Справа № 461/4511/16-а
Суддя: Мисько Х. М.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 461/4511/16-а
У Х В А Л А

02 грудня 2016 року

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Мисько Х.М.,

при секретарі Коружинець Н.В.,

розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову Львівського обласного міжгосподарського обєднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Галицького районного суду м. Львова знаходиться адміністративна справа за позовом Львівського обласного міжгосподарського обєднання по агропромисловому будівництву «Львівоблагропромбуд» до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішенняВиконавчого комітету Львівської міської ради №546 від 08 липня 2016 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Варшавській - вул. Сосновій у м. Львові».

Разом із адміністративним позовом представник позивача подала клопотання про забезпечення адміністративного позову, в якому просить зупинити дію рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради №546 від 08 липня 2016 року «Про скасування містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки на вул. Варшавській - вул. Сосновій у м. Львові».

В обґрунтування внесеного клопотання покликається на те, що оскаржуване рішення заподіює шкоди правам, свободам та інтересам позивача, а також містить ознаки протиправності, оскільки містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки не є актом, а відтак не можуть скасовуватись. Крім цього, оскаржуване рішення порушує висновки, викладені у рішенні Конституційного суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009, згідно з якими ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання. Також покликається на відсутність причинно - наслідкового звязку між приписом від 08 квітня 2016 року та скасуванням містобудівних умов та обстежень. Вказує, що позивачем було розпочато забудову вищевказаної земельної ділянки у звязку із наявністю всіх необхідних для початку будівництва документів, укладено договори з підрядниками та постачальниками, а тому оскаржуване рішення порушує права та інтереси позивача.

Вивчивши подане клопотання про забезпечення адміністративного позову, дослідивши інші матеріали адміністративного позову, суд приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.118 КАС України, клопотання про забезпечення адміністративного позову розглядається не пізніше наступного дня після його одержання й у разі обґрунтованості та терміновості вирішується ухвалою негайно без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється.

Згідно ч.1 ст.117 КАС України, суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Виходячи з аналізу наведеної норми процесуального права, підставою для вжиття заходів забезпечення позову можуть стати такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.117 КАС України, подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються. Ухвала негайно надсилається до суб'єкта владних повноважень, що прийняв рішення, та є обов'язковою для виконання.

Адміністративний позов, крім способу, встановленого частиною третьою цієї статті, може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.5 ст.117 КАС України, не допускається забезпечення позову шляхом: 1) зупинення актів Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради юстиції та встановлення для них заборони вчиняти певні дії; 2) зупинення рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та стосовно здійснення тимчасової адміністрації або ліквідації банку, заборони проводити певні дії уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб або Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні тимчасової адміністрації або ліквідації банку; 3) зупинення рішень уповноваженого центрального органу з питань цивільної авіації щодо призупинення дії або анулювання сертифікатів, схвалень, допусків.

Правова позиція по даному питанню висловлена в Постанові Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» в тій частині, яка стосується загальних положень застосування забезпечення позову, а також у Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України №2 від 06 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», за змістом яких при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд приймає до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів та враховує співрозмірність вимог клопотання про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Суд приходить до висновку, що позивачем не вказані очевидні ознаки протиправності рішень та дій відповідача та не наведені ознаки небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Крім того, суд вважає, що у клопотанні про забезпечення позову, з урахуванням предмету спору, позивачем не наведено реальних обставин та обґрунтування щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Проаналізувавши викладені законодавчі норми, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позивачем під час подання клопотання про забезпечення адміністративного позову, належним чином не обґрунтовано існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, та те, що для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, з матеріалів поданого позову суд не вбачає очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення,а тому подане клопотання є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 117, 118 КАС України, суд,

у х в а л и в :

у задоволенні клопотання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий суддя Мисько Х.М.