Справа № 632/2099/16-а
Суддя: Кочнєв О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Первомайський міськрайонний суд Харківської області
Справа № 632/2099/16-а
провадження № 2-а/632/52/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р. м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

судді - Кочнєва О.В.,

за участі секретаря Бойченко С.В.,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Первомайський Харківської області адміністративну позовну заяву ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2016 року позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати рішення відповідача від 05.05.2016 року №43/Г-14 щодо відмови позивачу у перерахунку пенсії державного службовця;

- зобовязати відповідача перерахувати та виплачувати позивачу пенсію державного службовця у розмірі 90% від заробітної плати за період з 01.01.2016 року на підставі довідки №46 від 29.04.2016 року про заробітну плату економіста 1 категорії відділу соціально-економічного розвитку Первомайської райдержадміністрації по 30.04.2016 року у звязку з підвищенням заробітної плати державних службовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1103 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

В обґрунтування позову зазначила, що з 24.08.1993 року перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію, призначену відповідно до статті 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року, у розмірі 90% від розміру заробітної плати відповідної посадови, з якої вона виходила на пенсію. На момент виходу на пенсію ОСОБА_2 працювала на посаді економіста 1 категорії відділу соціально-економічного розвитку Первомайської районної державної адміністрації, на даний час не працює. Отримавши 29.04.2016 року за №46 довідку про заробітну плату з 01.12.2015 року на відповідній посаді, з якої позивач виходила на пенсію, вона звернулася до відповідача з вимогою перерахування пенсії, однак відповідач своєю відповіддю №43/г-14 від 05.05.2016 року відмовив на підставі норм ОСОБА_3 України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року, яким з 01.06.2015 року були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються, зокрема, і ЗУ «Про державну службу». Не погодившись із вказаним рішенням відповідача позивач звернулася до суду з вимогою перерахувати пенсію відповідно до норм ст.22 та ст.58 Конституції України, ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року та п.4 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії». Окремо зазначила, що зменшений розмір її пенсії з 90% до 80% також є порушенням її права на належне пенсійне забезпечення, а тому сул, вирішуючи справу повинен застосувати норми щодо 90% розміру пенсії, які вона повинна з 01.01.2016 року отримувати.

Відповідач не погодившись з вимогами позивача надав суду письмові заперечення (а.с.26-27), в яких проти позову заперечував на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року, відповідно до норм якого з 01.06.2015 року було скасовано призначення усіх видів спеціальних пенсій, зокрема по ЗУ «Про пенсійне забезпечення». Крім цього зазначив, перерахунок пенсій державним службовцям був відмінений з 01.05.2016 року на підставі ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а з 01.12.2015 року окремо на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

15.11.2016 року позивач надала заяву про слухання справи за її відсутності, при цьому на задоволенні позовних вимог наполягала та просила їх задовольнити у повному обсязі (а.с.31).

Вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді справи суддя вважає за необхідне зазначити, що позовні вимоги слід розділити на дві частини, одна з яких стосується періоду за межами строків звернення до адміністративного суду, а друга - щодо суті позовних вимог в межах зазначеного строку.

За першою частиною позовних вимог за межами строку звернення до адміністративного суду знаходяться позовні вимоги за період з 01.01.2016 року до 30.04.2016 року, оскільки позивач звернулася до суду лише 01.11.2016 року і у відношенні до яких суд вважає за необхідне залишити позовні вимоги без розгляду, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 99 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Тобто, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи подано адміністративний позов у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з ч.1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала або окремо зазначається у постанові суду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із пропуском строку звернення до адміністративного суду, клопотання про поновлення строків звернення йому до суду не заявляв, не надано ним і доказів поважності причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду, тому його позовна заява за вищевказаний період повинна бути залишена без розгляду. Враховуючи, що справа розглядається по суті, суд вирішує вказане питання у своїй постанові.

Щодо періоду з 01.11.2016 року до 31.10.2016 року та відповідно до вимог позивача по життєво, то тут суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, виходячи з наступного.

По-перше, суд зазначає, що з 01.05.2016 року змінилися складові та розмір заробітної плати державного службовця, зокрема підвищилися посадові оклади, надбавки за ранг та порядок нарахування надбавки за вислугу років (3% за кожним повний рік роботи на державній службі, але не більше 50% посадового окладу) та були виключені надбавка за високі досягнення у праці та премія, тому довідка, надана позивачем від 29.04.2016 року за №46, видана Первомайської районної державної адміністрації не може слугувати підставою для нарахування заробітної плати відповідної посади державного службовця (вона фактично з 01.05.2016 року втратила свою актуальність).

Відповідно до положень ст.37-1 ЗУ «По державну службу», який діяв до 31.12.2014 року у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у звязку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсій здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Вказана редакція ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» була змінена нормами ЗУ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року, який набрав законної сили 01.01.2015 року і відповідно до якого редакція ст.37-1 встановлювала, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України.

З 01.05.2016 року набрав чинності ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року, відповідно до якого перерахунок пенсій державним службовцям, які раніше виходили на пенсію взагалі не був передбачений та який скасував у повному обсязі, окрім ст.37, норми ЗУ «Про державну службу» від 16.12.1993 року, зокрема і ст.37-1.

Відповідно до п.п.2 п.4 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» в редакції до 01.12.2015 року у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України після набрання чинності ОСОБА_3 України від 16.01.2003 року «Про внесення змін до ОСОБА_3 України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності ОСОБА_3 України «Про державну службу» визначається в такому порядку: іншим пенсіонерам на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» п.4 вищевказаної постанови КМУ №865 був виключений, а сама постанова №1013 застосовується з 01.12.2015 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 року за №622 «ОСОБА_1 питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» постанова Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000 року була визнана такою, що втратила чинність в цілому.

ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 10.12.2015 року наразі діють і у конституційному або законодавчому порядку не визнані неконституційними або не змінені, тому застосування ст.37-1 ЗУ «Про державну службу» суперечить діючому законодавству.

Постанови Кабінету Міністрів від 09.12.2015 року №1013 та від 14.09.2016 року №622 діють, у судовому порядку в адміністративному провадженні не оскарженні, а тому застосування положень постанови КМУ №865 від 31.05.2000 року є таким, що суперечить діючому законодавству.

Таким чином, вимоги заявниці не ґрунтуються на діючому законодавстві та є необґрунтованими як з матеріальної, так і з процесуальної точки зору.

При розгляді вказаної справи суддя вважає за необхідне застосувати практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 ОСОБА_3 України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року є джерелом права на рівні з КАС України та іншими нормативно-правовим актами.

Застосуванню в даному випадку підлягають висновки Європейського суду з прав людини по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та 71378/10) від 26.06.2014 року, яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року. Так, посилання позивача та на ст.22 та ст.58 Конституції України щодо не допущення звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод та принцип верховенства права (не відворотність законів та інших нормативно-правових актів в часі), то у п.п. 57-60 вказаного рішення було зазначено, що «насамкінець перший заявник скаржився, що національні суди не взяли до уваги його аргументи, зокрема, його посилання на Конституцію України (див. рішення у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, від 18 липня 2006 року). Перший заявник також скаржився, що не було задоволено його вимогу щодо відшкодування судових та інших витрат, а також матеріальної та моральної шкоди. Ретельно розглянувши ці скарги з урахуванням усіх наявних у нього документів, Суд вважає, що вони не виявляють жодних ознак порушення прав і свобод, гарантованих Конвенцією. З цього випливає, що ця частина заяви має бути визнана неприйнятною як явно необґрунтована відповідно до підпункту «а» пункту 3 та пункту 4 статті 35 Конвенції».

Окремо у п. 31 та п. 36 даного рішення було зазначено, що кожна держава вправі самостійно обирати вид та спосіб соціального забезпечення своїх громадян, зокрема у пенсійних виплатах, та що не можна вважати «законним сподіванням» отримання соціальних виплат, які державою у відповідному законодавстві не передбачено. При цьому держава не допустила зменшення або зміну пенсійних виплат, які отримує позивач. Тому в даному випадку «законне сподівання» ОСОБА_2 на перерахунок пенсії не ґрунтується на вимогах національного законодавства, а тому підлягає відхиленню.

Окремо суддя зазначає, що позивач з одного боку просить суд перерахувати вже нараховану їй пенсію відповідно до норм ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року на підставі відповідних постанов Кабінету Міністрів України, прийнятих на її виконання, а з іншого замовчує, що відповідно до ст.90 вищевказаного закону пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до ОСОБА_3 України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», тобто пенсія позивача в разі її перерахунку повинна становити не 90% від заробітної плати на момент виходу на пенсію, а розмір, який вираховується як 1% заробітної плати за кожний повний рік страхового стажу, який при цьому для жінок для отримання мінімальної пенсії за віком повинен скласти 30 років.

Питання розміру пенсії у 80% або 90% суд не розглядає, оскільки відмовляє позивачу у задоволенні її позовних вимог по суті з інших підстав.

Судові витрати по справі у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до ч.2 ст.94 КАС України слід компенсувати за рахунок позивача по справі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 9, 10, 11, ч.2 ст.94, 99, 100, 107, 160-163 КАС України, рішення Європейського суду з прав людини по справі «Суханов та Ільченко проти України» (заяви №68385/10 та 71378/10) від 26.06.2014 року, яке набуло статусу остаточного 26.09.2014 року, нормами ЗУ «Про державну службу» від 10.12.2015 року, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії щодо відмови їй у перерахунку та виплаті пенсії державного службовця відповідно до ст.37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» від 16.12.1993 року у розмірі 90% від заробітної плати відповідної категорії державного службовця на підставі зміненого з 01.12.2015 року розміру заробітної плати за період з 01 січня 2016 року до 30 квітня 2016 року залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Первомайському районі Харківської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії щодо відмови їй у перерахунку та виплаті пенсії державного службовця відповідно до ст. 37-1 ОСОБА_3 України «Про державну службу» у розмірі 90% від заробітної плати відповідної категорії державного службовця на підставі зміненого з 01.05.2016 року розміру заробітної плати за період з 01 травня 2016 року до 31 жовтня 2016 року та по життєво з урахуванням довідки про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії не працюючим державним службовцям №46 від 29.04.2016 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України №1103 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а також щодо скасування рішення управління Пенсійного фонду України №43/г-14 від 05.05.2016 року відмовити у повному обсязі через їх безпідставність.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Первомайський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня отримання копії повного тексту постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя ОСОБА_4