Справа № 815/3691/16
Суддя: Потапчук В.О.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3691/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду в складі:

Судді доповідача - Потапчука В.О.

суддів - Жука С.І.

- Семенюка Г.В.

при секретарі - Алексєєвої Н.М.

за участю представника апелянта- Грунь С.О.

за участю представника позивача - Тодорич І.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан" до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2016 року № та № 000002220,-

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Октан" (надалі по тексту - позивач або ТОВ "Октан") звернулось до суду з позовом до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області (надалі по тексту - відповідач або Ізмаїльська ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 30.03.2016 року № та № 000002220.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем було проведено виїзну позапланову документальну перевірку ТОВ "Октан" з питань достовірності відображення у деклараціях з ПДВ фінансово-господарських відносин з ТОВ "ГазУкраїна-2020" за період березень, травень 2013 року, достовірності відображення показників в декларації з податку на прибуток за 2013 рік, за результатами якої складено акт від 17.03.2016 року № 169/15-02-22-01/22506013 від 17.03.2016 року, на підставі якого відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення: від 30.03.2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 104 748,00 грн. (за основним платежем - 83 798 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20 950 грн.), № 000002220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 110 260 грн. (за основним платежем - 88 208 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 22 052 грн.). Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких прийшов відповідач в ході проведення перевірки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу у якій зазначено, що постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права у зв'язку з чим апелянт просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що в період з 25.02.2016 року по 11.03.2016 року, на підставі направлень від 24.02.2016 року № 00014, № 00015, виданих Ізмаїльською ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області, посадовими особами відповідача згідно із п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75, ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, відповідно до наказу Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області № 52 від 24.02.2016 року, проведено виїзну позапланову документальну перевірку ТОВ "Октан" з питань достовірності відображення у деклараціях з ПДВ фінансово-господарських відносин з ТОВ "ГазУкраїна-2020" за період березень, травень 2013 року, достовірності відображення показників в декларації з податку на прибуток за 2013 рік в частині взаємовідносин з вищевказаним суб'єктом господарювання.

За результатами проведеної перевірки відповідачем був складений акт від 17.03.2016 року № 169/15-02-22-01/22506013 від 17.03.2016 року "Про результати виїзної позапланової документальної перевірки ТОВ "Октан", код за , з питань достовірності відображення у деклараціях з ПДВ фінансово-господарських відносин з ТОВ "ГазУкраїна-2020", код за за період березень, травень 2013 року, достовірності відображення показників в декларації з податку на прибуток за 2013 рік", відповідно до висновку якого перевіркою встановлено порушення ТОВ "Октан" п. 138.2 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на прибуток за 2013 рік на загальну суму 83 798 грн. (441040х19%); п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податку на додану вартість на загальну суму 88 208 грн., в т.ч. ІІІ м. 2013 року - на суму 27 051 грн. та У м. 2013 року - на суму 61 157 грн. (а.с. 156-177 том 1).

На підставі зазначеного акту перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення - рішення від 30.03.2016 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 104 748,00 грн. (за основним платежем - 83 798 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 20 950 грн.), № 000002220, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 110 260 грн. (за основним платежем - 88 208 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 22 052 грн.) (а.с. 175-176 том 1).

Не погодившись з висновками акту перевірки та прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТОВ "Октан" оскаржило їх у судовому порядку, вимагаючи визнання їх протиправними та скасування.

Суд першої інстанції визнав протиправним та скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для донарахування позивачу податку на додану вартість у загальній сумі 88 208 грн. та відповідно штрафних (фінансових) санкцій з даного виду податку стали висновки відповідача про безпідставне формування позивачем податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по податковим накладним, отриманим від ТОВ "ГазУкраїна-2020", оскільки податкові накладні, виписані ТОВ "ГазУкраїна-2020", вважаються недійсними, у зв'язку з тим, що підписані особою - директором ТОВ "ГазУкраїна-2020" ОСОБА_3 який не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчиняв дій щодо управління даним підприємством, не приймав участі у фінансово-господарській діяльності даного підприємства.

З акту перевірки вбачається, що листом ГУ ДФС в Одеській області від 25.08.2015 року №9606/7/15-32-22-01-09 до Ізмаїльської ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області надійшла копія вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року по справі №646/3810/15-к, провадження №1-кп/646/325/2015, який ухвалив, що гр. ОСОБА_4 (далі - "Особа 2" є винним стосовно злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 КК України щодо незаконної діяльності ТОВ "ГазУкраїна-2020" (), а саме: "...Особа 4, знаходячись у приміщенні офісу, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Ганни, 32, вступив у злочинну змову із ОСОБА 2, схиляючи останнього до придбання, з метою прикриття у подальшому незаконної діяльності, юридичної особи, а саме: ТОВ "ГазУкраїна-2020". За придбання вказаного суб'єкту господарювання Особа 2 було визначено винагороду у розмірі 500 дол. США.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що перевіряючі в порушення п. 83.1 ст. 83 ПК України, зробили незаконні висновки виходячи лише з обставин, викладених у вироку Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року по справі № 646/3810/15-к стосовно Особи 2, при цьому жодним чином не проаналізувавши та не надавши оцінки фінансової, статистичній та іншій звітності саме ТОВ "Октан", ведення якої передбачено законом, та первинних документів ТОВ "Октан", які використовуються у бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням податків і зборів, виконання вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на Ізмаїльську ОДПІ.

Колегія суддів з огляду на викладену позицію суду першої інстанції звертає увагу на те, що вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 ПК. Так, згідно з положенням пункту 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України від 16 липня 1999 року № 996-ХIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-ХIV).

Відповідно до статті 1 цього Закону первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов'язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно зі статтею 1 Закону № 996-ХIV господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.

За змістом частин першої та другої статті 9 Закону № 996-ХIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.

Відповідно до вищенаведеного визначення господарська операція пов'язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК.

Так, згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

При цьому відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Водночас відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов'язаний суб'єкт владних повноважень.

Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб'єкт господарювання має спростувати доводи суб'єкта владних повноважень, якщо їх обґрунтованість заперечує.

Відповідач послався на фіктивність Контрагента позивача як суб'єкта господарювання і свої доводи підтверджував вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 року по справі №646/3810/15-к, провадження №1-кп/646/325/201.

Відповідно до висновку Верховного суду України від 01 грудня 2015 року по справі № 21-3788а15, який є обов'язковим до застосування судами в силу ст.. 244-2 КАС України, визначено, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок відповідача щодо безпідставного формування позивачем податкового кредиту за рахунок сум ПДВ по податковим накладним, отриманим від ТОВ "ГазУкраїна-2020".

Отже, оскільки судом першої інстанції при вирішенні справи порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судова колегія, діючи в межах доводів апеляційної скарги, з урахуванням ст.ст.11,162 КАС України та на підставі п.4 ч.1 ст.202 КАС України, вважає, що постановлене рішення підлягає скасуванню з винесенням нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 202,207,211,254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Октан" до Ізмаїльської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 30.03.2016 року № та № 000002220,- відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Повний текст виготовлено 13.12.2016 року.

Суддя-доповідач: Потапчук В.О.

Судді: Жук С.І.

Семенюк Г.В.