Справа № 802/1224/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1224/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Мультян М.Б.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

08 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А.

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: БойкаА.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

у серпні 2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_4 з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправною відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року та прийняти нову, якою позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд долучити до матеріалів справи рішення судів у аналогічних справах.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав, наведених у запереченнях на позовну заяву, долучених до матеріалів справи судом першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду - скасувати, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, у липні 2016 року позивач - ОСОБА_4 - подав до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Томашпільського району розміром 2,0 га.

Однак листом № Б-12085/0-3915/6-16 від 01 серпня 2016 року відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що ділянка, яку бажає отримати ОСОБА_4, відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, які з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру, підтриманої Урядом України, зарезервовано для надання учасникам антитерористичної операції та членам родин загиблих з їх числа.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність. Оскільки вказані землі зарезервовані для передачі учасникам антитерористичної операції та членам родин загиблих, відповідач правомірно відмовив в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Отже, згідно з нормами Земельного кодексу України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченому вказаним Кодексом.

Положеннями ч.6 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

З наведеного випливає, що положеннями ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України визначено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Як встановлено зі змісту листа Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області № Б-12085/0-3915/6-16 від 01 серпня 2016 року підстави для відмови, визначені ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відсутні, що є порушенням вказаних норм законодавства.

Разом з тим, законодавством передбачено, що у разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 вказаного Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом "б" частини 1 статті 121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Натомість позивачу відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га у власність для ведення особистого селянського господарства у зв'язку з тим, що земельна ділянка відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, які з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру, підтриманої Урядом України, зарезервовано для надання учасникам антитерористичної операції та членам родин загиблих з їх числа.

Посилання відповідача на те, що земельний масив, на якому позивач, ОСОБА_4, бажає отримати земельну ділянку зарезервовано для учасників антитерористичної операції та членам родин загиблих, є безпідставним і не містить належного юридичного обґрунтування для відмови у задоволенні заяви (клопотання) про надання запитуваного дозволу.

Законодавством України, яким врегульовано спірні правовідносини, передбачено, що надання вказаним категоріям громадяни земельних ділянок здійснюється у загальному порядку, передбаченому ст. 118 ЗК України.

Водночас ч.1 ст.24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

З огляду на наведені норми права, та з урахуванням предмету спору, позивач, при зверненні до суб'єкта владних повноважень, мав правомірні очікування на реалізацію свого законного права на отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.

Таким чином, аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відповідач своїм рішенням, ухваленим за наслідками розгляду заяви (клопотання) позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки у формі листа за № Б-12085/0-3915/6-16 від 01 серпня 2016 року, правомірно не надав запитуваний дозвіл, а отже дане рішення відповідача, прийняте ним, як суб'єктом владних повноважень, є незаконним.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач при розгляді клопотання вичерпав свої дискреційні функції в частині встановлення підстав для відмови у наданні дозволу, у разі відсутності таких.

При цьому суд згідно із обставин справи та відповідно до ст. 162 КАС України вправі застосувати такий спосіб поновлення порушеного права як зобов'язання вчинити дію - надати запитуваний дозвіл. У даному випадку суд, як орган судової влади, не перебирає повноваження відповідача, а вчиняє дієві заходи судового захисту порушеного права громадянина, як менш захищеної сторони, у тому числі у спосіб який унеможливлює його подальшого порушення, зокрема шляхом зловживанням правом з боку суб'єкта владних повноважень, наприклад повторної відмови тощо.

Верховний Суд України у постанові від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказано, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд прийняв постанову від 27 вересня 2016 року із порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, а тому оскаржена постанова підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Згідно зі ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання відмови протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, викладену в листі від 01.08.2016 року № Б-12085/0-3915/6-16, у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0 гектара на території Томашпільської селищної ради Вінницької області (за межами населеного пункту).

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_4 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 гектара на території Томашпільської селищної ради Вінницької області (за межами населеного пункту).

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 14 грудня 2016 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.