Справа № 711/7011/16-а
Суддя: Ісаєнко Ю.А.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 711/7011/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Угорчук В.В.
Суддя-доповідач: Ісаєнко Ю.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Ісаєнко Ю.А.;

суддів: Губської Л.В., Федотова І.В.,

за участю секретаря: Левченка А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Черкаси Казановського Сергія Валерійовича на постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Черкаси Казановського Сергія Валерійовича про визнання дій неправомірними, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Черкаси Казановського Сергія Валерійовича, в якому просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього на місці зупинки транспортного засобу 03.08.2016 за адресою: м. Черкаси, вул. Хіміків, 52; скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2016 року позов задоволено частково, скасовано постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184.

Не погоджуючись із вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, в якій просить скасувати постанову в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представники сторін в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, відповідно до частини четвертої статті 196 КАС України не перешкоджає судовому розгляду справи. У зв'язку з цим, відповідно до частини першої статті 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2016 відповідачем стосовно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення Серії ПС2 №972184, якою за порушення частини першої статті 126 Кодексу України про адміністративне правопорушення на останнього накладено штраф у розмірі 425,00 грн.

Згідно вказаної постанови, 03.08.2016 близько о 00 годин 57 хвилин позивач керував автомобілем «Мерседес Бенс» 100D з державним номерним знаком не освітленим в темну пору доби, чим порушив пункт 2.9 «в» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306 (далі Правила), та не пред'явив для перевірки поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив пункт 2.4 «а» Правил.

Вважаючи протиправною постанову накладення адміністративного стягнення позивач звернувся до суду.

Скасовуючи постанову у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184 суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога працівника поліції Казановського С.В. до позивача передати для перевірки поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не ґрунтувалася на законі, тому у позивача були підстави не передавати відповідачу зазначений документ. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що в спірному випадку не наступило жодного випадку для пред'явлення поліса, оскільки протокол про адміністративне правопорушення відносно позивача не складався і матеріали про дорожньо - транспортну пригоду не оформлювалися.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно частини першої статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно положень статті 222 вказаного Кодексу органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: серед інших про порушення правил користування засобами транспорту (частини перша статті 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв.

Відповідно до абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Положеннями статті 21 закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема відповідним підрозділом Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод (абзац другий пункту 21.2 статті 21 Закону).

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (пункт 21.3 статті 21 Закону).

Згідно підпункту «ґ» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Відповідно до підпункту «а» пункту 2.4 зазначених Правил на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що контроль за наявністю полісів (договорів) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів може здійснюватись відповідними підрозділами Національної поліції лише з визначених законодавством підстав - при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та/або при оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод. Проте, наведеними положеннями чинного законодавства закріплений безумовний обов'язок при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особи, яка керує ним, мати при собі страховий поліс (сертифікат).

Крім цього, в оскаржуваній постанові зазначено про порушення підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, згідно якого водієві забороняється керувати транспортним засобом з номерним знаком, що закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Відповідальність за вказане правопорушення передбачена частиною шостою статті 121 КУпАП, згідно якої керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.

Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Отже, відповідачем обґрунтовано винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, передбаченого частиною першою статті 126 КУпАП як за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції в темну пору доби на автомобілі, яким керував позивач, номерний знак не був достатньо освітленим і його символи неможливо було визначити з відстані двадцяти метрів.

Зазначене також підтверджується наданим відповідачем диском із відеозаписом події, зробленим за допомогою відеокамери, закріпленої на форменому одязі, та показами свідка.

У відповідності до статті 40 Закону України «Про національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Щодо правових підстав для вимоги пред'явлення документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках:

1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи;

2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення;

3) якщо особа перебуває на території чи об'єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю;

4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо;

5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події;

6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об'єктом вчинення правопорушення.

Отже, оскільки в даному випадку наявне правопорушення підпункту «в» пункту 2.9 Правил дорожнього руху, колегія суддів вважає, що відповідач мав право вимагати у позивача документи, що посвідчують його особу та/або підтверджують право володіння та керування транспортним засобом, що передбачені пунктом 2.1 правил дорожнього руху, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб; поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому саме існування наведених обставин і зумовило виникнення в Інспектора поліції права на реалізацію повноважень вимагати в особи пред'явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи.

Крім цього, колегією суддів встановлено, що позивачем були пред'явлені посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб, проте не було надано на вимогу поліції поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

При цьому, колегія суддів враховує, що поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також не надано позивачем під час судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки приписи частини першої статті 126 КУпАП визначають керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки поліс (договір) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), самостійним складом правопорушення, а встановлений факт непред'явлення позивачем полісу сторонами не заперечується, колегія суддів приходить до висновку про наявність у відповідача правових підстав для складання оскаржуваної постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Також, колегією суддів встановлено, що позивачу були роз'яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, які передбачені статтею 268 КУпАП.

Колегією суддів не приймається до уваги посилання позивача на порушення порядку притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки відповідно до положень статей 222 та 258 КУпАП України працівники органів і підрозділів Національної поліції можуть розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення без складання протоколів та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184 є правомірною, а позовні вимоги щодо її скасування - такими, що не підлягають задоволенню.

Підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, відповідно до пункту 4 статті 202 Кодексу адміністративного судочинства України, є порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні постанови в частині задоволених позовних вимог порушено норми матеріального права, в зв'язку з чим постанова суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспектора патрульної поліції Управління патрульної поліції у м. Черкаси Казановського Сергія Валерійовича задовольнити.

Скасувати постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2016 року в частині задоволених позовних вимог про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення від 03.08.2016 Серія ПС2 №972184 та ухвалити в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В інший частині постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

(Постанову у повному обсязі складено 12.12.2016)

Головуючий суддя: Ю.А. Ісаєнко

Суддя: Л.В. Губська

Суддя: І.В. Федотов

Головуючий суддя Ісаєнко Ю.А.

Судді: Федотов І.В.

Губська Л.В.