Справа № 199/7062/16-а
Суддя: Богун О. О.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/7062/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

02.12.2016 року

Суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О., розглянувши одноособово справу в порядку скороченого провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що позивач з серпня 1998 року я працює в органах прокуратури України. З того часу з його зарплати утримувались страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (з 01.01.2011 - єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування) для призначення спеціальної пенсії за Законом України «Про прокуратуру» від 05.11.1991. На час його призначення та протягом майже всього періоду його роботи пенсійне забезпечення працівників прокуратури врегульовувалось ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (у редакції Законів № 3662-ХІІ від 26.11.1993 та № 2663-ІІІ від 12.07.2001).

За ч. 2 зазначеної статті, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку.

Станом на 02.09.2016 у позивача наявний безпосередній стаж в органах прокуратури у розмірі 18 років 00 місяців 13 днів.

Крім того, за ч. 6 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах зараховується до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугою років. З 01.09.1993 по 30.06.1998 (4 роки 10 місяців) позивач навчався на юридичному факультеті Дніпровського державного університет, з яких 2 роки 5 місяців також зараховується до страхового стажу.

Таким чином, на 02.09.2016 у нього наявні 20 років 5 місяців 13 днів стажу для призначення пенсії за вислугу років.

За ч. 8 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, право на пенсію за вислугу років мають особи, які безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії працюють в органах прокуратури.

Наразі позивач продовжує працювати у прокуратурі Донецької області на посаді керівника Краматорської місцевої прокуратури Донецької області.

З огляду на викладене, вважає, що наявні підстави для призначення йому пенсії за вислугу років.

Розмір призначуваної пенсії визначається ч. 2 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 (у редакції Законів № 3662-ХІІ від 26.11.1993 та № 2663-ІІІ від 12.07.2001).

За її положенням, пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Ураховуючи, що безпосередньо в органах прокуратури позивач працює 18 років, то пенсія має бути призначена у розмірі 90 відсотків від суми його місячного (чинного) заробітку (після 10 років роботи мною відпрацьовано ще 8 років, кожен з яких збільшує мінімальний 80-відсотковий розмір пенсії на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків).

З метою призначення пенсії позивач 02.09.2016 звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м.Дніпропетровську з відповідною заявою.

Рішенням Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 09.09.2016 № 53 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на підставі п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ.

Зазначеною нормою передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про прокуратуру»...

Позивач вважає, що зазначене рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську є протиправним, оскільки закон, яким скасовано право на призначення пенсії, не підлягає застосуванню до позивача як такий, що звужує його конституційні права та порушує гарантії незалежності прокурора.

По-перше, скасування права на призначення пенсії порушує його право на соціальний захист (ст. 46 Конституція України).

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх ... у випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян,

підприємств, установ і організацій... Пенсії, інші види соціальних виплат ш допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За п. 3.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 № 6-рп/2007, утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Принципи соціальної держави втілено також у ратифікованих Україною міжнародних актах: Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року, Європейській соціальній хартії (переглянутій) 1996 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, та рішеннях Європейського суду з прав людини. Зокрема, згідно зі ст. 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов'язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення тощо.

Протягом усього часу роботи в органах прокуратури позивач працював для виходу на пенсію за наявності 20 років вислуги. За весь цей час позивачем сплачувались страхові внески у підвищеному розмірі за вихід на спецпенсію.

Однак, державою в односторонньому порядку позбавлено ОСОБА_1 такого права. При цьому, ані сплачені у підвищеному розмірі страхові внески, ані інші обмеження йому не компенсовано.

Таким чином, скасовуючи право на призначення пенсії, державою звужено його право на соціальний захист (ст. 46 Конституції України).

По-друге, скасування права на призначення пенсію звужує його право на достатній життєвий рівень (ст. 48 Конституції України).

Згідно зі ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї...

В абз. 4 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) наголошено, що оскільки для значної кількості громадян України пільги, компенсації і гарантії, право на які передбачене чинним законодавством, є додатком до основних джерел існування, необхідною складовою конституційного права на забезпечення життєвого рівня (ст. 48 Конституції України), який принаймні не може бути нижчим від прожиткового мінімуму, встановленого законом (ч. З ст. 46 Конституції України), то звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції Українм не допускається. Зупинення його дії можливе за умови введення відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 та п. 19 ст. 92 Конституції України надзвичайного стану (ст. 64 Конституції України).

В абз. 14 п. 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов'язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами. У рішеннях Конституційного Суду України зазначалося, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99, від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004, від 01.12.2004 № 20-рп/2004).

Позбавленням позивача права на пенсію державою відібрано у нього одне з джерел існування, що у контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод є порушенням права на майно (рішення ССзПЛ у справах «Суханов та Ільченко проти України», «Праведная проти Росії» тощо).

У даному випадку державою позбавлено позивача на доходу-пенсії та замість цього змушено працювати ще 20 років та сплачувати страхові платежі для отримання загальної пенсії.

Тобто, скасування права на призначення пенсії нівелює право позивача на достатній життєвий рівень (ст. 48 Конституції України).

Крім того, скасування права прокурорів на призначення пенсії не лише звужує їх права на соціальний захист та достатній життєвий рівень, а й нівелює гарантії їх професійної діяльності.

Так, ч. 5 ст. 17 Конституції України встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

В абз. 2 п. З мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій) зазначено, що положення ч. 5 ст. 17 Конституції України поширюються і на службу в органах прокуратури...

Конституційний Суд України зазначає, що багато таких «пільг», встановлених Законами України «Про прокуратуру» тощо, є не пільгами, а гарантіями та іншими засобами забезпечення професійної діяльності окремих категорій громадян, ефективного функціонування відповідних органів.

Також, в абз. 5 п. 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа щодо права на пільга) зазначено, що правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів у зазначених рішеннях Конституційного Суду України полягає в тому, що комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов'язків, пов'язаних з ризиком для життя та здоров'я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер. Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації.

Здійснення прокурорської діяльності пов'язано з особливими професійними обов'язками, жорсткими вимогами до дисципліни, професійною деформацією, емоційно-стресовим навантаженням, певним обмеженням конституційних прав і свобод тощо.

Для забезпечення ефективності органів прокуратури законодавством введено спеціальні умови для виходу на пенсію за вислугу років.

Позбавлення такого права нівелює засади прокурорської діяльності, призводить до перенавантаження працівників та зводить нанівець ефективність прокурорської праці.

Таким чином, скасування права прокурора на отримання матеріального забезпечення у вигляд пенсії не допускається, оскільки це не лише звужує його конституційні права як громадянина, а й посягає на його незалежність (порушує ст. ст. 7,123 Конституції України).

За ч. 2 ст. З Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

В абз. З п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 (справа щодо права на пільги) зазначено, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачають за змістом ст. ст. 1, 3, 6 (ч. 2), 8, 19 (ч. 2), 22, 23, 24 (ч. 1) Основного Закону України правові гарантії, правову визначеність і пов'язану з ними передбачуваність законодавчої політики у сфері пенсійного забезпечення, необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано, тобто набуте право не може бути скасоване, звужене.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Усупереч встановленій забороні мої конституційні права на соціальний захист та достатній життєвий рівень, а також гарантії моєї прокурорської діяльності звужено шляхом скасування права на призначення пенсії.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 8 Конституції України Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Виходячи з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого:

1)суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України;

2)суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

За ч. 4 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року роз'яснено, що відповідно до ст. ст. 8 та 22 Конституції України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

З огляду на те, що закон про скасування права на пенсію звужує мої конституційні права та гарантії, відтак, суперечить Конституції України, а також що остання має найвищу юридичну силу, до відносин щодо призначення мені пенсії такий закон не має застосовуватися.

Протягом усього періоду моєї роботи законодавством було передбачено право на призначення пенсії, а тому воно не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. ст. 22, 58 Конституції України, які є нормами прямої дії.

Окремо звертаю увагу, що аналогічні положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ вже визнано неконституційними абз. 4 п. 4 рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08.06.2016 (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у підставці).

Той факт, що у конституційному поданні порушувалось питання лише щодо конституціїності невиплати пенсій суддям, не може бути підставою для невикористані'! правових висновків Конституційного Суду України щодо інших категорій осіб.

З огляду на викладене, Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську протиправно відмовлено у призначенні та нарахуванні позивачу пенсії.

На підставі зазначеного позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № 53 від 09.09.2016 щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років; зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську призначити, нарахувати та виплатити позивачу пенсію за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, починаючи з 02.09.2016 (з моменту звернення) та виходячи з розміру 90% від суми місячного (чинного) заробітку.

Дослідив докази, суд дійшов до наступного висновку.

Як встановлено судом, відповідно до Постанови КМУ від 16.12.2015 р. №1055 «Про деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» з 01.04.2016 р. відбулась реорганізація Управління ПФУ в АНД районі м. Дніпропетровська шляхом злиття і перейменовано в Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську.

Позивач перебуває на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську та отримує пенсію за вислугу років.

02.09.2016 позивач звернувся до Управління ПФУ в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська для перерахунку пенсії з заявою про призначення, нарахування та виплачи йому пенсії за вислугу років на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991, починаючи з 02.09.2016 та виходячи з розміру 90 % від суми місячного (чинного) заробітку та надав довідку ПрокуратуриДонецької області №18-57-1687 від 01.09.2016, в якій зазначено, що заробітна плата з 01.09.2016 згідно Постанови КМУ від 31.05.2012 р. №505 та Постанови КМУ від 09.12.2015 р. №1013 складає 14 655,59 грн.

На зазначене вище звернення позивач отримав відмову Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську від 09.09.2016 за вих. №2575/05-33 з посиланням на пункт 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення №213-УІІІ, яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким призначено пенсію відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Суд не погоджується із запереченнями відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 р., яка діяла до набрання чинності Законом України від 08.07.2011 р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», прокурора і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Відповідно до ч. 17 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більше як за 12 місяців. Перерахунок пенсії провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Згідно ч. 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» положення цієї статті поширюються також на пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким до набрання чинності цим Законом призначена пенсія за віком, за вислугою років або за інвалідністю безпосередньо з прокурорсько - слідчих посад і посад науково- навчальних закладах, незалежно від часу виходу на пенсію за умови наявності у них стажу роботи, передбаченого цією статтею.

Законом України від 08.07.2011 р. «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» частину першу статті 50-1 вказаного закону замінено двома частинами, та згідно частини другої цієї статті в новій редакції пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Цією ж статтею передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії.

Конституційним Судом України неодноразово розглядав проблеми, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права на соціальний захист та неприпустимість обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень і сформулював правову позицію, згідно якої Конституція України та Закони України відокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначена за спеціальними законами (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру»).

Таким чином, звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Відповідно до ст. ст. 22 та 64 Конституції України, право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян, встановлене законами України (в тому числі і Законом України «Про прокуратуру») є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Таким чином, виходячи із загальних засад пріоритету законів над підзаконними актами, при розрахунку пенсії застосуванню підлягає розмір, встановлений згідно з ч. 1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якого розмір пенсії позивача повинен становити 88 % від суми місячного (чинного) заробітку.

Відтак, суд погоджується із слушністю доводів позивача щодо неправомірності дій відповідача у частині не проведення перерахунку пенсії за його заявою від 01.09.2016, та для суду з метою поновлення порушених прав позивача вбачаються підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд, приймаючи до уваги результат вирішення справи, вважає правомірним стягнути з відповідача на корить позивача судові витрати у розмірі 551,21 грн. (ст. 98, ч. 4 ст. 163 КАС України).

Керуючись ст.ст. 7-9, 11-12, 17, ст.ст. 158-163, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську № 53 від 09.09.2016 щодо відмови у призначенні йому пенсії за вислугу років.

Зобов'язати Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровсь здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за його заявою від 01.09.2016, починаючи з 02.09.2016, з урахуванням довідки прокуратури Дніпропетровської області від 01.09.2016 вих.№18-57-1687, згідно з якою заробітна плата складає 14 655,59 грн., відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 р., виходячи з розрахунку 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, та виплачувати пенсію з урахуванням проведеного розрахунку, врахував різницю між фактично отриманою та належною до виплати сумою пенсії.

Стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська (Управління державної казначейської служби в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська) на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 551,21 грн.

Постанова за результатами скороченого провадження може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку; строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було поданою. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя