Справа № 463/3600/16-а,2-а/463/205/16
Суддя: Кухтей Руслан Віталійович
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Справа № 876/8132/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Кухтея Р.В.

суддів: Яворського І.О., Носа С.П.

з участю секретаря судового засідання: Джули В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеним адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП серії ПС2 № 713881 від 24.07.2016.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 12.09.2016 в задоволені позову було відмовлено.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку мотивує тим, що органи Національної поліції України повинні посилатися на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП та повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення. Вважає, що лейтенант поліції Петрук В.В. не наділений можливостями «на око» визначити, що нанесене покриття на розсіювачах світлових приладах зменшує прозорість чи світло пропускання, не використавши спеціального технічного приладу. Дане тонування було заводське, і жодне тонування чи покриття ним не здійснювалось. Крім того, жодних технічних приладів, які вимірюють ступінь світло пропускної здатності не проводилось. Тому просить скасувати постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12.09.2016 та прийняти нову, якою задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.1 ст.41 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

З матеріалів справи видно, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 713881 від 24.07.2016, винесеної інспектором взводу № 1 роти № 3 батальйону № 2 УПП у м. Львові лейтенантом поліції Петруком В.В., ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

З оспорюваної постанови убачається, що 24.07.2016 приблизно о 13 год. 45 хв. ОСОБА_1 в м. Винники по вул. Галицька, 14 керував автомобілем марки «ВАЗ», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, в якому на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування чи покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, чим порушив п.31.4.3 «ґ» Правил дорожнього руху України (Далі - ПДР України).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що правопорушення вважається закінченим, якщо на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світлопропускання, що не вимагає спеціальної перевірки для визначення ступеня світло пропускання, тому діючи в межах та у спосіб, визначених чинним законодавством, після виявлення правопорушення, інспектор правомірно виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, з врахуванням вимог як матеріального, так і процесуального права, внаслідок чого відсутні правові підстави для скасування оспорюваної постанови. Посилання позивача на ГОСТ 5727-88 суд першої інстанції вважав невірним, оскільки вимоги цього ГОСТу регламентують ступінь затемнення стекол автомобіля, а не зовнішніх світлових приладів.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції прийшов з неповним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з огляду на наступне.

У відповідності до ч.2 ст. 19 Конституції України, державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно п.1 ч.3 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження, зокрема, рішень суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 статті 71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч.2 ст.71).

Згідно п.31.1 ПДР України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Підпунктом 31.4.3 «г» пункту 31.4 ПДР України передбачено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, зокрема за обставин, коли на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування або покриття, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання.

У разі керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів, настає відповідальність, передбачена ч.1 ст.121 КУпАП, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.2 ст.61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

У відповідності до ч.2 ст.69 КАС України докази суду надають особи, які беруть участь у справі.

При цьому, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

При цьому, в розумінні вимог статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України постанова у справі про адміністративне правопорушення є рішенням суб'єкта владних повноважень у правовідносинах щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб'єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб'єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов'язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб'єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб'єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути мотивованим.

Так, колегія суддів звертає увагу на те, що, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суб'єкт владних повноважень, яким є відповідач, повинен системно застосовувати положення законодавства та конкретних обставин кожної справи.

Враховуючи вищевикладене, та, зокрема те, що відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП органи Національної поліції України звільнено від обов'язку складати протокол про адміністративне правопорушення, посилання на належні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинні міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення.

В іншому випадку, в разі відсутності у постанові про адміністративне правопорушення посилань на докази вчинення особою адміністративного правопорушення (визначені статтею 251 КУпАП), які у відповідності до статті 252 цього Кодексу повинні бути оцінені відповідним органом (посадовою особою) виключно під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, надання таких доказів в подальшому виключатиме їх належність та допустимість з огляду на факт відсутності посилань на них у самій постанові.

Оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення серія ПС2 № 713881 від 24.07.2016 не містить посилань на перелічені статтею 251 КУпАП докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого пунктом 31.4.3 «ґ» ПДР, оскільки такі посилання в даній постанові відсутні.

Крім того, позивач у позовній заяві та в апеляційній скарзі зазначив, що дане тонування є заводське і жодне тонування чи покриття ним не здійснювалося.

Дана обставина, у відповідності до вимог ч.2 ст.71 КАС України, не була спростована відповідачем як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції.

Яку зазначалось вище, відповідно до ч.2 ст.71 цього Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній адміністративній справі відповідачем не було надано апеляційному суду доказів на підтвердження того, що позивачем нанесено тонування або покриття на розсіювачах світлових приладів, що зменшує їх прозорість чи світло пропускання, тобто не спростувала твердження позивача про те, що дане тонування є заводське і жодне тонування чи покриття ним не здійснювалося.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши матеріали справи, фактичні обставини спірних правовідносин, колегія судів дійшла висновку про те, що постанова серії ПС2 № 713881 від 24.07.2016 в справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.

Стосовно вимоги апелянта про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то така не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до вимог ст.247 КУпАП питання закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення віднесено до компетенції органу, який розглядає справу про адміністративне правопорушення, а не адміністративного суду, який вирішує питання правомірності її винесення.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлене судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для його скасування.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 202 цього Кодексу передбачено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст.41, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Личаківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2016 року по справі № 463/3600/16-а скасувати та прийняти нову, якою позовну заяву ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції про скасування рішення задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 713881 від 24 липня 2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання постанови в повному обсязі, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий : Р.В.Кухтей

Судді : І.О.Яворський

С.П.Нос

Повний текст постанови складений 09.12.2016.