Справа № 802/1468/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1468/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.

Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.

08 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Полотнянка Ю.П.

суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Вінницькій області про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-343-17 від 05.08.2016.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскарженого рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явився , однак клопотання про перенесення розгляду справи у зв'язку з перебуванням в іншому судовому засіданні, однак, колегія суддів, розглянувши дане клопотання дійшла висновку про відмову у його задоволенні, оскільки, позивач не був позбавлений можливості особисто прийняти участь в судовому засіданні, крім того, явка обов'язковою не визнавалась, а в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак надав клопотання про проведення засідання без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 07.11.1999 року ОСОБА_2 є пенсіонером за вислугою строків служби (за вислугу років) відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 та не заперечується сторонами по справі. Також є фізичною особою-підприємцем та знаходиться на спрощеній системі оподаткування.

16.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області позивачу видана довідка №6449/Г/02-28-13-03-15 про відсутність у нього станом на 16.06.2016 року заборгованості зі сплати єдиного внеску по основному платежу, але рахується умовно сформована штрафна санкція за несвоєчасну сплату єдиного внеску в розмірі 2354,71 грн. та пеня - 7693,79 грн.

21.06.2016 року головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування єдиного внеску управління податків і зборів фізичних осіб Вінницької ОДПІ ГУДФС у Вінницькій області проведено камеральну перевірку (несвоєчасна сплата по ЄСВ) інтегрованої картки ФОП ОСОБА_2 та встановлено несвоєчасну сплату ним єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

21.06.2016 року Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, а саме: штрафу у розмірі 860,45 грн. за період з 23.04.2013 року по 15.06.2016 року, штрафу у сумі 1494,26 грн. за період з 21.01.2015 року до 15.06.2016 року, пеня - 7693,79 грн.

Дане рішення було оскаржено до ГУ ДФС у Вінницькій області і було залишене без задоволення (рішення про результати розгляду первинної скарги від 14.07.2016р. № 431/Г/02-32-10-01) та до Державної фіскальної служби України і було залишене без задоволення (рішення про результати розгляду скарги від 23.08.2016р. № 8859/Г/99-99-11-02- 02-25). Крім того, судом встановлено, що рішення № від 21.06.2016 року в судовому порядку не оскаржено.

Відтак, станом на 07.10.2016р. за позивачем рахується заборгованість всього в сумі 10048,50 грн., що підтверджується інтегрованою карткою платника по єдиному внеску (71040000).

Враховуючи норми ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" Вінницькою ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області відносно ОСОБА_2 прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-343-17 від 05.08.2016. Не погоджуючись з даною вимогою про сплату боргу та з метою її скасування позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску прийнята відповідачем правомірно, в порядку, визначеному Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відтак, скасуванню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є вірним, виходячи з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» передбачено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) -консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

За приписами ч. 4 ст. 4 цього ж Закону (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України», які набули чинності 06 серпня 2011 року), особи, зазначені у п. 4 ч. 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначеної правової норми дає підстави для висновку, що право не сплачувати єдиний внесок поширюється лише на осіб, прямо перерахованих у вказаній нормі - пенсіонерів за віком або інвалідів, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Відтак, це право не поширюється на пенсіонерів за вислугою років, в тому числі, на тих які досягли пенсійного віку для пенсії за віком.

Пенсія за віком є одним із видів пенсійного страхування, і здійснюється за рахунок коштів, що надходять від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до відповідних страхових фондів, які не зараховуються до Державного бюджету України. Саме з цих фондів покриваються витрати на медичні профілактично-реабілітаційні заходи, допомогу на поховання пенсіонерів за віком тощо.

Натомість, порядок призначення пенсій за вислугу років регламентується Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», відповідно до статті 8 якого виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором (стаття 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»).

Відтак, пенсії передбачені Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» є різними державними пенсіями, що обумовлюється юридичними та фактичними підставами призначення цих видів пенсій та джерелами фінансування.

Враховуючи викладене, положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», незважаючи на можливе досягнення ними загального пенсійного віку необхідного для пенсії за віком.

Як досліджено з матеріалів справи, позивач отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та обрав спрощену систему оподаткування, а тому він не звільняється від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно із частиною 8 статті 9 вказаного Закону платники єдиного внеску зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за відповідний базовий звітний період, не пізніше 20 числа місяця, що настає за базовим звітним періодом. Базовим звітним періодом є календарний місяць, а для платників, зазначених в абзацах третьому та четвертому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - календарний рік.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що положення ч. 4 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не розповсюджується на осіб, які отримують пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", не дивлячись на можливе досягнення ними загального пенсійного віку, необхідного для пенсії за віком.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою, зокрема, в постанові від 18 листопада 2014 року по справі № 21-420а14.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Фізичної особа-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.