Справа № 127/20589/16-а
Суддя: Совгира Д. І.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 127/20589/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Романюк Л.Ф.

Суддя-доповідач: Совгира Д. І.

06 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Совгири Д. І.

суддів: Курка О. П. Білоуса О.В.

за участю:

секретаря судового засідання: Ременяк С.Я.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Никонюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до адміністративної комісія при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницький відділ поліції ГУ НП у Вінницькій області про визнання постанови незаконною та її скасування,

В С Т А Н О В И В :

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшов позов ОСОБА_4 до адміністративної комісія при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницький відділ поліції ГУ НП у Вінницькій області про визнання постанови незаконною та її скасування.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 року адміністративний позов залишено без розгляду.

Не погодившись з вказаною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі та повернути матеріали адміністративного позову до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10.11.2016 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи позовну заяву без розгляду суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач дізнався про оскаржувану постанову 04.08.2016 року, а до суду звернувся лише 26.09.2016 року, тому позивачем пропущено строк звернення до суду передбаченого ст. 99 КАС України.

Однак колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно із ч.2 ст.5 КАС України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Так, ст. 289 КУпАП передбачено, що скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Як досліджено із матеріалів справи, 08.07.2016 року адміністративною комісіэю при виконавчому комітеті Вінницької міської ради винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КУпАП, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн.

Позовну заяву до суду першої інстанції позивачем було подано 26.09.2016 року.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку звернення до суду за захистом порушених прав, позивачем зазначено, що копії оскаржуваної постанови в справі про адміністративне правопорушення він отримав 08.09.2016 року після особистого звернення до адміністративної комісії із заявою, яка зареєстрована у адміністративній комісії при виконавчому комітеті Вінницької міської ради 07.09.2016 року (а.с.10).

Натомість, ч. 1 ст. 285 КУпАП передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.

Згідно з ч. 3 ст. 285 КУпАП копія постанови вручається під розписку. В разі, якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.

Таким чином, про прийняте по суті рішення по справі про адміністративне правопорушення особі, стосовно якої таке рішення прийнято, можливо бути відомо не раніше дня оголошення цього рішення або його отримання.

Так, як встановлено судом апеляційної інстанції, після отримання позивачем копії оскаржуваної постанови, а саме 08.09.2016 року, він 09.09.2016 року звернувся до директора Вінницького місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги з заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги у даній адміністративній справі.

13.09.2016 року наказом № 352/04 "Про надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_4." надано безоплатну вторинну правову допомогу та доручено ОСОБА_2 надати безоплатну вторинну правову допомогу ОСОБА_4

Відповідно до ч. 1 ст.19 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" у разі звернення особи про надання одного з видів безоплатної вторинної правової допомоги Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги зобов'язаний протягом десяти днів з дня надходження звернення прийняти рішення щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Після того як було прийнято наказ № 352/04 "Про надання безоплатної вторинної допомоги ОСОБА_4." ОСОБА_2 було зібранні усі необхідні матеріали та направлено до суду адміністративний позов про скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що отримання скаржником копії оскаржуваної постанови поза строками передбаченими ст. 289 КУпАП є поважною причиною пропущення строку звернення до суду з вимогами щодо її оскарження, оскільки ОСОБА_4 не вправі сам звертатися до суду за захистом своїх прав, звернувся до Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги для надання вказаної допомоги щоб оскаржити постанову про адміністративне правопорушення № 769 від 08.07.2016 року.

Частиною 1 ст. 102 КАС України передбачено, що пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

У розрізі встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відмовляючи заявнику у поновленні строку звернення до суду та залишаючи адміністративний позов без розгляду з підстав відсутності поважних причин для його поновлення.

Крім того, рішення Європейського Суду з прав людини про те, що "право на суд", не є абсолютним; воно підлягає обмеженням, дозволеним за змістом, зокрема, коли умови прийнятності скарги визначені, оскільки за своєю природою вона потребує регулювання з боку держави, яка користується певною свободою розсуду в цьому відношенні. Тим не менше, ці обмеження не повинні обмежувати або зменшити доступ людини таким чином або в такій мірі, що сама суть права знеціниться; такі обмеження не будуть сумісні положеннями Конвенції, якщо вони не переслідують законну мету або якщо немає розумної пропорційності між використовуваними засобами і переслідуваною метою (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванілес проти Іспанії).

Як випливає з рішення Європейського Суду з прав людини у справі Іліан проти Туреччини, правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Так у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень п.4 ч.1 ст. 204 КАС України визначено, що підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. 4 ст. 204 КАС України, а справа направленню для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до адміністративної комісія при виконавчому комітеті Вінницької міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Вінницький відділ поліції ГУ НП у Вінницькій області про визнання постанови незаконною та її скасування скасувати.

Справу направити до Вінницького міського суду Вінницької області для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

Головуючий Совгира Д. І.

Судді Курко О. П. Білоус О.В.