Справа № 813/1971/16
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року № 876/8168/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Святецького В.В.,

Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Федчук М.Р.,

позивача ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3,

представників відповідача Лясковця В.Ф., Макарова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 813/1971/16 за позовом ОСОБА_2 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними і скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення грошового та матеріального забезпечення за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

14 червня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України від 19.04.2016 р. № 69-ОС «По особовому складу» в частині припинення (розірвання) контракту з ним та звільнення його з військової служби за пунктом «и» (у зв'язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем) частини 6 із застосуванням частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», без права носіння військової форми одягу;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Луцького прикордонного загону від 17.05.2016 р. № 109-ос «По особовому складу» в частині виключення його зі списків особового складу та зняття з усіх видів забезпечення;

- визнати протиправним і скасувати наказ начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.» в частині оголошення йому догани;

- зобов'язати Північне регіональне управління (І категорії) Державної прикордонної служби України поновити його на посаді начальника відділу прикордонної служби «Вичівка» III категорії (тип Б) Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби або за його згодою на іншій, рівній з попередньою посаді і поновити у списках особового складу та всіх видів забезпечення;

- стягнути з Північного регіонального управління (І категорії) Державної прикордонної служби України на його користь грошове та матеріальне забезпечення за час вимушеного прогулу, які він недоотримав внаслідок незаконного звільнення, зарахувавши зазначений період до вислуги років (як у календарному так і у пільговому обчисленні) та до строку вислуги у військовому званні.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року частково задоволено клопотання представника відповідача про залишення адміністративного позову без розгляду, а також частково задоволено клопотання позивача про визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

Залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.», про накладення на позивача догани.

Визнано поважними причини пропуску ОСОБА_2 строку звернення до суду з адміністративним позовом, в частині позовної вимоги про визнання протиправним і скасування наказу начальника Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 19.04.2016 р. № 69-ОС «По особовому складу», в частині припинення (розірвання) контракту з позивачем.

В іншій частині у задоволенні клопотань позивача та представника відповідача відмовлено.

Не погодившись із зазначеною ухвалою в частині залишення без розгляду частини адміністративного позову, її оскаржив ОСОБА_2, який вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, що привело до неправильного вирішення питання.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач покликається на те, що строк звернення до суду не пропустив, оскільки з наказом від 16.03.2016 р. № 134-КП ознайомився після отримання відповіді на запит адвоката від 13.05.2016 р.

Крім того, зазначає, що не міг ознайомитися з наказом, який доводився до підрозділів телеграмою від 21.03.2016 р. № Т/62-3330, оскільки в цій телеграмі його прізвища не було зазначено.

Тому апелянт просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга належить до задоволення з наступних підстав.

Як видно із матеріалів справи, наказом начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.» ОСОБА_2 оголошено догану.

Згідно штампу вхідної кореспонденції Львівського окружного адміністративного суду позовну заяву разом з доданими до неї документами здано до суду 14.06.2016 р.

Залишаючи без розгляду позовну заяву ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.», про накладення на позивача догани, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено місячний строк для звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Проте, на думку колегії суддів, такі висновки суду першої інстанції є помилковими виходячи з наступного.

За приписами частини першої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд за заявою особи, яка його подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Частиною третьою статті 99 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно зі статтею 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, (далі - Дисциплінарний статут) військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Приписами статті 97 Дисциплінарного статуту встановлено, що про накладені дисциплінарні стягнення оголошується, зокрема, офіцерському складу та військовослужбовцям військової служби за контрактом - особисто, у письмовому розпорядженні, на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, що вчинив правопорушення.

Крім того, дисциплінарні стягнення можуть оголошуватися в письмовому наказі.

Оголошувати дисциплінарні стягнення командирам у присутності підлеглих заборонено.

Згідно зі статтею 98 Дисциплінарного статуту під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, наказ начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.», яким на позивача накладено дисциплінарне стягнення у виді догани, доводився до підрозділів телеграмою від 21.03.2016 р. № Т/62-3330.

Позивач, який на той час працював начальником відділу прикордонної служби «Вичівка» і за посадою на вхідній кореспонденції робив резолюції щодо її спрямування, був ознайомлений з цією телеграмою, оскільки вона стосувалася його підрозділу, в тому числі в частині оголошення догани його першому заступнику. Проте у цій телеграмі був відсутній запис про оголошення догани позивачу.

Судом встановлено, що запис про оголошення догани позивачу не здійснювався поряд із записами, які стосувалися його підрозділу через те, що він є їхнім командиром і вони мають військові звання і займають посади, нижчі ніж позивач.

За таких обставин, ОСОБА_2 не міг ознайомитися із вищезазначеним наказом із телеграми № Т/62-3330 від 21.03.2016 р.

Встановлено, що оскаржуваний наказ було доведено до ОСОБА_2 шляхом ознайомлення із розділом 2 «Стягнення» його особової картки, що підтверджується його підписом у цій картці.

У матеріалах справи є дві повністю ідентичні копії особової картки ОСОБА_2, які відрізняються лише тим, що в одній вказано дату ознайомлення «29.03.16 р.», а в іншій дата відсутня (а.с.110, 138).

Тобто, вказані копії є суперечливими і не спростовують доводів позивача з приводу того, що із особовою карткою (як і з оскаржуваним наказом) він ознайомився лише у травні 2016 року, про що поставив свій підпис; на той час дата його ознайомлення у картці була відсутня, а була дописана уже пізніше («заднім числом») про те, що нібито від ознайомився з наказом (стягненням) 29.03.2016 р.

Також, колегія суддів вважає безпідставним покликання відповідача та суду на те, що про оскаржуваний наказ ОСОБА_2 також дізнався із попередження від 17 березня 2016 року (а.с.101) та подання від 29 березня 2016 року (а.с.75 - 77), оскільки із цих документів не видно, що позивачу було оголошено наказ про накладення дисциплінарного стягнення, при тому, що акти про ознайомлення з цим наказом (стягненням) не складалися; також, із акта про відмову від підпису документів щодо звільнення з військової служби ОСОБА_2 неможливо встановити, що позивачу було доведено до відома, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку, як цього вимагають приписи статтей 97, 98 Дисциплінарного статуту, через що вказані документи не можуть бути визнані належними для визначення дати, коли позивач дізнався про накладення на нього стягнення згідно із оскаржуваним наказом.

Крім того, попередження було складено раніше, ніж оскаржуваний наказ було доведено до підрозділів (відповідно 17 та 21 березня 2016 року), через що оскаржуваний наказ фізично не міг бути доведений до позивача при ознайомленні з цим попередженням.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв'язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про пропущення позивачем строку звернення до суду та приходить до переконання про відсутність у суду першої інстанції правових підстав для винесення ухвали про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без розгляду з підстав, встановлених статтями 99, 100 КАС України.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 199 та пункту 4 частини першої статті 204 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, суд апеляційної інстанції має право скасувати її і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, якщо визнає, що судом порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції в частині залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в частині позовних вимог про визнання протиправним і скасування наказу начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.» про накладення на позивача догани постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про залишення позовної заяви в цій частині без розгляду, а відтак ухвалу в цій частині необхідно скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст.160 ч.3, 195, 196, 199, 204, 205, 206, 211, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2016 року про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 до Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Луцького прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України, в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу начальника Луцького прикордонного загону від 16.03.2016 р. № 134-КП «Про підсумки оперативно-службової діяльності в період з 09.03.2016 р. по 16.03.2016 р.», про накладення на позивача догани скасувати, а дану справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного адміністративного суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р.Й.Коваль

Судді В.В.Святецький

Н.М.Судова-Хомюк

Ухвала в повному обсязі складена 12 грудня 2016 року.