Справа № 815/8157/13
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Київ К/800/1045/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
СуддівЄрьоміна А.В.
Мороз Л.Л.
провівши у касаційному порядку попередній розгляд адміністративної справи за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області (далі - РС Одеського МУЮ) на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 в Одеському окружному адміністративному суді пред'явила позов до РС Одеського МУЮ про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 жовтня 2013 року нею до РС Одеського МУЮ подано заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - 1/4 квартири АДРЕСА_1, але 18 жовтня 2013 року державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації у зв'язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, та невідповідністю поданих документів приписам Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Вважає, що оскаржуване рішення відповідачем прийнято з порушенням вимог Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", а посилання відповідача на невідповідність свідоцтва про право власності від 15 грудня 2000 року з внесеними змінами правовстановлюючим документам є хибними, оскільки документ відповідає вимогам Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і внесені зміни співпадають та відповідають дійсності.

З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просила скасувати рішення РС Одеського МУЮ про відмову у реєстрації права власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2013 року № 6926597 та зобов'язати РС Одеського МУЮ зареєструвати право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року, залишеною без зміни ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року, позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Скасовано рішення РС Одеського МУЮ про відмову у реєстрації права власності на нерухоме майно від 18 жовтня 2013 року № 6926597.

Зобов'язано РС Одеського МУЮ зареєструвати право власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_4

Не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, РС Одеського МУЮ подала касаційну скаргу. Посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.

Судами першої та апеляційної інстанцій у цій справі встановлено, що 08 жовтня 2013 року ОСОБА_4 подала до РС Одеського МУЮ заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності на 1/4 квартири АДРЕСА_1.

18 жовтня 2013 року у зв'язку з неможливістю встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, на підставі статті 24 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", пунктів 16, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, 29 січня 2013 року державним реєстратором прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 18 жовтня 2013 року № 6926597.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною четвертою статті 15 Закону України від 01 липня 2004 року

№ 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", в редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 1952) встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Стаття 19 Закону № 1952 передбачає підстави, які зумовлюють державну реєстрацію прав, а саме:

- договори, укладені у порядку, встановленому законом;

- свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону;

- свідоцтва про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді;

- державні акти на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом;

- рішення судів, що набрали законної сили;

- інші документи, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Відповідно до Розділу II Прикінцеві та Перехідні Положення Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна до 01 січня 2013 року провадилась реєстраторами бюро технічної інвентаризації, створеними до набрання чинності цим Законом та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

З 01 січня 2013 року Державна реєстрація прав власності на об'єкти нерухомого майна здійснюється у Державному реєстрі прав, який відповідно до частини першої статті 10 Закону № 1952, містить відомості про зареєстровані права і обтяження, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав. Невід'ємною складовою частиною Державного реєстру прав є база даних про реєстрацію заяв і запитів та реєстраційні справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій виходили з необґрунтованості рішення відповідача щодо відмови позивачу у реєстрації права власності.

Така правова позиція судів є правильною, оскільки вона ґрунтується на повно та всебічно встановлених обставинах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Положеннями статті 8 Закону № 1952-IV встановлено, що орган державної реєстрації прав:

1) проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації;

2) забезпечує ведення Державного реєстру прав;

3) надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом;

4) забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна;

5) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до пункту 26 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 № 703 (далі - Порядок № 703) для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно та інші документи, визначені цим Порядком.

Підпунктом 6 пункту 27 Порядку визначено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, серед іншого, є свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді.

Відповідно до пункту 28 Порядку для проведення державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно заявник, крім документів, що зазначені у пункті 27 цього Порядку, подає копії документів, що зазначені в пункті 9 цього Порядку (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

На виконання вказаних вимог Порядку позивачем надано відповідачу свідоцтво про право власності на житло від 15 грудня 2000 року з позначкою "внесення змін 20 вересня 2013 року", розпорядження органу приватизації від 15 грудня 2000 року № 147754 з позначкою "внесення змін 20 вересня 2013 року" та розпорядження від 20 вересня 2013 року № 164 Департаменту міського господарства Одеської міської ради "Про внесення змін у розпорядження органу приватизації від 15 грудня 2000 року № 147754 та у свідоцтво від 15 грудня 2000 року НОМЕР_1 про право власності на житло".

Судами встановлено, що Департаментом міського господарства Одеської міської ради, згідно з пунктом 2.2.2 Статуту, прийнято розпорядження від 20 вересня 2013 року № 164, яким внесено зміни у розпорядження органу приватизації від 15 грудня 2000 року № 147754 та у свідоцтво від 15 грудня 2000 року НОМЕР_1 про право власності на житло, та у зв'язку з технічною неможливістю внести зміни в раніше видане розпорядження та свідоцтво, визначено видати новий пакет документів, з урахуванням внесених змін.

Відповідно до пункту 3 розпорядження даний документ направлено до РС Одеського МУЮ.

На виконання розпорядження позивачу видано правовстановлюючий документ - свідоцтво про право власності на житло від 15 грудня 2000 року з внесеними змінами від 20 вересня 2013 року, який підтверджує належність позивачу права власності на об'єкт нерухомого майна.

За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку, що у відповідача не було підстав для відмови ОСОБА_4 у реєстрації права власності.

Ухвалені судами у цій справі судові рішення є законними і обґрунтованими, підстав для їх скасування або зміни немає.

Доводи касаційної скарги не містять у собі посилань на наявність порушень чинного законодавства, які є підставами для висновку про те, що судами неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права і що призвело або могло призвести до ухвалення незаконних та необґрунтованих судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без зміни, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області залишити без задоволення, а оскаржувані постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2014 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 20 серпня 2014 року в адміністративній справі за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії - без зміни.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді Горбатюк С.А.

Єрьомін А.В.

Мороз Л.Л.