Справа № 804/4412/16
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 рокусправа № 804/4412/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Іванова С.М. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі №804/4412/16 за позовом Українсько-Латвійського товариства з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Українсько-Латвійське товариство з обмеженою відповідальністю з іноземними інвестиціями «БАДМ, ЛТД» 14 липня 2016 року звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, згідно з яким, просить скасувати прийняте відповідачем податкове повідомлення-рішення форми «Р» № від 19.02.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказане податкове повідомлення-рішення повинно бути скасоване, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з його контрагентами викладені у акті №83/04-36-14-06/19370604 від 18.02.2016 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржене рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав неповного зясування судом першої інстанції обставин справи, неврахування положень п.п.135.5.4 п.135.5 ст. 135 Податкового кодексу України. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не було надано відповідачу під час перевірки первинні документи які б підтверджували транспортування, довіреності на отримання товару. Контрагенти позивача не мали достатньо матеріально-технічних ресурсів для здійснення діяльності.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №83/04-36-14-06/19370604 від 18.02.2016 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем підпункту 135.5.4 пункту 135.5 статті 135 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 273638 грн., у тому числі за 1 кв. 2012 року на 243407 грн., за 2 кв. 2012 року на 18857 грн., за 3 кв. 2012 року на 11374 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 19.02.2016 року форми «Р» №, яким збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 342048 грн., в тому числі за основним платежем на суму 273638 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 68410 грн.

Правомірність та обґрунтованість вказаного рішення відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 14.1.27 ст.14 Податкового кодексу України, валові витрати виробництва та обігу - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Відповідно до п.138.1 ст.138 Податкового кодексу України (далі - ПК України) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, зокрема, собівартості реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат.

Згідно із п.138.2 ст. 138 ПК України, витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Зі змісту ст.138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України вбачається, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Установлення додаткових обмежень щодо віднесення витрат до складу валових, крім тих, що зазначені в законодавстві, заборонено.

Таким чином, підставою для не включення до валових витрат будь-яких витрат є лише випадок повної відсутності будь-яких розрахункових, платіжних та інших документів, а тому і неможливість віднесення до складу валових витрат підприємства сум, не підтверджених будь-якими документами взагалі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ст. 42 Господарського кодексу України підприємництвом є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пп.14.1.136 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. Розумна економічна причина (ділова мета) - причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав наступні договори з:

ТОВ «ОСОБА_1 Холдинг» (замовник) щодо виконання послуг по прийманню, зберіганню … товару (т.1 а.с. 41,42);

ТОВ «ДОН ВТОР МЕТ» (покупець) поставки товару - електродів (т.1 а.с. 46,47);

ТОВ «Строй -Ресурс» (покупець) поставки товару - електродів (т.1 а.с. 48,49);

ПП «Техноцукор» (покупець) поставки товару - електродів (т.1 а.с. 48,49);

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини виконання робіт та поставки товару, а саме щодо правовідносин з:

1. ТОВ «ОСОБА_1 Холдинг» актами прийому-передачі виконаних робіт зі зберігання труб, вантаження, розвантаження, сортування з включенням послуг, які проводились наднормово, а саме: №1/7 від 31.01.2012 року на суму 412,92 грн., в тому числі ПДВ 68,82 грн., №2/7 від 29.02.2012 року на суму 867,10 грн., в тому числі ПДВ 144,52 грн., №3/6 від 30.03.2012 року на суму 8391,94 грн., в тому числі ПДВ 1398,66 грн., №268558 від 30.04.2012 року на суму 30807,08 грн., в тому числі ПДВ 5134,51 грн., №268865 від 31.05.2012 року на суму 28852,10 грн., в тому числі ПДВ 4808,68 грн., №43 від 30.06.2012 року на суму 27991,52 грн., в тому числі ПДВ 4665,25 грн., №54 від 31.07.2012 року на суму 26117,47 грн., в тому числі ПДВ 4352,91 грн., №72 від 31.08.2012 року на суму 25668,40 грн., в тому числі ПДВ 4278,07 грн., №77 від 30.09.2012 року на суму 7569,36 грн., в тому числі ПДВ 1261,56 грн., №86 від 03.10.2012 року на суму 177,56 грн., в тому числі ПДВ 29,59 грн.

Розрахунки за поставлені послуги здійснені ТОВ «ОСОБА_1 Холдинг» на розрахунковий рахунок позивача в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями.

2. ТОВ «ДОН ВТОР МЕТ» - накладними №267975 від 13.02.2012 року на суму 192000 грн., в тому числі ПДВ 32000 грн., №267976 від 13.02.2012 року на суму 192000 грн., в тому числі ПДВ 32000 грн., №268011 від 16.02.2012 року на суму 192000 грн., в тому числі ПДВ 32000 грн., №268010/э від 17.02.2012 року на суму 192000 грн., в тому числі ПДВ 32000 грн., №268049 від 22.02.2012 року на суму 192000 грн., в тому числі ПДВ 32000 грн., №268053 від 22.02.2012 року на суму 40000 грн., в тому числі ПДВ 6666,67 грн., довіреністю №13/01-1 від 13.02.2012 року на отримання товару - АНО-4 у кількості 104 т., податковими накладними №262783 від 09.02.2012 року на суму 200000 грн., в тому числі ПДВ 33333,33 грн., №262784 від 10.02.2012 року на суму 200000 грн., в тому числі ПДВ 33333,33 грн., №262801 від 14.02.2012 року на суму 500000 грн., втому числі ПДВ 83333,33 грн., №262802 від 15.02.2012 року на суму 100000 грн., в тому числі ПДВ 16666,67 грн.

Транспортування поставленого товару відбулось автопідприємствами ТОВ «Сервіс ОСОБА_1», ТОВ «Гудвей Транс», що підтверджується товарно-транспортними накладними на перевезення електродів.

Розрахунки за поставлений товар здійснені ТОВ «ДОН ВТОР МЕТ» на розрахунковий рахунок позивача в повному обсязі, що підтверджується наявними матеріалах справи платіжними дорученнями.

3. ТОВ «Строй -Ресурс» - накладною №268054 від 22.02.2012 року на поставку товару у кількості 15,84 т на суму 152064 грн., в тому числі ПДВ 25344 грн., податкову накладною №262838 від 21.02.2012 року, довіреністю №13/02-1 від 13.02.2012 року.

Транспортування поставленого товару відбулось автопідприємством ТОВ «Гудвей Транс», що підтверджується товарно-транспортною накладною №268054 від 22.02.2012 року, платіжним дорученням від 21.02.2012 року №100 на суму 157000 грн.

4. ПП «Техноцукор» накладною №267865 від 26.01.2012 року, податковою накладною №262699 від 26.01.2012 року, довіреністю №02 від 26.01.2012 року, платіжним дорученням від 04.04.2012 року №33 на суму 21930 грн.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами, оскільки встановлені обставини справи свідчать про надання послуг, поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оплату його вартості.

Щодо доводів відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що відповідач в акті перевірки не зазначає за якою саме господарською операцією позивачем не було надано зазначені накладні. Крім того, товарно-транспортна накладна не може бути первинним документом, який підтверджує здійснення господарської операції з купівлі-продажу товарів, та відповідно набуття права власності на нього, оскільки не відображає відомості про господарську операцію з купівлі-продажу товару, а відображає відомості про господарську операцію перевезення.

Щодо доводів про відсутність довіреностей, також слід зазначити, що відповідач в акті перевірки не зазначає за якою саме господарською операцією позивачем не було надано довіреності. При цьому матеріалах справи містяться копії довіреностей на отримання товару, а саме довіреність від: ТОВ «ДОН ВТОР МЕТ» від 13.02.2012 року (т.1 а.с. 59), ТОВ «Строй Ресурс» від 13.02.2012 року (т.1 а.с. 64), ПП «Техноцукор» від 26.01.2012 року (т.1 а.с. 68).

Крім того, щодо доводів відповідача про ненадання позивачем до перевірки товарно-транспортних накладних, довіреностей суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПС України від 22.12.2010 року №984, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно:

чітко викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, що порушені платником податків, зазначити період (місяць, квартал, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, в результаті якої здійснено це порушення, при цьому додати до акта письмові пояснення посадових осіб платника податків або його законних представників щодо встановлених порушень;

зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;

у разі відсутності первинних документів або ненадання для перевірки первинних та інших документів, що підтверджують факт порушення, зазначити перелік цих документів;

у разі відмови посадових осіб платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі органу державної податкової служби така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати, факт про складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Однак з акта перевірки не вбачається того, що посадові особи відповідача, під час проведення перевірки, вимагали від позивача надати письмові пояснення щодо встановлених порушень (ненадання до перевірки документів), не вбачається того, що позивач відмовився надавати документи, які зазначені в акті перевірки як відсутні, відсутні докази відмови посадових осіб платника надати витребувані документи. Оскільки, відповідачем не надано доказів дотримання вимог зазначено Порядку, в цій частині, то доводи представника відповідача щодо ненадання позивачем до перевірки зазначених вище документів, є безпідставними. Та з цих підстав, колегія суддів вважає обґрунтованим дослідження судом першої інстанції усіх наданих позивачем документів в підтвердження правомірності своїх позовних вимог.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов'язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обовязку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Дніпропетровській області - залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2016 року у справі №804/4412/16 без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 12 грудня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: О.М. Панченко