Справа № 127/17185/16-а
Суддя: Гуменюк К. П.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/610/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 листопада 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

головуючого-судді Гуменюка К.П.,

секретаря Подоляк М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди. Викладені в позовній заяві вимоги мотивовано тим, що в травні 2001 року ОСОБА_3 звернувся до управління соціального захисту населення Замостянської районної ради м. Вінниця щодо призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до Списку № 1. В звязку з цим, позивачу було призначено пенсію на пільгових умовах згідно п. «а» ч. 1 ст. 13, ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Списку №1. Разом з тим, в червні 2016 року представник позивачу був направлений запит до відповідача щодо припинення нарахування і виплати пенсію. З відповіді ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці, позивачу стало відомо про те, що з 01.04.2015 року йому було припинено виплату пенсії до винесення вироку. Дане рішення відповідача, ОСОБА_3 вважає протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки вирок в кримінальній справі вже набрав законної сили. Так, під час розгляду кримінальної справи судом було встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працював в «ОСОБА_1 старателів «Приполярье» на підземних роботах 21 рік 3 місяці та 12 днів, повний робочий день, та має право на отримання пільгової пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, позивач зазначає, що йому була спричинена відповідачем моральна шкода, яка полягає в тому, що будучи людиною похилого віку залишився без будь-яких коштів для існування, не мав змоги купити собі продукти, необхідний одяг та сплатити за комунальні послуги. Внаслідок душевних страждань, постійного стресу, переживань, щодо відсутності коштів на існування, у ОСОБА_3 погіршився стан здоров'я, загострились хронічні хвороби, в результаті чого він перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні в період з 28.06.2015 по 10.07.2015 року. Діагноз атеросклероз аорти, атеросклеротичний кардіосклероз. Виходячи з вищенаведеного, ОСОБА_3 звернувся в суд з даним позовом та просить:

-визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці, оформлене протоколом засідання Комісії для розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення від 15.04.2015 № 11 в частині призупинення виплати йому пенсії;

-зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до його трудового стажу стаж роботи на підземних роботах в «ОСОБА_1 старателів «Приполярье» тривалістю 21 рік 3 місяці 12 днів;

- зобов'язати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці починаючи з 01.04.2015 року поновити нарахування та виплату йому пенсії на пільгових умовах, яка була призначена 05.04.2001 на підставі п. «а» ч. 1 ст. 13 та ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції від 17.02.2000 та наявних у пенсійній справі трудової книжки, виданої на його ім'я, довідки уточнюючої особливий характер праці, необхідної для призначення пільгової пенсії від 30.09.1996 № 2176, довідки від 30.09.1996 № 134 про розмір його заробітної плати, що видані підприємством «Артіль старателів «Приполярье»;

-зобов'язати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити нарахування та виплату йому компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пільгової пенсії за період починаючи з 01 квітня 2015 року по день її виплати відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159;

-стягнути з ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладеній в позовній заяві та просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення та пояснила, що ОСОБА_3 з 05.04.2001 року було призначено пенсію на пільгових умовах (зі зменшенням пенсійного віку на 10 років), відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення». В квітні 2015 року ОСОБА_4 стало відомо про те, що позивач підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, а саме використання завідомо підробленого документа та у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому у великих розмірах ( надання для призначення пенсії недостовірних документів). З огляду на це, з 01.04.2015 року позивачу було припинено виплату пенсії до винесення вироку. Так, вироком суду, який набрав чинності, встановлено, що ОСОБА_3 надав для призначення пенсії завідомо підроблені документи. Представник вважає, що недійсність окремої частини документу породжує недостовірність та недійсність усього документу, тому підстави для продовження виплати пенсії - відсутні. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди, представник відповідача також заперечили тому, що позивач не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди та наявності причинно-наслідкового звязку між моральними стражданнями та діями (бездіяльністю) управління. Просила відмовити ОСОБА_3 в задоволенні його адміністративного позову.

Вислухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що представник позивача 09.06.2016 року звернувся до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці з адвокатським запитом щодо підстав припинення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_3 на пільгових умовах (а.с. 26-27).

З відповіді ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці від 21.06.2016 року вбачається, що пенсія позивачу була призначена з врахуванням документів, в яких містяться неправдиві відомості, тому згідно рішення Комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсій відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення та Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» № 11 від 15.04.2015 р. було припинено з 01.04.2015 року виплату пенсії ОСОБА_3, до винесення вироку. Так, вироком суду було встановлено, що трудова книжка та довідка, на підставі яких була призначена пенсія позивачу, містять неправдиві відомості та є завідомо підробленими. Оскільки інших документів про стаж роботи позивача в матеріалах справи немає, тому відсутні підстави для відновлення виплати йому пенсії (а.с. 28-29).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною радою України. Суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно ст. 8 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають:

- громадяни України, які застраховані згідно з цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб члени їхніх сімей, та інші особи, передбачені цим Законом;

- іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні, на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг із системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

З паспорта громадянина України, суд вбачає, що ОСОБА_3 народився 5 квітня 1951 року (а.с. 11).

В ст. 44 вищевказаного Закону зазначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_3 29 травня 2001 року звернувся до управління соціального захисту населення з завою про призначення йому пенсії на пільгових умовах (а.с. 18). На час призначення пенсії на пільгових умовах, вік позивача становив більше ніж 50 років.

Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Відповідно до довідки ОСОБА_4 пенсійного фонду України в м. Вінниці № 355 від 02.03.2015 року, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в управлінні та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до статті 14 ч. 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Сума виплаченої пенсії за період з 05.04.2001 р. по 05.04.2011 р. складає 160 358,24 грн. (а.с. 19).

Також факт призначення ОСОБА_3 пенсії за віком на пільгових умовах за ч. 2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підтверджується протоколом від 30.05.2001 року, відповідно до якого стаж роботи становить 25 років 3 місяці 13 днів.

З аналізу вищевказаних документів та пояснень сторін, суд прийшов до висновку, що позивачу було призначено пенсію на пільгових умовах, зі зменшенням пенсійного віку на 10 років, згідно ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З витягу з протоколу № 11 від 15.04.2015 року засідання Комісії для розгляду спірних питань, пов'язаних з призначення (перерахунком) та виплатою пенсії відповідно до чинного законодавства України про пенсійне забезпечення, судом встановлено, що ОСОБА_3 було призупинено з 01.04.2015 року виплату пенсії до винесення вироку (а.с. 30). Підставою припинення виплати пенсії стало те, що відповідачем було отримано повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме надання для призначення пенсії недостовірних документів.

Судом також встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 25 квітня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 190, ч.4 ст. 358 КК України (а.с. 14-17). Даний вирок набрав законної сили 26.05.2016 року. З обвинувачення вбачається, що позивачу ставиться в провину те, що він подав для нарахування пенсії документи, що містили неправдиві відомості щодо його роботи з 1988 по 1992 рік, оскільки у вказаний час він відбував покарання.

Зі змісту вироку суду вбачається, те що судом було встановлено, що ОСОБА_3 дійсно працював в «Артіль старателів «Приполярье», на підземних роботах 21 рік 3 місяці та 12 днів, повний робочий день у виробництві з добування дорогоцінних і кольорових металів шахтним способом під землею з повним робочим днем, слюсарем по ремонту та обслуговування технологічного устаткування, а також машиністом ел.комбайна та мав право на отримання пільгової пенсії на підставі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також з вироку суду встановлено, що ОСОБА_3 подав для отримання пенсії довідку № 2176 від 30.09.1996р., уточнюючу особливий характер праці, необхідної для призначення пільгової пенсії та трудову книжку, що містить неправдиві відомості про його роботу у вказаному підприємстві з липня 1988 по 1992 липень рік зі стажем роботи 25 років. 3 місяці 12 днів. Саме в цій частині, тобто щодо зазначення стажу роботи ОСОБА_3 на «Артілі старателів «Приполярье» довідка № 2176 від 30.09.1996р. та трудова книжка містять неправдиву інформацію, яка явно суперечить дійсним обставинам справи, оскільки сукупністю інших доказів у справі підтверджено, що ОСОБА_3 з 29.07.1988 по 29.07.1992 р.р. відбував покарання у виді позбавлення волі.

Щодо довідки про заробітну плату ОСОБА_3 № 134 від 30.09.1996р., то остання містить достовірну інформацію в частині зазначення розміру заробітної плати позивача під час його роботи в «Артілі старателів «Приполярье», оскільки ОСОБА_3 у вказаному не обвинувачується та стороною обвинувачення вказаний факт не оспорюється та не спростований належними та допустимими доказами у справі.

Згідно ч. 4 ст. 72 КАС України, вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25.07.2002р. у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28.10.1999 р. у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що факт наявності трудового стажу на підземних роботах ОСОБА_3 є доведеним та становить 21 рік 3 місяці 12 днів, в результаті чого останній має право на отримання пільгової пенсії на підставі п. «а» ч.1 ст. 13, ч.2 ст. 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Списку №1.

Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Пунктом 1010000 Розділу І Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими та особливо тяжкими умовами праці, зайнятість у яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення» визначено, що підземні роботи у шахтах, рудниках і на копальнях з видобування корисних копалин; в геологорозвідці; на дренажних шахтах; на будівництві шахт, рудників, копалин надає право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах.

Пенсії за віком призначаються довічно, незалежно від стану здоров'я (ст. 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).

Пунктом першим частиною першою ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється, якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості.

Так, з матеріалів справи, матеріалів пенсійної справи судом було достовірно встановлено, що ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці відповідно до норм п. 1 ч. 1 ст. 49 вищевказаного Закону, законно винесено протокол, яким призупинено виплату пенсії ОСОБА_3, оскільки останньому була оголошена підозра щодо надання для призначення пенсії недостовірних документів. Таким чином, суд не вбачає підстав для визнання протиправним та скасування протоколу засідання Комісії для розгляду спірних питань, повязаних з призначенням (перерахунком) та виплатою пенсії.

З огляду на зміст вищевказаної статті закону, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці виплата пенсії ОСОБА_3 мала бути поновлена з набранням законної сили вироком суду з 26.05.2016 року, однак до цього часу позивач пенсії не отримує.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону (ч. 2 ст. 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування»).

Так, з копії вироку, який міститься в матеріалах пенсійної справи вбачається, що відповідач отримав вирок суду 01 червня 2016 року. Однак, в порушення вимог ч. 2 ст. 49 вищевказаного Закону, ним не було вжито заходів для поновлення виплати пенсії позивачу, в звязку з чим було допущено порушення законних прав позивача.

Частиною 2 статті 46 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, а саме відносно вимоги про відновлення виплати пенсії з 01.04.2015 року, оскільки підстави для застосування строку звернення до адміністративного суду відсутні.

Згідно ч.1 ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ч.1 ст. 2 вищевказаного Закону та п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 (далі Порядок), компенсація громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 2 вищевказаного Закону та п. 3 Порядку, компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на проживання, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).

Щодо виплати позивачу компенсаційних втрат частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пільгової пенсії, то, на думку суду, вони підлягають виплаті за період починаючи з 11 червня 2016 року, оскільки вирок відповідачем був отриманий 01.06.2016 року та відповідно до закону надано 10 днів для відновлення виплати (01.06.2016 + 10 днів = 11.06.2016).

Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача відносно того, що ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці не вчинялось дій щодо поновлення виплати пенсії позивачу, після набрання законної сили вироком суду тому, що недійсність окремої частини документу породжує недостовірність та недійсність усього документу, оскільки дане твердження не ґрунтується на нормах законодавства. Разом з тим, суд звертає увагу, що вироком суду встановлений стаж роботи позивача та факт наявності в нього права на отримання пільгової пенсії.

Частиною 2 ст. 71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд вважає, що ОСОБА_3 має право на поновлення виплати пенсії на пільгових умовах за весь минулий час, починаючи з дати припинення її виплати, а саме з 01.04.2015 року, а також - на нарахування компенсації втрати частини доходів, за період починаючи з 11 червня 2016 року по день її виплати, в звязку з порушенням строків її виплати.

Що стосується моральної шкоди, то в цій частині, на думку суду, позов задоволенню не підлягає за недоведеністю.

Згідно ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З правової позиції Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року, висловленій в постанові № 6-322цс15 вбачається, що у разі, якщо події, які породили цивільне право позивача на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з позовними вимогами, відбулися після 1 січня 2004 року, тобто після набрання чинності Цивільного кодексу України 2003 року, то такі позовні вимоги підлягають розгляду згідно з положеннями статей 1167, 1168 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 6936/884 вбачається, що з 28.06.2015 року по 10.07.2015 року ОСОБА_3 знаходився в стаціонарі, діагноз: сечокамяна хвороба, камінь лівого сечовода, атеросклероз аорти, атеросклеротичний кардіосклероз (а.с. 32).

Відповідно до ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд вважає, що причинного зв'язку хвороби позивача з діями (бездіяльність) відповідача, з зазначеного документу не вбачається. Інших доказів завдання моральної шкоди, позивачем надано не було. Таким чином, вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є недоведеними та задоволенню не підлягають.

Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди знайшли частково своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 94 КАС України, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1653,60 грн., за три вимоги немайнового характеру, які задоволені судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 46 Конституції України, ст.ст. 13, 22 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 8, 44, 45, 46, 49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 2, 6, 9, 18, 69, 71, 94, 159-163, 167, КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці зарахувати до трудового стажу ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) стаж роботи на підземних роботах в «ОСОБА_1 старатилей «Приполярье» тривалістю 21 (двадцять один) рік 3 (три) місяці 12 (дванадцять) днів.

Зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці починаючи з 01 квітня 2015 року поновити нарахування та виплату ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах, яка була призначена 05 квітня 2001 року на підставі пункту «а» частини 1 статті 13 та частини 2 статті 14 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та наявних у пенсійній справі трудової книжки виданої на імя ОСОБА_3, довідки уточнюючої особливий характер праці, необхідної для призначення пільгової пенсії від 30 вересня 1996 року № 2176, довідки від 30 вересня 1006 року № 134 про розмір заробітної плати ОСОБА_3, що видані підприємством «ОСОБА_1 старателей «Приполярье»

Зобовязати ОСОБА_4 Пенсійного фонду України у м. Вінниці здійснити нарахування та виплату ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати пільгової пенсії за період починаючи з 11 червня 2016 року по день її виплати.

В задоволенні інших вимог відмовити.

За рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_4 Пенсійного фонду України в м. Вінниці стягнути на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 653 (одна тисяча шістсот пятдесят три) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Вінницького міського суду

Вінницької області ОСОБА_5