Справа № 489/3745/16-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 489/3745/16-а

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції: Кокорєв В.В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області , за участю третьої особи - приватного малого підприємства "Пократ" про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закриття виконавчого провадження, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом до Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, за участю третьої особи - приватного малого підприємства "Пократ" про визнання неправомірними дій державного виконавця відділу державної виконавчої служби Інгульського району м. Миколаєва ОСОБА_3; скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 13.03.2002 року про стягнення з ПП "Пократ" боргу. Також позивачем заявлена вимога про поновлення строку на звернення до суду, як такого, що пропущений з поважних причин.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2016 року було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду та залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_2 через пропуск строку звернення до суду

Не погоджуючись з ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2016 року, апелянт оскаржив зазначену ухвалу про залишення без розгляду адміністративного позову.

В своїй апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що пропуск строку звернення до суду відбувся не з вини позивача, а тому вважає ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2016 року такою, що прийнята з порушенням норм процесуального права.

На підставі викладеного, апелянт ставить питання про скасування Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01.11.2016 року та просить суд апеляційної інстанції направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до угоди про позику від 15.11.2000 року ПП "Пократ" взяло позику у ОСОБА_2 у сумі 19 250,00 грн. строком до 16.05.2001 року.

За умовами договору застави від 16.11.2000 року ПП "Пократ" передало в заставу нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Заставодержателем є ОСОБА_2 (а.с. 6).

Виконавчим написом від 06.11.2001 року приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенка В.В. запропоновано звернути стягнення на нежитлові приміщення по АДРЕСА_1, що належить Приватному малому підприємству "Пократ". За рахунок коштів отриманих від реалізації зазначених приміщень, задовольнити вимоги ОСОБА_2 в сумі 19 250 грн. в рахунок погашення боргу в сумі 19250 грн.(а.с. 7)

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Леніського районного управління юстиції від 13.03.2002 року закінчено виконавче провадження у зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі (а.с. 5).

28.07.2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом про визнання дій неправомірними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження. Також позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні клопотання про поновлення строку на звернення до суду, та залишаючи без розгляду позовні вимоги ОСОБА_2, виходив з того, що позивач пропустив строк звернення до суду.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції звертає увагу на те, що лише пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

ОСОБА_2 у своєму позові наголошує, що не мала змоги в строки встановлені КАС України звернутись до суду, так як копія постанови про закінчення виконавчого провадження нею не була отримана.

В свою чергу, Інгульський відділ державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області наголошує, що копія постанови про закінчення виконавчого провадження направлялась на адресу ОСОБА_2

Відповідно до п. 3.17.3 наказу Міністерства юстиції України N 470/7 від 05.07.1999 року "Про затвердження Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби" передачі до архіву підлягає виконавче провадження, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

В свою чергу, пунктом 3.19 вищезазначеного Наказу встановлено, що строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки.

Відповідачем під час розгляду справи у суді першої інстанції зазначено, що виконавче провадження знищено.

Відповідно статті 6 КАС України, яка гарантує право на судовий захист, передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом. Кожен має право на участь у розгляді своєї справи в адміністративному суді будь-якої інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом.

В свою чергу, колегія суддів наголошує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями.

Строки звернення до суду обмежують, зокрема, можливість звернення особи до суду для оскарження рішень, дій та бездіяльності суб'єкта владних повноважень, якщо вони оскаржуються поза межами таких строків, встановлених процесуальним законом.

Разом з тим, пропущений строк звернення до суду може бути поновлений лише з поважних причин.

При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть визнаватися лише такі обставини, які є об'єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Позивачем не зазначено жодних істотних обставин, котрі об'єктивно перешкоджали на протязі 13 років звернутись до виконавчої служби, а також до суду у разі, якщо її права були порушені.

Відповідно до ст. 29 Закону України "Про виконавче провадження" № 606-XIV від 21.04.1999 (в редакції від 07.03.2002 року) сторони та інші учасники виконавчого провадження мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими цим Законом.

Проте, позивач не скористалась своїми правами, визначеними ст. 29 Закону України "Про виконавче провадження".

Слід зазначити, що запроваджений в КАС України інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків.

Строки звернення до адміністративного суду з адміністративний позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх закінчення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Разом з тим, Конституційний Суд України в Рішенні від 29 червня 2010 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу восьмого пункту 5 частини першої статті 11 Закону України «Про міліцію» зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

При цьому колегія суддів наголошує, що реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, а тому нереалізація цього права є наслідком його власної поведінки.

Резюмуючи все вищезазначене, колегія суддів доходить висновку, що позивачем значно пропущено строк звернення до суду, проте не наведено жодних обставин, котрі були об'єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення позивача чи були пов'язані з дійсними істотними перешкодами або труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Оскільки судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, правильно по суті вирішено справу, та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст.200 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 199, 200, 205, 206, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 01 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: А.В. Бойко

Суддя: Т.М. Танасогло

Суддя: О.В. Яковлєв