вбачається, що протягом другої половини липня 2016 року до 08.08.2016 ним неодноразово здійснювались телефонні дзвінки до в.о. директора Чугуївського МЦ Рогозіна С.Л., відповідальних осіб Харківського регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, в ході яким було повідомлено, що відповідні подання на мене дійсно направлені до Координаційного центру з надання правової допомоги на погодження, будь-яких відомостей щодо погодження або не погодження до Чугуївського МЦ та Харківського регіонального центру не надходили.

Згідно інформації, яка оприлюднена на офіційному сайті координаційного центру http://www.legalaid.gov.ua/images/pdfs/Buro/Kharkiv.pdf, позивач знаходився у переліку трьох кандидатів, що рекомендовані на зайняття посади у Дворічанському районному бюро правової допомоги.

08.08.2016 позивач повторно звернувся до відділу кадрів Координаційного центру за телефоном 044-486-71-15, де йому надали усну відповідь, - «якщо подання відносно Вас не направлено до місцевих центрів, то значить ви не погоджені». Інших будь-яких підтверджуючих або спростовуючи даних про розгляд мого подання мені не було надано.

Після чого, з метою з'ясування на якому стані знаходяться подання відносно позивача, останній 09 серпня 2016 року звернувся з запитами на доступ до публічної інформації до в.о. директора Чугуївського МЦ Рогозіна С.Л., директору Харківського регіонального центру з надання вторинної безоплатної правової допомоги Гайворонській В.В., директора Координаційного центру Вишневського А.В.

Згідно отриманої відповіді 15.08.2016 від в.о. директора Чугуївського МЦ, подання відносно призначення позивача на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського бюро правової допомоги ним направлено 19.06.2016 №12, як такого, що успішно пройшов конкурс та рекомендований комісією на погодження до Координаційного центру.

Також, позивачу було направлено відскановий витяг з протоколу конкурсної комісії, з якого встановлено, що він набрав найбільшу кількість балів з трьох кандидатів які подали анкети на зайняття вказаних посад, також згідно даного протоколу лише позивача комісія рекомендувала на посаду як начальника так і заступника начальника Дворічанського районного бюро безоплатної допомоги. Відносно інших кандидатів ніяких даних щодо призначення їх на дані посади комісією не вказано.

Згідно отриманої відповіді від Харківського регіонального центру, в якій вказано, що даної інформації вони не мають і рекомендують звернутись до Координаційного центру з надання безоплатної допомоги.

Згідно відповіді Координаційного центру з надання безоплатної правової допомоги, яка надійшла на електронну адресу позивача 16.08.2016, ПІ-К-26/22 від 16.08.2016 з електронної адреси заступника начальника управління - начальника відділу моніторингу та оцінювання діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги Координаційного центру з надання правової допомоги Ялової О.В. ІНФОРМАЦІЯ_2, питання погодження кандидатури начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги з урахуванням, у тому числі й рекомендацій комісії конкурсу щодо претендентів на теперішній час опрацьовується.

Повторно, 01 вересня 2016 року позивачем направлено запит до доступ до публічної інформації до Координаційного центру з надання безоплатної правової допомоги з метою з'ясування на якому стані знаходяться подання відносно призначення на посаду начальника та/або заступника начальника бюро з вимогою надати підтверджуючи або спростовуючи документи та з вказанням причини затягування. Даний запит позивачем направлено на електронної адреси заступник начальника управління - начальник відділу моніторингу та оцінювання діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги Координаційний центр з надання правової допомоги Ялової О.В. ІНФОРМАЦІЯ_2.

Аналогічний запит направлено 14.09.2016, оскільки відповіді у строк зазначеного до ст.20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» позивачу не було надано.

Згідно отриманої позивачем відповіді, яка надійшла 20.09.2016 вичерпних відповідей позивачу не надано, документів не направлено, кінцевий термін погодження або не погодження подання відносно мене не вказаний. Змістом відповіді є лише, те що призначення посаду відбувається директором місцевого центру за погодженням з Координаційним центром. Також вказано, що на посаду заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги призначено ОСОБА_8, як така, що успішно пройшла конкурс та рекомендована комісією. Хоча згідно рекомендації комісії, даного кандидата рекомендовано на посаду головного спеціаліста. Відносно працевлаштування іншого кандидата - ОСОБА_9 у відповіді взагалі нічого не вказано.

Тобто на запит запитуваної позивачем необхідної інформації не надано.

Враховуюче те, що відповідь по суті питань не надана, позивачем 20.09.2016 направлено повторний запит на доступ до публічної інформації до першого заступника директора Координаційного центру Лавріноку М.В.

Згідно отриманої відповіді від 23.09.2016 К-523/29, яка надійшла 26.09.2016, подання відносно призначення позивача на посаду начальника Дворічанського районного бюро не погоджено в установленому порядку Координаційним центром. Оформлення документів та матеріалів з питання непогодження претендента не передбачено.

Не погоджуючись із позицією та рішеннями відповідача, позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом.

По суті заявлених вимог суд зазначає наступне.

Спірні відносини регулюють норми Конституції України, Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року №2939-VI, Закону України "Про безоплатну правову допомогу" від 2 червня 2011 року № 3460-VI, Положення про Координаційний центр з надання правової допомоги, затверджене постановою Кабінету міністрів України №504 від 06.06.2012, Наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 31 березня 2016 року № 25 "Про проведення конкурсу з відбору кандидатів на посади керівників бюро правової допомоги", Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 03 липня 2012 р. за № 1091/21403.

Згідно зі ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ст.5-1 КЗпП України, держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Наказом Координаційного центру з надання правової допомоги від 31 березня 2016 року № 25 "Про проведення конкурсу з відбору кандидатів на посади керівників бюро правової допомоги" визначено механізм проведення конкурсу з відбору кандидатів на посади керівників бюро правової допомоги - начальників та/або заступників начальників відділів місцевих центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Відповідно до п.15 вказаного наказу, за результатами проходження претендентами інтерв'ю комісія конкурсу подає директору відповідного місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги підписаний не менше як двома третинами від її персонального складу перелік рекомендованих нею кандидатів на посади керівників бюро правової допомоги для прийняття рішення в межах повноважень та в порядку, що визначені Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 2 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 3 липня 2012 року за № 1091/21403.

Згідно з положеннями ч.3 п.15 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 02.07.2012 № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 24 травня 2016 року № 1487/5) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 03 липня 2012 р. за № 1091/21403, директор місцевого центру відповідно до визначених Координаційним центром кваліфікаційних вимог призначає на посади та звільняє з посад керівників самостійних структурних підрозділів місцевого центру - за погодженням з регіональним центром (крім керівників та заступників керівників новоутворених бюро правової допомоги, які призначаються на посаду та звільняються з посади директором місцевого центру за погодженням з Координаційним центром).

З наявних матеріалів справи вбачається, що згідно відповіді в.о. директора Чугуївського місцевого центру від 15.08.2016 року, подання відносно призначення позивача, як такого, що успішно пройшов конкурс та рекомендований комісією на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського бюро правової допомоги ним направлено 19.06.2016 №12 до Координаційного центру на погодження.

Судом встановлено, що 08.09.2016 до Дворічанського районного бюро правової допомоги призначено на посаду заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги призначено ОСОБА_8, посада начальника бюро станом на час розгляду справи залишається вакантною.

Таким чином, суд приходить до висновку, що за наслідками конкурсу та рекомендацій комісії на посаду начальника Дворічанського бюро правової допомоги, Координаційним центром з надання правової допомоги безпідставно та протиправно допущено бездіяльність, а саме з 19.06.2016 року по теперішній час, тобто майже півроку, не погоджено жодного кандидата.

Окремо суд зазначає, що згідно статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону України «Про доступ до публічної інформації» встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

З наявних матеріалів справи вбачається, що на численні запити до відповідача були надані формальні відповіді, які не містили достовірної, точної та повної інформації з питань, що ставились позивачем, що свідчить про порушення відповідачем Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідно до ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Тобто, спосіб захисту має враховувати суть правопорушення, допущеного суб'єктом владних повноважень - відповідачем.

Відповідно до правової позиції палати в адміністративних справах Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24.01.2006 року, суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Окрім цього, відповідно до Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб'єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Таким чином, повноваження відповідача щодо погодження подання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги є дискреційними повноваженнями такого органу державної влади, тобто відносяться до його виключної компетенції.

З огляду на викладене, позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльності відповідача щодо тривалого і безпідставного непогодження подання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та зобов'язання відповідача погодити подання щодо призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги належить задовольнити частково.

Під час розгляду справи судом встановлена протиправна бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги відносно розгляду питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та як наслідок суд вважає за необхідне зобов'язати Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Відносно позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 8500 грн., суд зазначає наступне.

Положеннями ст.56 Конституції України, гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995р. №4 (пункт 3) визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрату немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктами 4, 5 зазначеної Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, яким неправомірними діями чи бездіяльністю заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами цей розмір підтверджується. Обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Цю частину позовних вимог позивач мотивував тим, що через нестачу коштів та утворення боргів, через постійні звернення до різних державних установ зі запитами у позивача виникли сильні душевні хвилювання і як наслідок появились сильні головні болі, головокружіння, втрата апетиту, безсоння, проблеми у сімейних відносинах.

Проте, позивачем не надано доказів на підтвердження факту заподіяння моральної шкоди, моральних або фізичних страждань внаслідок протиправної поведінки відповідача, не зазначено, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується; не підтвердив наявність причинного зв'язку між моральною шкодою і можливими протиправним діянням відповідача.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Положеннями частини 1 статті 11 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведена, а відповідачем не спростована протиправна бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги відносно розгляду питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги та як наслідок суд вважає за необхідне зобов'язати Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, отже в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог підстави для задоволення відсутні.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Координаційного центру з надання правової допомоги про визнання дій незаконними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Координаційного центру з надання правової допомоги відносно розгляду питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Зобов'язати Координаційний центр з надання правової допомоги розглянути питання щодо погодження подання про призначення ОСОБА_1 на посаду начальника/заступника начальника Дворічанського районного бюро правової допомоги Чугуївського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Координаційного центру з надання правової допомоги на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 1102, 40 грн. (одна тисяча сто дві) грн. 40 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено 12.12.2016 року.

Суддя Полях Н.А.