Справа № 809/854/16
Суддя: Гулид Роман Методійович
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р. № 876/8365/16

Колегія суддів Львівського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Гулида Р.М.,

суддів - Кузьмича С.М., Улицького В.З.,

за участю:

секретаря судового засідання - Богдан А.О.,

представника відповідача - Лаврука В.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №№, , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 15.04.2016, -

ВСТАНОВИЛА:

ФО-П ОСОБА_2 звернувся з позовом до Долинської ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень №№, , , , вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-, рішення про застосування штрафних санкцій від 15.04.2016.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки викладені в акті документальної планової виїзної перевірки ОСОБА_2 є необґрунтованими, внаслідок чого податкові повідомлення-рішення №№, , , від 15.04.2016р., рішення про застосування штрафних санкцій від 27.07.2016р. за № та вимога про сплату боргу №Ф- від 27.07.2016р., винесені за результатами перевірки, а також адміністративного оскарження, підлягають до скасування.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року, адміністративний позов задоволено повністю.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №№, , , від 15.04.2016р., рішення про застосування штрафних санкцій від 27.07.2016р. № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 27.07.2016р.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Долинська ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області подала апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права, а допущена упереджена оцінка зібраних доказів та довільне трактування законодавства за текстом постанови, не відповідає фактичним обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідача - суддю Львівського апеляційного адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, мотивуючи це наступним.

Судом першої інстанції встановлено, що Долинською ОДПІ проведено документальну планову виїзну перевірку ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р., дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013р. по 31.12.2015р..

04.04.2016року податковим органом за результатами перевірки складено акт за №641/130/ встановлено, що ОСОБА_2 порушено: п. 177.4 ст.177 ПК України внаслідок чого визначено суму податкових зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб від здійснення діяльності за період, що перевірявся, на суму 4274,87 грн. в тому числі за 2013рік - 1770 грн., за 2014 рік - 1699,85 грн. та за 2015 рік - 875,02 грн.; п. 198.6, п. 198.3 ст.198 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся, на загальну суму 637,07 грн., у тому числі за квітень 2013 року у сумі 257,93грн., за березень 2014 року у сумі 255,40 грн., за червень 2014 року у сумі 65,15 грн., за липень 2014 року у сумі 27,81 грн., за грудень 2014 року у сумі 30,78 грн.; пп.1.4, пп.16 прим. 1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України - занижено чистий дохід за 2015 рік в сумі 5833,33грн., і як наслідок занижено військовий збір за 2015 рік в сумі 87,50 грн.; п.п. 7.1.2 п.7.1 ст. 7 Закону України " Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" - в зв'язку із заниженням чистого доходу донараховано єдиного внеску в загальній сумі 8964,17 грн., в тому числі за 2013 рік - 3470 грн., за 2014 рік - 3470 грн. та за 2015 рік - 2024,17 грн.; п. 177.10 ст.177 ПК України - не належне ведення Книги обліку доходів і витрат (т.1 а.с. 127-176).

15.04.2016 року на підставі зазначеного акту перевірки, апелянтом прийнято податкові повідомлення-рішення: за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 5 343,59 грн.; за №, яким по податку на доходи фізичних осіб застосовані штрафні санкції у розмірі 510 грн.; за №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з військового збору на суму 119,38 грн.; за № від 15.04.2016р., яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 796,25 грн.; вимогу про сплату боргу від 15.04.2016р. за Ф-, згідно якої сума недоїмки зі сплати єдиного внеску складає 8 964,17 грн.; рішення б/н від 15.04.2016р. про застосування штрафних санкції по єдиному внеску в розмірі 1 937, 42 грн.

Відповідно до п. 177.1 ст.177 ПК України, доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу

Об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця (п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України).

Згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу.

Поряд з цим, підпунктом 138 ст. 138 ПК України, витрати які враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пп.138.1.1 п.138.1 ст.138 ПК України, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Відносно посилань податкового органу на те, що позивачем неправомірно включенні до складу витрат суми, сплачені за придбання ліцензій на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами протягом 2013-2015 років, що призвело до завищення витрат у сумі 25533,33 грн., в тому числі за 2013 рік - 10 000 грн. за 2014 рік - 10 000 грн., за 2015 рік - 5 833, грн., слід зазначити, що такі є необґрунтованими, враховуючи наступні обставини.

Відповідно до абз. "ж" пп. 138.10.6 п. 138.10 ст. 138 ПК України, до складу інших витрат включаються інші операційні витрати, що включають витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів, виданих державними органами для провадження господарської діяльності, в тому числі витрати на плату за реєстрацію підприємства в органах державної реєстрації, витрати на придбання ліцензій та інших спеціальних дозволів на право здійснення за межами України вилову риби та морепродуктів, а також надання транспортних послуг.

У Статті 9 Закону України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності" наведено види господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, у тому числі виробництво і торгівля спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами.

Згідно з п. 26 та п. 35 постанови Кабінету Міністрів України від 13.05.1996 N 493 "Про Тимчасовий порядок видачі ліцензій на право імпорту, експорту, оптової торгівлі спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами", ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами видається терміном на один рік, плата справляється щоквартально.

Таким чином, ліцензії видані державними органами для провадження господарської діяльності належать до складу нематеріальних активів відповідно до пп.145.1.1 п.145.1 ст.145 ПК України при одночасному виконанні двох умов: їх вартість перевищує 2500 грн.; термін дії перевищує один рік. При невиконанні хоча б однієї умови в податковому обліку вартість таких ліцензій відноситься до складу інших витрат звичайної діяльності.

Отже, контролюючим органом протиправно не враховано понесені позивачем документально підтверджені витрати на придбання ліцензій на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за 2013-2015 роки, оскільки термін дії таких ліцензій не перевищує одного року, а відтак такі витрати відносяться до інших витрат звичайної діяльності та підлягають врахуванню при визначенні об'єкта оподаткування фізичної особи-підприємця, які безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця відповідно до зареєстрованих видів діяльності.

Згідно з пп. "а" п. 176.1 ст. 176 ПК України, платники податку зобов'язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов'язаний відповідно до цього розділу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.

На виконання вказаної норми наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 №794, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26.12.2013 за №2217/24749, затверджено форму Книги обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу та Порядок ведення обліку доходів і витрат для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач з метою визначення суми загального річного оподатковуваного доходу веде Книгу обліку доходів і витрат за формою, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 11.12.2013 № 794. Дана Книга містить послідовні записи про суми доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності; витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, з посиланням на реквізити первинних документів, що підтверджують факт понесення витрат, їх розмір.

Отже, зазначене свідчить, що висновки апелянта про завищення позивачем витрат та заниження доходів не відповідають дійсності, а відтак позивачем ведення Книги обліку доходів і витрат здійснюється згідно вимог п. 177.10 ст. 177 ПК України.

З врахуванням викладеного, колегія суддів констатує, що податкові повідомлення - рішення № та № ґрунтуються на неправильному висновку контролюючого органу, а тому підлягають безумовному скасуванню.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" встановлено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 та 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У відповідності до п. 3 ч. 11 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Згідно ч.4 та 15 ст. 25 зазначеного Закону, орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як уже зазначалось, контролюючим органом прийнято вимогу про сплату боргу від 15.04.2016р. за Ф-, згідно якої сума недоїмки зі сплати єдиного внеску складає 8964,17 грн. та рішення від 15.04.2016 про застосування штрафних санкції в розмірі 1937,42 грн. ( а.с. 12, 13).

Поряд з цим слід зазначити, що контролюючим органом за результати розгляду скарги, поданої позивачем, прийнято рішення за № 27.05.2016р. за № 1197/10/09-19-10-04-14, згідно якого вимога про сплату боргу від 15.04.2016р. за Ф- та рішення про застосування штрафних санкції б/н від 15.04.2016р. скасовані. При цьому, Долинською ОДПІ ГУ ДФС в Івано-Франківській області винесено нове рішення від 27.07.2016 № про застосування штрафних санкцій в розмірі 1 069, 92 грн. та сформовано нову вимогу за №Ф- від 27.07.2016р. про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 8 964,17 грн.

Підставою для винесення рішення про застосування штрафних санкцій від 27.07.2016р. № та вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф- від 27.07.2016р. слугували обставини викладені в акті перевірки за № 641/130/ від 04.04.2016р., відповідно до яких внаслідок заниження чистого доходу по податку на доходи фізичних осіб встановлено заниження і суми єдиного внеску у розмірі 8 964, 17 грн. (за 2013 рік- 3470 грн, за 2014 рік - 3470 грн., за 2015 рік - 2024,17 грн.).

Відтак, враховуючи те, що висновки акту перевірки щодо завищення витрат і заниження чистого доходу позивачем за 2013 р. в розмірі 10 000 грн., за 2014 р.- 10 000 грн., за 2015 р. - 5 833, грн. не знайшли свого підтвердження, а тому нарахування відповідачем єдиного внеску на суму таких доходів за 2013 р. в сумі 3470 грн., за 2014 р. - 3470 грн, за 2015 р. - 2024,17 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 21,88 грн. є протиправним.

Вищезгаданий висновок став підставою для тверджень про заниження позивачем не тільки податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також військового збору, які мають спільну базу оподаткування.

Ставка військового збору становить 1,5 відсотка від об'єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. (п.п. 1.3 п.16 примірника 1 підрозділу 10 Розділу XX Податкового кодексу України).

В п.163.1.1 ст. 163 ПК України зазначено, що об'єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід. Відтак, сума військового збору, яка підлягає до сплати податку згідно п.163.1.1 ст. 163 ПК України, безпосередньо залежить від суми оподаткованого доходу.

Враховуючи відсутність порушення, яке полягало у заниженні ФО - П ОСОБА_2 оподатковуваного доходу, завищення витрат у 2013-2015 роках, рішення про застосування штрафних санкцій від 27.07.2016р. № та вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф- від 27.07.2016р., податкове повідомлення - рішенням за № від 15.04.2016р., підлягають до скасування.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України встановлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (п.44.1 ст. 44 ПК України).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції, а якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством, відтак для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Згідно статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого у зв'язку з придбанням товарів, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Слід зазначити, що безпідставність віднесення позивачем сум ПДВ в загальному розмірі 637, 07 грн. до податкового кредиту податковим органом мотивовані тим, що під час перевірки були відсутні оригінали податкових накладних, отриманих позивачем від контрагентів ПП "Деол Трейд", ТОВ "КВК", ФОП ОСОБА_4, ПАТ "Прикарпаттяобленерго" ПП "Перламутр".

Відповідно до наданих пояснень представника відповідача, згідно Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів АІС "Податковий блок" ПП "Деол Трейд" зазначено позивача як свого контрагента. Тобто, тільки на підставі вищезазначеної інформації, у зв'язку із відсутністю оригіналу податкової накладної за квітень 2013року відповідач дійшов висновку, що позивачем завищено податковий кредит за вказаний період.

Колегія суддів вважає, що зазначені твердження ДПІ ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені будь-якими належними доказами.

Поряд з цим, податковим органом не оспорювались понесені позивачем витрати на придбання алкогольних напоїв, згідно вказаних та поданих до відшкодування податкових накладних. Фактично немає жодних претензій до контрагентів позивача, які виписали позивачу податкові накладні, а ні до обов'язкових реквізитів податкових накладних, які були оформлені у відповідності до вимог чинного законодавства України.

Позивачем, у встановленому наказом Міністерства фінансів України від 17.12.2012р. за № 1340 порядку, подавалися відповідачу реєстри виданих та отриманих податкових накладних, з приводу чого представник відповідача не заперечив.

Згідно аналізу вказаних документів з реєстрів отриманих накладних та їх співставлення з даними системи АІС "Податковий блок" за 2014 рік, суми ПДВ сплачені позивачем підтверджувалися первинними документами, що слугувало підставою для формування податкового кредиту, без таких контрагентів: ФОП ОСОБА_4, ПАТ "Прикарпаття - обленерго" ПП "Перламутр".

Отже, зазначене свідчить про те, що винесене податкове повідомлення - рішення за № від 15.04.2016р. є протиправним та підлягає скасуванню.

Відтак, оцінюючи встановленні обставини та матеріали справи, колегія суддів прийшла до переконання про безпідставність винесення податковим органом оскаржених податкових повідомлень-рішень за №, №, №, № від 15.04.2016р., рішення про застосування штрафних санкцій від 27.07.2016р. № та вимоги про сплату боргу №Ф- від 27.07.2016, а тому позов є підставним і підлягає до задоволення.

Таким чином, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.200 КАС України, правильно встановив обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 160, ст. 195, ст. 196, п.1 ст. 198, ст. 200, п.1 ч.1 ст. 205, ст. 206, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Долинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління державної фіскальної служби в Івано-Франківській області - залишити без задоволення, а постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2016 року у справі №809/854/16 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Р.М. Гулид

Судді: С.М. Кузьмич

В.З. Улицький

Повний текст ухвали виготовлено 12.12.2016 року