Справа № 824/375/16-а
Суддя: Кузьмишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/375/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Лелюк О. П.

Суддя-доповідач: Кузьмишин В.М.

08 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьмишина В.М.

суддів: Боровицького О. А. Сушка О.О. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

представника позивача: Данилюка В.М.,

представника відповідача: Кушнір Л.В.,

представника відповідача: Писанчин О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до малого приватного підприємства "Каленчук Клінік" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2016 року позивач звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з позовом до малого приватного підприємства "Каленчук Клінік" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені за нестворені робочі місця для інвалідів.

Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року у задоволені адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представники відповідача заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача та просили суд залишити її без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне.

Так, як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, мале приватне підприємство "Каленчук-Клінік" подало до Чернівецького обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми 10-ПІ.

З цього звіту встановлено, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 24 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 0 осіб; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа, річний фонд оплати праці - 669420,00 грн; сума штрафних санкцій - 27892,50 грн; пеня - 822,83 грн.

18 квітня 2016 року Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів направило МПП "Каленчук Клінік" претензію №03-76/184 на суму 27892,50 грн.

Враховуючи, що МПП "Каленчук Клінік" в добровільному порядку не було сплачено адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та пеню, Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач добросовісно здійснював необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів, а отже відсутні підстави для застосування до нього адміністративно - господарських санкцій та пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні, рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами гарантує та визначає Закон України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року № 875-XII.

Згідно з частиною третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

З указаних норм права вбачається, зокрема, що на підприємства, установи, організації покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу робочих місць, установленого статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", надавати державній службі зайнятості відповідну інформацію і щороку звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів. У разі ж, якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, підприємства, установи, організації самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, сплачують адміністративно-господарські санкції, за порушення термінів сплати яких нараховуються пеня.

При цьому обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. Водночас законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Як встановлено з матеріалів справи, повідомлення Чернівецького міського центру зайнятості №25-13/1119 від 27 квітня 2016 року МПП "Каленчук Клінік" впродовж 2015 року до Чернівецького міського центру зайнятості було подано 3 звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" ( у паперовому вигляді) щодо 3-х вільних робочих місць, в яких у пункті 3 розділу ІІ зазначено про необхідність направляти інвалідів.

Судом першої інстанції вірно встановлений факт, що відповідач протягом 2015 року подавав до Чернівецького міського центру зайнятості звіти форми 3-ПН: 17 червня 2016 року та 21 грудня 2015 року із зазначенням посади "лікар-стоматолог" для інваліда, 28 липня 2015 року із зазначенням посади "рентгенолаборант" для інваліда.

Крім цього, у квітні та травні 2015 року відповідач звертався із листами до Чернівецького міського центру зайнятості, Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з приводу надання інформації про перебування на обліку в центрі зайнятості у 2015 році інвалідів з медичною освітою та/або навиками роботи в медичних закладах із спеціалізацією "стоматолог" з метою вирішення питання про працевлаштування таких осіб.

Листом від 12 травня 2015 року №25-29/1344, підписаним директором Чернівецького міського центру зайнятості Л. Березовською, повідомлено, що у 2015 році перебувають на обліку особи із запитуваними характеристиками.

Поряд з цим, в листі від 08 серпня 2016 року №25-16/1850, підписаним в.о. директора Чернівецького міського центру зайнятості О. Прудченко, зазначено, що протягом 2015 року на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості особи із спеціальності "стоматологія" за професією "лікар-стоматолог", які мають групу інвалідності, не перебували.

Ухвалою суду від 09 серпня 2016 року витребувано з Чернівецького міського центру зайнятості інформацію (з наданням відповідних доказів) щодо перебування протягом 2015 року (із зазначенням точного періоду) на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості осіб, які мають групу інвалідності, з медичною освітою за спеціалізацією "стоматолог".

На виконання вимог указаної ухвали суду Чернівецьким міським центром зайнятості надано лист від 15 серпня 2016 року №25-13/1905, в якому повідомлено про те, що протягом 2015 року на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості особи з медичною освітою за спеціалізацією "стоматолог", які мають групу інвалідності, не перебували.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що на підприємство не може бути покладена відповідальність за не направлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування або відсутність у населеному пункті за місцезнаходженням підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Вказана вище позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, у постанові від 20 червня 2011 року по справі №21-60а11.

Адміністративно-господарська відповідальність, що передбачена статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", за своєю правовою природою є господарсько-правовою відповідальністю.

Підставою для застосування такої відповідальності учасника господарських відносин, згідно частини першої статті 218 Господарського кодексу України, є вчинене роботодавцем правопорушення в сфері господарювання.

Відповідно до частини другої зазначеної статті учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно наведених правових положень, до обов'язків роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування, крім виділення та створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, належить також надання державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації такого працевлаштування, адже за змістом статті 181 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" пошук підходящої роботи для інваліда здійснює саме державна служба зайнятості.

З матеріалів справи не вбачається вини відповідача у не працевлаштуванні інваліда (фактів відмови відповідачем-роботодавцем у працевлаштуванні інвалідів протягом 2015 року не було), що є обов`язковою складовою господарського правопорушення; ним здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення (були виділені та створені робочі місця для працевлаштування інваліда; подавались звіти до міського центру зайнятості про наявність вакансій форми 3-ПН із зазначенням посади для інваліда; мали місце звернення до Чернівецького міського центру зайнятості, Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів з приводу надання інформації про перебування на обліку в центрі зайнятості у 2015 році інвалідів з медичною освітою та/або навиками роботи в медичних закладах із спеціалізацією "стоматолог" з метою вирішення питання про працевлаштування таких осіб).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підстави для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", відсутні.

Враховуючи відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій та, відповідно, їх стягнення, відсутні також і підстави для стягнення пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій.

Щодо твердження представника позивача, що відповідач офіційно не звертався до центру зайнятості та не перебував на обліку до 17 червня 2015 року колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI визначено, що роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.

На виконання пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI наказом Міністерства соціальної політики України №316 від 31 травня 2013 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, затверджено Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Так, пунктом 2.1 цього Порядку передбачено, що така форма подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

Отже, в контексті прийнятого Закону України "Про зайнятість населення" №5067-VI та затвердженого Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" на роботодавців покладено обов'язок подавати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН лише за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття такої (их) вакансії(й).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу МПП "Каленчук Клінік" від 09 січня 2014 року №5 з 01 лютого 2014 року затверджено новий штатний розпис МПП "Каленчук Клінік" та у зв'язку з плановим вивільненням штатної одиниці на посаді лікаря-стоматолога з 01 липня 2014 року та з метою виконання нормативу по забезпеченню робочих місць для інвалідів виділено та створено робоче місце на посаді лікаря-стоматолога для працевлаштування інваліда.

Отже, робоче місце для інваліда на посаді "лікаря-стоматолога" було створено відповідачем ще у 2014 році і не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття такої вакансії відповідач повинен був подати до відповідного центру зайнятості звітність форми №3-ПН, однак цього не зробив.

Так, з матеріалів справи вбачається, що постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року адміністративний позов Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до МПП "Каленчук клінік" про стягнення адміністративного-господарських санкцій та пені задоволено повністю. Стягнуто з МПП "Каленчук клінік" на користь Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції в сумі 24824 грн 00 коп. та пеню у розмірі 1253 грн 36 коп.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року апеляційну скаргу МПП "Каленчук клінік" на постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року повернуто особі, яка її подала.

Таким чином, постанова Чернівецького окружного адміністративного суду від 16 липня 2015 року набрала законної сили, що не заперечувалось сторонами справи.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судовим рішенням від 16 липня 2015 року встановлено, зокрема, що з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2014 рок дані про надходження звітності від МПП "Каленчук клінік" "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою №3-ПН для інвалідів до Чернівецького міського центру зайнятості не надходили; будь-яких оголошень щодо потреби в працівнику з інвалідністю в засобах масової інформації чи в мережі Інтернет відповідачем не надавались.

У зв'язку з недоведеністю МПП "Каленчук клінік" факту здійснення протягом 2014 року всіх передбачених законом заходів по обов'язковому працевлаштуванню інвалідів, зокрема шляхом інформування центру зайнятості про наявність вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів, на користь Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів було стягнуто адміністративно-господарські санкції та пеню.

Отже, за правопорушення в сфері господарювання, допущене у 2014 році, МПП "Каленчук клінік" притягнуто до господарсько-правової відповідальності судовим рішенням від 16 липня 2015 року.

Предметом розгляду даної справи є правовідносини, що мали місце протягом 2015 року.

Відтак, суд вважає безпідставними доводи позивача в обґрунтування даного позову на факт неподання відповідачем протягом 2014 року до центру зайнятості звітів форми 3-ПН із зазначення посади "лікар-стоматолог" для інваліда.

При цьому згідно наданих представниками МПП "Каленчук Клінік" пояснень та матеріалів справи, з дати відкриття вакансії та протягом 2015 року на посаду лікаря-стоматолога інваліди не працевлаштовувались.

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 2015 року відповідачем були здійснені всі залежні від нього заходи по недопущенню господарського правопорушення, в тому числі і шляхом подання до міського центру зайнятості звітів про наявність вакансій форми 3-ПН із зазначенням посади "лікаря-стоматолога" для інваліда.

Посилання позивача в обґрунтування своїх вимог на те, що відповідач звіт форми 3-ПН із зазначенням посади "лікаря-стоматолога" для інваліда подав лише 17 червня 2015 року, а повинен був подати у січні 2015 року є безпідставними та не ґрунтуються на законі.

Поряд з цим згідно з інформацією, наданою Чернівецьким міським центром зайнятості, протягом 2015 року на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості особи з медичною освітою за спеціалізацією "стоматолог", які мають групу інвалідності, не перебували.

Крім цього, судом першої інстанції вірно встановлено, що наказом МПП "Каленчук клінік" від 27 липня 2015 року №12 з метою забезпечення нормативу по створенню робочих місць для працевлаштування інвалідів МПП "Каленчук клінік" створено додаткове робоче місце для працевлаштування інваліда на посаді рентгенолаборанта до моменту зайнятості вакантної посади спеціалістом.

У зв'язку із відкриттям нової вакансії відповідач 28 липня 2015 року подав до Чернівецького міського центру зайнятості звітність - "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за формою №3-ПН із зазначенням посади для інваліда "рентгенолаборант".

Тобто відповідачем було дотримано вимоги пункту 4 частини 3 статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" та пункту 2.1 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

У поданих протягом 2015 року звітах форми 3-ПН інформація про наявність вільних робочих місць (вакансій), призначених для працевлаштування інвалідів, відповідачем була подана своєчасно та у повному обсязі.

Впродовж 2015 року не було видано жодного направлення для працевлаштування інвалідів на вакантні посади "лікаря-стоматолога" та "рентгенолаборанта" в зв'язку з відсутністю претендентів відповідної кваліфікації в Чернівецькому міському центрі зайнятості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що МПП "Каленчук Клінік" у 2015 році виконало свої спеціальні обов'язки, які на нього покладені частиною третьою статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", однак зазначене не призвело до працевлаштування необхідної кількості інвалідів відповідно до нормативу.

Відповідач у своїй діяльності добросовісно здійснював необхідні заходи щодо працевлаштування інвалідів, тому підстави для застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та пені відсутні.

Доказів того, що у 2015 році відповідач не створив робоче місце для інваліда, відмовляв інвалідам у прийнятті на роботу, не надав державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, позивачем не представлено. Водночас відповідачем надано достатньо необхідних та належних доказів на підтвердження вжиття ним усіх можливих заходів щодо створення робочого місця для інваліда та щодо його працевлаштування.

За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивач не довів правовірність заявлених позовних вимог та не надав суду доказів того, що відповідач не дотримався вимог законодавства щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у зв'язку з чим повинен сплатити адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, та пені.

Тому, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийнята постанова відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних підстав.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 14 грудня 2016 року.

Головуючий Кузьмишин В.М.

Судді Боровицький О. А. Сушко О.О.