Справа № 810/2223/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/2223/16 Головуючий у 1-й інстанції: Басай О.В. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в місті Києві на постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в місті Києві про визнання незаконним звільнення із служби в поліції,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року, ОСОБА_2 (далі - позивач, ОСОБА_2) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в місті Києві (далі - відповідач, ГУ НП в м. Києві), в якому з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить:

- визнати незаконним звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в місті Києві від 06.05.2016 № 407 о/с в частині звільнення зі служби в поліції;

- поновити на роботі - на посаді заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві;

- стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.05.2016 по день поновлення на роботі.

Позовні вимоги, обґрунтував тим, що зважаючи на те, що Київським окружним адміністративним судом атестування ОСОБА_2 визнано таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію», а також визнано протиправними та скасовано результати атестування, то підстави звільнення із служби в поліції, що зазначені в наказі відповідача від 06.05.2016 № 407 о/с відпали.

Крім цього, позивач зазначив, що його звільнення відбулось в період тимчасової непрацездатності.

Враховуючи викладене, позивач вважає, що звільнення зі служби в поліції відбулось із порушенням процедури та норм трудового та іншого законодавства України.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним звільнення зі служби в поліції ОСОБА_2.

Визнано протиправним та скасувано наказ Головного управління Національної поліції в місті Києві від 06.05.2016 № 407 о/с в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

Стягнено з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.05.2016 року по 14.09.2016 в розмірі 36 000 (тридцять шість тисяч) грн.

Допущено негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві.

Звернено до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в місті Києві на користь ОСОБА_2 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 9 000 (дев'ять тисяч) грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

Відповідно ч.6 ст.12 КАС України, під час судового розгляду справи в судовому засіданні забезпечується повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, крім випадків неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження).

Особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, однак в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів відповідно ч.4 ст.196 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що полковник поліції ОСОБА_2 перебував на посаді заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції у м. Києві з 07.11.2015, проходив атестацію поліцейських, під час якої 21.11.2015 р. проходив тестування на знання законодавчої бази та тестування на загальні здібності та навички, а 24.12.2015 р. проходив співбесіду в атестаційній комісії № 6 ГУ Національної поліції в м. Києві (м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 54).

06 січня 2016 року позивача було ознайомлено з атестаційним листом та із висновком атестаційної комісії, відповідно до якого щодо нього прийнято висновок визначений підпунктом 4 пункту 15 розділу IV Інструкції, а саме - «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність».

Не погоджуючись з рішенням атестаційної комісії ГУ Національної поліції в м. Києві, 14.01.2016 ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до апеляційної атестаційної комісії північного регіону на висновок атестаційної комісії ГУ Національної поліції в м. Києві з повідомленням Заступника Голови Національної поліції України - начальника Головного управління Національної поліції м. Києва полковника міліції Крищенка А.Є.

В скарзі позивач просив скасувати висновок атестаційної комісії ГУ Національної поліції в м. Києві, а саме: «займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність». Скарга була відхилена у звязку з тим, що позивач не набрав 60 балів і більше за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, як того вимагає положення Інструкції (пункт 5 Розділ VI).

За наслідками розгляду апеляційною атестаційною комісією північного регіону, згідно протоколу від 18.01.2016 скаргу ОСОБА_2 одноголосно відхилено, як зазначено у протоколі, виходячи з наступного: «скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у звязку з чим подана скарга розгляду не підлягає».

14 грудня 2016 року позивач дізнався про те, що скарга відхилена, після цього звернувся з позовом до Київського окружного адміністративного суду.

Разом з цим наказом Головного управління Національної поліції в місті Києві від 06.05.2016 № 407 о/с (далі - оскаржуваний наказ) за пунктом 5 (через службову невідповідність) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» полковника поліції ОСОБА_2, заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції у м. Києві звільнено зі служби в поліції з 06.05.2016.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 у справі № 810/637/16 адміністративний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано проведене атестування щодо ОСОБА_2 таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію», визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) оформлене протоколом атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в м. Києві від 24.12.2015 № 24/12/1 в частині невідповідності займаній посаді та звільнення з Національної поліції України через службову невідповідність полковника поліції ОСОБА_2.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, яка набрала законної сили, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в м. Києві залишено без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 - без змін.

Позивач, враховуючи викладене та вважаючи оскаржуваний наказ протиправним та незаконним, оскільки підстави звільнення із служби в поліції, що зазначені в цьому наказі відпали, звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі Закон «Про поліцію») національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015 № 27 Положення про Головне управління Національної поліції у місті Києві (далі - Положення) у своїй діяльності Головне управління керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, а також іншими актами законодавства України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, у тому числі нормативно-правовими актами МВС та цим Положенням.

Відповідно до пункту 16 розділу IV Інструкції атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обовязків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Під час проведення атестування шляхом відкритого голосування атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, приймають один з висновків зазначених у п. 15 розділу IV Інструкції, а саме: займаній посаді відповідає; займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційна комісія проводить розгляд матеріалів та голосування за відсутності особи, щодо якої приймається рішення (п. 17 розділу IV Інструкції).

Такі рішення атестаційної комісії відповідно до п. 18 розділу IV Інструкції приймаються більшістю голосів присутніх на засіданні членів атестаційної комісії.

Згідно із пунктом 20 розділу IV Інструкції усі рішення атестаційної комісії оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

Висновки атестування, зазначені в протоколі атестаційної комісії, заносяться до атестаційного листа, який підписується головою та секретарем комісії та в місячний строк направляється до керівника, якому надано право на призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції (пункт 24 розділу IV Інструкції).

За приписами підпункту 10 пункту 14 Положення начальник Головного управління Національної поліції в Київській області приймає на службу та звільняє із служби, призначає на посаду та звільняє з посади поліцейських відповідно до закону.

Відповідно до пункту 28 розділу IV Інструкції керівники органів поліції, яким надано право призначення поліцейського на посаду та звільнення з посади або зі служби в поліції, зобовязані через 15 календарних днів з дня підписання атестаційного листа з висновками, визначеними підпунктом 3 або 4 пункту 15 цього розділу, забезпечити його виконання шляхом видання відповідного наказу.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вже зазначалось, постановою Київського окружного адміністративного суду від 12.05.2016 у справі № 810/637/16, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.07.2016, яка набрала законної сили, адміністративний позов ОСОБА_2 було задоволено, визнано проведене атестування щодо ОСОБА_2 таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про Національну поліцію», визнано протиправним та скасовано рішення (висновок) оформлене протоколом атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в м. Києві від 24.12.2015 №24/12/1 в частині невідповідності займаній посаді та звільнення з Національної поліції України через службову невідповідність полковника поліції ОСОБА_2

Щодо посилань відповідача на те, що судом першої інстанції не надано оцінки, що оскаржуваний наказ від 06.05.2016 року № 407 о/с прийнятий на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, а також щодо посилань відповідача на неправильне трактування ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», слід зазначити наступне.

Колегія суддів звертає увагу на те, що підставою для винесення оскаржуваного наказу був атестаційний лист з висновком атестаційної комісії від 24.12.2015, який був визнаний протиправним та скасований рішенням суду, а також визнання цим судовим рішенням проведеного атестування таким, що не відповідає вимогам Закону України «Про Національно поліцію».

Зазначене рішення набрало законної сили, у зв'язку з чим суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо безпідставності оскаржуваного наказу та незаконного звільнення позивача, у зв'язку з чим такий наказ підлягає скасуванню, а позивач поновленню на посаді заступника начальника управління - начальника відділу (боротьби зі злочинами, повязаними з торгівлею людьми) кримінальної поліції у м. Києві.

Слід врахувати, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (частина 2статті 235 КзпП України).

А також, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Механізм здійснення розрахунку середньої заробітної плати визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженимпостановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції у м. Києві від 18.08.2016 №3144 про доходи ОСОБА_2, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з березень 2016 року по квітень 2016 року становить 18 000 грн.

При цьому, кількість робочих та фактична кількість відпрацьованих робочих днів за березень 2016 року складає 22 дні, за квітень 2016 року 21, загалом 43 робочих дня.

Поділивши заробітну плату на кількість робочих днів виходить середньоденна заробітна плата, а саме 418, 60 грн.

Таким чином, середньоденну заробітну плату слід помножити на кількість робочих днів вимушеного прогулу, а саме з 15 травня по 14 вересня 2016 року кількість робочих днів в яких становить 86 (вісімдесят шість) робочих днів (86 днів * 418, 60 грн. = 36 000 грн.).

Отже, сума заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_2 за 86 днів становить 36 000 грн.

Відповідно до пунктів 2 та 3 частини першої статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 41, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в місті Києві - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 08 грудня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.