Справа № 170/383/15-а
Суддя: Черпіцька Л.Т.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2016 р. м. Київ К/800/2735/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Суддів:Черпіцької Л.Т.
Гончар Л.Я.
Мороза В.Ф.
розглянувши у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_4 на постанову Шацького районного суду Волинської області від 26 червня 2015 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року у справі № 170/383/15-а за позовом ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області про зобов'язання відповідача не стягувати з нього податок 15%, як з працюючого пенсіонера, податок 15% на доходи з фізичних осіб, та зробити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з квітня 2015 року за місяці, в яких було незаконного нараховано ці податки.

Постановою Шацького районного суду Волинської області від 26 червня 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області не стягувати з ОСОБА_4 податок 15% як з працюючого пенсіонера, та провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання з 01 квітня 2015 року за місяці, які було нараховано цей податок. В задоволенні решти позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову в цій частині відмовлено. В решті постанову Шацького районного суду Волинської області від 26 червня 2015 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 у період з 21.03.1994 року по 28.07.2004 року працював на посаді судді, у тому числі голови Шацького районного суду Волинської області.

24.02.2015 року позивачу з 12.03.2013 року призначено щомісячне довічне грошове утримання відповідно до ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів», в редакції від 15.12.1992 р., яка була чинною на момент виходу позивача у відставку, та яке виплачувалося без сплати податку на доходи з фізичних осіб у розмірі 15%.

Позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області, що підтверджується матеріалами пенсійної справи.

Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України серії АС №000110 від 26.05.2015 року, ОСОБА_4 отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю на підставі рішення 6/196 від 15.02.2012 року.

З довідки форми № 4-ОПП від 27.02.2013 року № 006 вбачається, що адвокат ОСОБА_4 взятий на облік в органах державної податкової інспекції як платник податків з 15.02.2013 року.

13.03.2015 року було зупинено право позивача на заняття адвокатською діяльністю згідно з п.1 ч.1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

З квітня 2015 року з щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_4 утримується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 15% та військовий збір у розмірі 1,5%.

Крім того, з квітня 2015 року відповідач на підставі ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції Закону України від 02.03.2015 р. N 213-VIII, виплачує позивачу щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 85% призначеного розміру.

Не погоджуючись з таким відрахуванням, ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що Управлінням Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області безпідставно з квітня 2015 року здійснюється утримання 15% довічного грошового утримання позивача, як з працюючого пенсіонера, оскільки ОСОБА_4 з 13.03.2015 року адвокатську діяльність не здійснює, не працює. Поряд з цим, суд дійшов висновку про правомірність утримання 15% податку на доходи з фізичних осіб.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що самозайняті особи, зокрема, фізичні особи-підприємці та особи, що здійснюють незалежну професійну діяльність, вважаються працюючими до дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності чи незалежної професійної діяльності. Враховуючи те, що ОСОБА_4 зареєстрований особою, що здійснює незалежну професійну адвокатську діяльність, дії відповідача щодо нарахування йому довічного грошового утримання з 01.04.2015 в розмірі 85% є правомірними. Той факт, що в Єдиному реєстрі адвокатів України зазначено про зупинення права на зайняття адвокатської діяльності ОСОБА_4 з 13.03.2015, не є достатнім доводом для висновку про те, що він не проводить професійну діяльність та не вважається самозайнятою особою. Для встановлення даного розміру довічного грошового утримання визначальним є не наявність права на здійснення адвокатської діяльності, а відповідна державна реєстрація самозайнятої особи.

Однак, колегія суддів вважає передчасними такі висновки суду апеляційної інстанції.

Що стосується оподаткування довічного грошового утримання позивача з квітня 2015 року, колегія суддів виходить з наступного.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року № 71-VIII, яким внесено ряд змін до Податкового кодексу України та до Бюджетного кодексу України.

Підпунктами 162.1.1, 162.1.3 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України встановлено, що починаючи з 01 січня 2015 року платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема фізична особа - резидент, яка отримує доходи як із джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи, податковий агент.

Об'єктом оподаткування резидента відповідно ст.163 ПК України є: - загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; - доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); - іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Пунктом 164.1 статті 164 Податкового кодексу України передбачено, що базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує три розміри мінімальної заробітної плати (у розрахунку на місяць), встановленої на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Пунктом 167.1 статті 167 Податкового кодексу України визначено, що ставка податку становить 15 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.6 цієї статті) у тому числі, але не виключно у формі заробітної плати, інших заохочувальних та компенсаційних виплат або інших виплат і винагород, які нараховуються (виплачуються, надаються) платнику у зв'язку з трудовими відносинами та за цивільно-правовими договорами, якщо база оподаткування для місячного оподатковуваного доходу не перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного податкового року (далі у цьому пункті мінімальна заробітна плата). Якщо база оподаткування, яка визначена з урахуванням норм пункту 164.6 статті 164 цього розділу щодо доходів, зазначених в абзаці першому цього пункту, в календарному місяці перевищує десятикратний розмір мінімальної заробітної плати, до суми такого перевищення застосовується ставка 20 відсотків.

При цьому, з 01 січня 2015 року згідно із статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28 грудня 2014 року № 80-VIII розмір мінімальної заробітної плати для працездатних осіб встановлено у розмір 1218 грн. на місяць.

Отже, починаючи з 01 січня 2015 року, податкові агенти при виплаті пенсій у розмірі, що перевищує 3654,00 грн. (розмір мінімальної заробітної плати 1218,00 грн. х 3), зобов'язані утримати податок на доходи фізичних осіб за ставкою 15 відсотків. Якщо сума нарахування більше 12180,00 грн. (мінімальна заробітна плата 1218,00 грн. х 10) ставка податку становитиме 15 та 20 відсотків.

Вищенаведені норми Податкового кодексу не визнавалися неконституційними.

Судами встановлено, що розмір щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_4 з 01.01.2015 року становить 9490,00 грн., тобто, більший за три розміри мінімальної заробітної плати.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанції дійшли до вірного висновку про правомірність утримання Управлінням ПФУ з щомісячного довічного грошового утримання позивача податку на доходи фізичних осіб у розмірі 15%.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 у цій частині.

Щодо правомірності виплати щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 85% призначеного розміру, колегія суддів виходить з такого.

Законом України від 02.03.2015 р. №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», який набрав чинності з 01.04.2015 р., частину п'яту статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII) викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року:

особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період роботи на посадах, які дають право на призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до цієї статті або право на призначення пенсії у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", щомісячне довічне грошове утримання, призначене відповідно до цієї статті, не виплачується;

у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на інших посадах/роботах щомісячне довічне грошове утримання, розмір якого перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

Як вже було зазначено вище, судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 здійснював індивідуальну адвокатську діяльність на підставі рішення від 15.02.2012 р.

Між тим, з 13.03.2015 р. право позивача на заняття адвокатською діяльністю було зупинено, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру адвокатів України.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Згідно з ст.17 цього Закону, відомості про збирання, зберігання, облік та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності містяться в Єдиному реєстрі адвокатів України, ведення якого забезпечує Рада адвокатів України.

Частинами першою та п'ятою статті 31 цього Закону передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі, зокрема, подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв'язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з'їздом адвокатів України.

Таким чином, з моменту зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю ОСОБА_4 не працював адвокатом.

В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_4 пояснив, що письмово повідомив Управління Пенсійного фонду України в Шацькому районі Волинської області про зупинення адвокатської діяльності, та в додаток до заяви надав відповідачу витяг з Єдиного реєстру адвокатів України.

Крім того, позивач перебуває на обліку в УПФУ як платник єдиного соціального внеску у відповідності до положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Як вбачається з облікової картки ОСОБА_4, з 2015 року він не працював та не сплачував єдиний соціальний внесок.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 85% призначеного розміру.

За таких обставин, УПФУ в Шацькому районі Волинської області безпідставно з квітня 2015 року здійснює позивачу виплату щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 85% призначеного розміру. Тому, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції винесено законне і обґрунтоване рішення, постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке скасоване помилково.

Згідно із ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Вищого адміністративного суду України

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2015 року скасувати, а постанову Шацького районного суду Волинської області від 26 червня 2015 року - залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копії особам, які беруть участь у справі та може бути переглянута в порядку ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: