Справа № 711/9984/16-а
Суддя: Шипович В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 711/9984/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.12.2016 року Суддя Придніпровського районного суду міста Черкаси Шипович В.В. розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у місті Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 21.11.2016 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у місті Черкасах Черкаської області (далі УПФУ) про зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії починаючи з 01.11.2011 року та визнання протиправними дій УПФУ щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01.11.2011 року.

Позивач посилався на те, що має статус постраждалого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорії 1 та є інвалідом 3 групи у звязку із захворюванням повязаним із виконанням обовязків військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Перебуває на обліку в УПФУ, як отримувач основної та додаткової пенсії відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». До листопада 2011 року отримував пенсію в розмірі 6,5 мінімальних пенсій за віком на підставі ст. 49-54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Але з 1 листопада 2011 року розмір його пенсії було зменшено на підставі постанов Кабінету Міністрів України №745 та №1210. Такі дії, на думку позивача, суперечать статті 22 Конституції України та рішенням Конституційного Суду України у справах №5-рп/2005, №6-рп/2007, №10-рп/2008. 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни до Конституції України, згідно з якими Конституцію доповнено статтею 151-2 про те, що рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обовязковими, остаточними і не можуть бути оскаржені. 4 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ із письмовою заявою про приведення належних йому пенсійних нарахувань та виплат у відповідність з вимогами Конституції України, однак отримав відмову. Законодавство Української РСР, яке діяло на час його участі в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (з 03.05.1986 по 17.05.1986, та з 27.05.1986 по 14.06.1986) передбачало як підвищену оплату праці, так і гарантії для осіб, що отримали інвалідність внаслідок ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, зокрема нарахування та виплату пенсії в 30-ти кратному розмірі. Таким чином передбачені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» державні пенсії для ліквідаторів-інвалідів в 6-8-10 кратному розмірі від мінімальної пенсії за віком були меншими ніж передбачено законодавством Української РСР. Крім того позивач просив врахувати рішення Європейського суду з прав людини у справі «Петриченко проти України». При цьому посилання УПФУ на рішення Конституційного Суду України від 26.12.2011 №20-рп/2011, від 25.01.2012 №3-рп/2012 вважав безпідставним, оскільки Верховною Радою України прийнята постанова №775 від 24.02.2014 року «Про реагування на факти порушення суддями Конституційного Суду України присяги судді». За таких обставин позивач просив суд:

1)«Визнати протиправними порушення з боку УПФ в м. Черкаси, в відношенні нього та вимог статей 22 та 46 Конституції України, і рішень Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2а-117/09 від 23.12.2009 року та Апеляційного суду в Черкаській області №22ц-2667/2010р від 15.06.2010 року. Відповідач в добровільному порядку став виконувати постанови судів, але з 01.11.2011 відмовив в перерахунку і виплаті призначених пенсій з огляду на відсутність підстав такого перерахунку згідно ЗУ «Про Державний бюджет України на 2011, 2012, 2013р.». Постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси № 2а-117/09 від 23.12.2009 року та Апеляційного суду в Черкаській області №22ц-2667/2010р від 15.06.2010 року підтвердили порушення конституційних прав. УПФ відповідно до п. 2 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015р. за № 41/26486) зобовязаний керуватися у своїй діяльності, а також підпунктів 7 та 8 пункту 4 цього положення, згідно яких відповідач призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, для чого забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату цих пенсій, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок державного бюджету України.

2)Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Черкаси здійснити перерахунок та виплату щомісячної державної пенсії по інвалідності, як інваліду 3 групи, в розмірі не нижче 6 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до ч.4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням вже проведених виплат.

3)З урахуванням факту, що державні пенсії як інваліду ЧАЕС є єдиним джерелом фінансування харчування, лікування та життя, фізичної неможливості отримувати інші доходи, зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Черкаси здійснити починаючи з 01 листопада 2011 року перерахунок та виплату щомісячної та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоровю, як інваліду 3 групи, в розмірі 50 відсотків мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, відповідно до вимог ст. 50, ч. 4 ст. 54, ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-12, з урахуванням ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» та з урахуванням вже проведених виплат.

4)Зобовязати Управління пенсійного фонду України в м. Черкаси виконати постанову суду негайно та подати звіт про виконання судового рішення протягом 1 місяця з дня набрання постановою законної сили».

Ухвалою суду від 23.11.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до УПФУ про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії, у звязку із пропуском строку звернення до адміністративного суду залишено без розгляду в частині позовних вимог про перерахунок та виплату пенсії за період з 01.11.2011 року по 20.05.2016 року та про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 01.11.2011 року по 20.05.2016 року.

Ухвалою суду від 23.11.2016 року відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до УПФУ про перерахунок та виплату пенсії за період з 21.05.2016 року та про визнання протиправними дій щодо відмови у перерахунку та виплаті пенсії з 21.05.2016 року.

У своїх додаткових письмових поясненнях від 06.12.2016 року ОСОБА_1 вказав, що УПФУ не виконало рішень Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2009 року у справі №2а-117/09 та Апеляційного суду Черкаської області від 15.06.2011 року у справі №22ц-2667/2010. Він просить дати оцінку та винести справедливе рішення про порушення його прав у 2016 році згідно ст. 22 Конституції України. Також позивач вказав про свій намір звернутися до Конституційного Суду України згідно ст. 151-1 Конституції України.

Відповідач 08.12.2016 року подав до суду письмові заперечення проти позову, вказавши, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в УПФУ, як особа постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. З 01.05.2016 року ОСОБА_1 отримує пенсійні виплати в сумі 2542,5 гривень, які складаються із: основного розміру пенсії 1638,5 гривень (1130 грн. прожитковий мінімум х 145%); додаткова пенсія інвалідам 3 групи внаслідок Чорнобильської катастрофи 284,7 гривень; підвищення інвалідам війни 3 групи 339 гривень; щомісячна цільова допомога на проживання 50 гривень; державна адресна допомога 230,3 гривень. 04.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ із заявою про перерахунок пенсії у звязку із набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року. Однак на думку УПФУ підстави для перерахунку пенсії ОСОБА_1 відсутні з огляду на положення Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», постанов КМУ №745 від 06.07.2011 року, №1210 від 23.10.2011 року, рішень Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26.12.2011 року, №3-рп/2012 від 25.01.2012 року.

Суть спірних правовідносин полягає у правомірності дій УПФУ щодо нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 у період з 21.05.2016 року та розгляду його заяви від 04.11.2016 року про перерахунок пенсії.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою та другої статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами вивчення позовної заяви, заперечень проти позову та дослідження наданих суду доказів, встановлено що, ОСОБА_1 є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 1 категорії, має 3 групу інвалідності у звязку із захворюванням повязаним із виконання обовязків військової служби по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та перебуває на обліку в УПФУ як отримувач пенсійних виплат.

04.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ із заявою в якій зазначив, що УПФУ порушує вимоги статей 21, 22, 46 Конституції України та посилаючись на те, що його пенсія як інваліда 3 групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС не може бути менше 6 прожиткових мінімумів вимагав поновити його конституційні права, нарахувати та сплатити невиплачені кошти за період з 01.11.2011 року.

Листом УПФУ №784/К-10 від 11.11.2016 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав аналогічних наведеним у запереченні проти позову.

Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.11.2009 року у справі №2а-629/09, яка набрала законної сили 15.06.2010 року, зобовязано УПФУ здійснити перерахунок пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 50, 54 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виходячи з розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність і виплачувати її з дня подання заяви до суду.

Додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю і державна пенсія для громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та стали інвалідами передбачені статтями 49-51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 року №796 (далі Закон № 796).

За період з 01.01.2008 року до статей 49-51, 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неодноразово вносились зміни.

З 01.01.2008 року в статті 50, 51, 54 Закону № 796 внесено зміни (п.28 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 №107), якими передбачалось, що додаткова пенсія за шкоду заподіяну здоров'ю та державна пенсія, призначаються у процентах прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, в залежності від категорії та групи інвалідності.

22.05.2008 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 10-рп/2008, яким визнав такими, що не відповідають Конституції України деякі норми Закону №107 - VI в тому числі і п.28 розділу II.

Проте, після ухвалення Конституційним Судом України зазначеного рішення, Верховною Радою України не був встановлений новий порядок нарахування цього підвищення та не поновлено норму у попередній редакції.

28 травня 2008 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову за №530 «Деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян», якою, в тому числі, визначались розміри щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та державної пенсії.

Наступними постановами Кабінету Міністрів України, які встановлювали розмір додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю та державної пенсії були: постанова від 06.07.2011 №745 « Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету » (набрала чинності з 23.07.2011), та постанова від 23.11.2011 №1210 « Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка є чинною на час подання адміністративного позову.

Відповідно до Постанови КМУ від 23.11.2011 року №1210 (із змінами, внесеними Постановою КМУ №112 від 25.03.2014 року), - мінімальний розмір пенсії для учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС III групи інвалідності становить 145 відсотків прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність; щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, особам, що належать до категорії 1 з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС інвалідам III групи становить 284,7 гривні.

28 грудня 2014 року прийнято Закон України №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».

Відповідно до п. 9 ч. 4 Закону України №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», стаття 50 Закону №796 викладена в наступній редакції, - «Особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України». Цим же законом статтю 54 Закону №796 викладено в наступній редакції, - «Пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців. Умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв'язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань».

Зазначені положення Закону України №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» та Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» неконституційними не визнані.

Державна пенсія та додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у період з травня 2016 року по теперішній час сплачуються УПФУ ОСОБА_1 у розмірах передбачених Постановою КМУ від 23.11.2011 року №1210 (із змінами, внесеними Постановою КМУ №112 від 25.03.2014 року). Розмір пенсії ОСОБА_1 (2542,5 гривень) не є нижчим від прожиткового мінімуму встановленого законом на час розгляду справи.

З приводу доводів позивача щодо порушення УПФУ статей 21, 22, 46 Конституції України та про необхідність застосування практики Європейського суду з прав людини необхідно зазначити наступне.

Вказаними статтями Конституції України передбачено:

Стаття 21. Усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Стаття 22. Права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Стаття 46. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (зокрема, у рішеннях у справах «Аррас та інші проти Італії», «Сухобоков проти Росії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 проти України №43331/12 від 03 червня 2014 року щодо скарги заявниці про невиконання рішення суду від 19 січня 2010 року щодо нарахування та виплату пенсії у розмірі, встановленому статями 50 та 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» після внесення у 2011 році змін до законодавства, Європейський суд з прав людини констатував, що подальша дія вищезазначеного судового рішення закінчилася, коли у законодавство, яке регулювало пенсійні виплати заявниці, було внесено зміни. Відповідно, обов'язок Уряду забезпечити виконання рішення закінчився щонайпізніше 1 листопада 2011 року, коли змінене законодавство було застосовано до пенсії заявниці. Протягом зазначеного періоду заявниця отримувала пенсію згідно з рішенням суду від 19 січня 2010 року, і таким чином для скарги немає підстав.

Цим же рішенням Європейський суд з прав людини підтвердив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Отже, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційне допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

На залежність розмірів соціальних виплат від економічних чинників вказав і Конституційний Суд України, зокрема, у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 у справі щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 4 розділу VII Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік». У цьому Рішенні вказано, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності, між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень (абзац сьомий підпункту 2, пункту 2 Рішення). При цьому Конституційним судом України взято до уваги статтю 22 Загальної декларації прав людини, за якою розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 р у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12.10.2004 (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 Рішення).

Як відзначив Конституційний Суд України, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства

У іншому рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 Конституційний Суд України дійшов висновку, що «однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості»

Також, в цьому Рішенні вказано, що «...суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.».

З системного аналізу наведених рішень слідує, що при їх прийнятті Конституційний Суд України виходив із додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування у межах фінансових можливостей держави права кожного на достатній життєвий рівень.

При цьому, як відзначив Конституційний Суд України, зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2.1 рішення від 26.12.2011 N 20- рп/2011).

Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2013 по справі № 21-53а13 та 05.11.2013 по справі № 21-293а13, які є обов'язковими для застосування судами, - виплату пенсії не може бути обмежено будь-яким кінцевим терміном або строком, оскільки це обмежувало б право особи на отримання державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду заподіяну здоров'ю, яка має виплачуватись постійно, один раз на місяць протягом невизначеного часу без встановлення будь-якого терміну або строку виплати пенсії. Порядок та строки нарахування пенсії можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання

Таким чином з урахуванням наведеної практики Європейського Суду з прав людини, рішень Конституційного Суду України, правових висновків Верховного Суду України доводи позивача про порушення УПФУ статей 21, 22, 46 Конституції України не знайшли свого підтвердження у розглядуваній справі. Дії УПФУ щодо нарахування та виплати позивачу у період з травня 2016 року по теперішній час пенсії відповідають чинному законодавству, а тому є правомірним. Підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Отже у спірних правовідносинах УПФУ діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законодавством України та правомірно відмовило у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 04.11.2016 року.

Набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 року не є підставою для перерахунку пенсії ОСОБА_1 чи відновлення порядку її обчислення, який діяв до 01.11.2011 року.

Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст. 17, 19, 21, 22, 46 Конституції України, ст. 8-10, 71, 161-162, 183-2, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у місті Черкасах Черкаської області про визнання дій протиправними, зобовязання здійснити перерахунок та виплату пенсії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий: ОСОБА_3