Справа № 804/3066/16
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2016 рокусправа № 804/3066/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сафронової С.В.

суддів: Чепурнова Д.В. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового засідання: Царьової Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року

у адміністративній справі № 804/3066/16 за позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Приватного підприємства "ЕКСПРЕС-2001" про стягнення адміністративно-господарських санкцій,,-

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року відмовлено в задоволенні позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів щодо стягнення з Приватного підприємства "ЕКСПРЕС-2001" адміністративно-господарські санкції у розмірі 37 720, 94 грн.

Постанову в апеляційному порядку оскаржив позивач, вважає, що суд порушив норми матеріального права, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, просить постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги. На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що роботодавець повинен вжити всіх необхідних заходів по працевлаштуванню інвалідів, проте здійснення цих заходів не може стати обставиною, яка б звільняла підприємство від відповідальності, оскільки результатом працевлаштування є укладення трудового договору між працівником, в даному випадку інвалідом, та власником або уповноваженим ним органом.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволені адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач вжив всіх необхідних заходів, передбачених Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", для працевлаштування інвалідів. Зокрема, відповідач створив робочі місця для інвалідів, інформував центр зайнятості про наявність вакансій на підприємстві для інвалідів, та подавав звіт за формою №3-ПН, у яких зазначена наявність вакансій для працевлаштування інвалідів та звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою №10-ПІ. Докази про відмову відповідача у працевлаштуванні інвалідів в матеріалах справи відсутні.

Частиною третьою статті 18 Закону України № 875-ХII "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною четвертою статті 20 Закону України "Про зайнятість населення" № 803-XII підприємства, установи і організації незалежно від форми власності зобов'язані щомісяця подавати місцевим центрам зайнятості адміністративні дані у повному обсязі про наявність вільних робочих місць (вакансій), у тому числі призначених для працевлаштування інвалідів.

Статтею 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників особового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" встановлено, що працевлаштування інвалідів здійснюється органами виконавчої влади з питань праці та соціальної політики, органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями інвалідів.

Тобто, законом на підприємство покладено обов'язок створити (пристосувати), атестувати належним чином робочі місця для працевлаштування інвалідів та повідомити про це органи, перелічені в ч. 1 ст. 8 Закону, а ті, в свою чергу, зобов'язані направити підприємству на працевлаштування інвалідів.

Частиною першою статті 20 зазначеного Закону встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

При цьому порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій згідно ч.2 цієї статті тягне за собою нарахування пені, яка обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в ч. 1 ст. 20 Закону № 875-ХII, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу,встановленого ч.1 ст. 19 цього Закону.

Судом встановлено, що згідно поданого ПП "ЕКСПРЕС-2001" звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік форми № 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 86 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок №02) становить 1 особа; а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (рядок №03) становить 3 особи.

Виконання нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів підтверджується наявними в матеріалах справи копіями звіту за формою №3-ПН, у яких зазначена наявність вакансій для працевлаштування інвалідів. При цьому звіти за формою №3-ПН про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів до центру зайнятості відповідно до ч. 4 ст. 20 Закону України "Про зайнятість населення" ПП "ЕКСПРЕС-2001" подавало щомісячно.

Створення належних для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації, забезпечення соціально-економічних гарантій, передбачених законодавством, підтверджується Наказом "Про створення робочих місць інвалідів" №1-К/1 від 01.01.2014 р., яким керівництво підприємства затвердило норматив вакантних робочих місць у розмірі 4% від загальної численності працюючих для працевлаштування інвалідів та затвердило перелік вакантних професій (посад) для виконання встановленого законодавством нормативу робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що у 2015 році на підприємстві працювала особа, якій встановлено інвалідність, а саме - ОСОБА_1, яку було прийнято на роботу з 01.03.2011р. згідно наказу №21-К/1 від 28.02.2011р. та звільнено з 10.04.2015р. за наказом №19-К від 10.04.2015р. на підставі письмової заяви працівника.

В матеріалах справи також наявний лист від Дніпродзержинського міського центра зайнятості за вих. №1191 від 25.05.2016р., яким підтверджується надання відповідачем звітності за формою 3-ПН протягом 2015 року та у якому також зазначено про надання трьом особам із обмеженими фізичними можливостями пропозицій щодо працевлаштування на ПП "ЕКСПРЕС-2001" та відмову зазначених осіб від працевлаштування.

Окрім наведеного, у листі Дніпродзержинського міського центра зайнятості зазначено про прийняття відповідачем участі у проведених центром зайнятості у 03.12.2015 році заходів, а саме: ярмарці вакансій для працевлаштування осіб з інвалідністю та круглому столі з роботодавцями на тему "Шляхи подальшої співпраці центру зайнятості з роботодавцями з питань працевлаштування осіб з інвалідністю".

Вищевикладене свідчить про виконання відповідачем вимог щодо створення робочих місць відповідно до нормативу, встановленого ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", а також належне інформування територіального органу зайнятості про наявність вільних робочих місць та потребу у направленні до підприємства інвалідів для працевлаштування.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ПП "ЕКСПРЕС-2001" не було допущено порушень Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", оскільки відповідачем вчинялись всі залежні від підприємства дії для забезпечення необхідної кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а позивачем в свою чергу не надано жодного доказу щодо спростування дій, вчинених відповідачем з метою виконання вимог ст. 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Разом з тим, за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування ПП "ЕКСПРЕС-2001" відповідачем нараховано 37 720, 94 грн. адміністративно - господарських санкцій. Строк сплати заборгованості за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році закінчився 15.04.2016 року

Проте, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Законом України від 25 червня 1991 року № 1251-XII "Про систему оподаткування", а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Незважаючи на щомісячне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, центр зайнятості направляв інвалідів для працевлаштування до відповідача, які не вивили бажання працювати на зазначених відповідачем вакантних місцях, у зв'язку з чим працевлаштування інвалідів, направлених центром зайнятості, не відбулося.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій, оскільки щомісячне подання останнім у 2015 році звітів за формою №3-ПН із зазначенням у графі "15" наявність вакансій для працевлаштування інвалідів ІІ та ІІІ груп слід вважати виконанням обов'язку щодо створення робочих місць для інвалідів та належним інформуванням центру зайнятості про їх наявність.

При цьому обов'язок підприємства по створенню робочих місць інвалідів не супроводжується обов'язком щодо їх працевлаштування. Роботодавець вжив всіх необхідних заходів для недопущення порушення, а факт не працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць для даної категорії громадян, у зв'язку з їх відсутністю, не може мати наслідком накладення адміністративно-господарських санкцій та нарахування пені, підставою для застосування яких є наявність вини юридичної особи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206 КАС України , судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: С.В. Сафронова

Суддя: Д.В. Чепурнов

Суддя: Т.С. Прокопчук