Справа № 761/4300/16-а
Суддя: Волошин В. О.
Дата ухвалення: 2016-10-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 761/4300/16-а
Провадження № 2-а/761/130/2016
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Гончар Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними; зобов'язання вчинити дії; стягнення суми недоотриманої пенсії, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними; зобов'язання вчинити дії; стягнення суми недоотриманої пенсії, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про утримання призначеної йому пенсії на законних підставах пенсії з 01 червня 2015р.; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити йому виплату частки пенсії з 01 червня 2015р. у відповідному розмірі; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму недоотриманої пенсії за період з 01 червня 2015р. по теперішній час. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та до 01 квітня 2015р. отримував пенсію у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». У зв'язку з внесенням змін до ст. 54 цього Закону, з квітня 2015р. йому тимчасово було призупинено виплату пенсії, яка дає йому право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». На даний час ОСОБА_1 працює на посаді головного інспектора в Київський митниці ДФС.

05 січня 2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії та просив роз'яснити підстави невиплати та утримання частини його пенсії належної до виплати.

Згідно відповіді відповідача від 21 січня 2016р. № 1062/03/14-16 на заяву позивача від 05 січня 2016р. щодо перерахунку пенсії повідомлено, що пенсійне забезпечення військовослужбовців здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911- VIII були прийняті з метою створення умов для стабілізації фінансового стану бюджету Пенсійного фонду України і передбачають внесення змін до Законів України, які регулюють порядок виплати пенсії. Відповідно до статті 54 Закону, тимчасово, у період з 01 квітня 2015р. по 31 грудня 2015р., особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону ( крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII), тимчасово, у період з 01 січня 2016р. по 31 грудня 2015р., особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») (Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 911- VIII від 24.12.2015р., у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених зокрема Законом України «Про державну службу», пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01 червня 2015р. скасовано норми щодо призначення пенсій, зокрема відповідно до Закону України «Про державну службу». Разом із тим, зміни до Закону щодо порядку виплати пенсій особам, що працюють на посадах державних службовців не внесено, а отже поновлення виплати пенсій особам, що працюють на посадах державних службовців (крім тих, кому пенсія виплачується незалежно від факту роботи), підстав не має.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 березня 2016р. відкрито провадження по справі у порядку скороченого провадження.

21 березня 2016р. стороною позивача було подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до яких, ОСОБА_1 просить: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в поновленні виплати пенсії з 01 червня 2015р. ОСОБА_1 незаконними; зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії з 01 червня 2015р. ОСОБА_1; стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму недоотриманої пенсії в період з 01 червня 2015р. по 01 березня 2016р., яка складає 26775,0 грн.

На адресу суду стороною відповідача 28 березня 2016р. були надіслані письмові заперечення, в яких відповідач зазначав, що проти задоволення позову він заперечує, посилаючись на те, що підстав для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не має.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва 18 квітня 2016р. було призначено до судового розгляду вищевказану адміністративну справу, у зв'язку з наданням стороною відповідача заперечень на позов, а також недостатністю повідомлених позивачем обставин.

21 липня 2016р. стороною позивача через канцелярію суду було також подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду, у зв'язку з тим, що позивач пропустив строк з поважних причин, оскільки є юридично не обізнаною особою, а також не є суб'єктом контролю діяльності Пенсійного фонду України, а тому не має можливості відстежувати вчасно зміни пенсійного законодавства України.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. Також підтримали і заяву про поновлення пропущення строку для подання до суду адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому засіданні були надані додаткові пояснення до заперечення, відповідно до яких відповідач вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими, просив суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали пенсійної справи № 1/104, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що він з 01 травня 2004р. перебував на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, та отримував пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», яка призначена йому за вислугою років.

05 січня 2016р. позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок йому пенсії та просив роз'яснити підстави невиплати та утримання частини його пенсії належної до виплати, на що листом відповідача від 21 січня 2016р. № 1062/03/14-16 позивачу було відмовлено у перерахунку його пенсії.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

01 квітня 2015р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII, яким внесено зміни до статті 54 Закону № 2262-XII та визначено, що тимчасово, у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, у період роботи позивача, особам, яким пенсія призначена відповідно до цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України « Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій та статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Пунктом п'ятим Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII передбачено, що у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до вищезазначених законів.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015р. Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2262-XII .

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», тому з цієї дати позивачу повинна бути відновлена виплата пенсії за вислугою років, призначена відповідно до Закону № 2262-XII.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що виплата пенсії, призначеної позивачу відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», підлягає відновленню у зв'язку з відсутністю підстав для її невиплати.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач безпідставно відмовив позивачу у перерахунку пенсії, чим порушив його права та законні інтереси, які підлягають поновленню, шляхом визнання відмови відповідача протиправною, скасування рішення; зобов'язання вчинити дії; стягнути суму недоотриманої пенсії.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності своїх дій, а відтак неправомірно відмовив у перерахунку пенсії позивачу.

Стосовно позовних вимог щодо стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві суму недоотриманої пенсії в період з 01 червня 2015р. по 01 березня 2016р., яка складає 26775,0 грн., то суд вважає, що вони є передчасними, з урахуванням того, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплаті пенсії з 01 червня 2015р. та зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2015р.

Відповідно до ч.2ст. 100 КАС України, якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом. Причину пропущення строку звернення ОСОБА_1 до суду, зокрема, в зв'язку з юридичною не обізнаністю, суд визнає поважною.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102,41 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 11, 72, 159, 160, 162 КАС України; Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», суд, -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними; зобов'язання вчинити дії; стягнення суми недоотриманої пенсії - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з вказаним адміністративним позовом.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо відмови ОСОБА_1 в поновленні виплаті пенсії з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102 /одна тисяча сто дві/ грн. 41 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постановою суду за наслідками апеляційного провадження.

Суддя: