Справа № 750/6892/16-а
Суддя: Аліменко В.О.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/6892/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Логвіна Т.В.
Суддя-доповідач: Аліменко В.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді Аліменка В.О.,

суддів Безименної Н.В., Епель О.В,

за участю секретаря Лебедєвої Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до Деснянського районного суду м. Чернігова з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України, в якому просила:

Визнати протиправними дії Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України щодо відмови ОСОБА_2 у поновленні виплати раніше призначеної пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 01 червня 2015 року.

Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити ОСОБА_2 виплату раніше призначеної пенсії по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 01 квітня 2015 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії за період з 01.06.2015 року по 14.01.2016 року залишено судом без розгляду

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Відповідачем, Чернігівським об'єднаним управлінням пенсійного фонду України, подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить Постанову суду першої інстанції скасувати та постановити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт аргументує тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права та надано невірну правову оцінку діям відповідача щодо відмови у поновленні виплати раніше нарахованої пенсії працюючому судді.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у справі доказами, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, виходив з того, що оскільки позивач ОСОБА_2 набула право на пенсію 01.07.2011 року, призначену за нормами Закону України «Про прокуратуру» у зв'язку з втратою годувальника, відтак він не може бути позбавлений цього права законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911 -VIII, положення яких, в силу статей 22 та 58 Конституції України не можуть бути застосовані до нього.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в 2010 році ОСОБА_2 була призначена пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і з цього часу вона перебуває на обліку в управлінні пенсійного фонду України в м. Чернігова. 01 липня 2011 року ОСОБА_2 була перепризначена пенсія у зв'язку зі втратою годувальника - чоловіка ОСОБА_3, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». Загальний розмір пенсійної виплати станом на березень 2015 року становив 8767,51 грн. (де ПДФ (15%) - 767,03 грн., військовий збір (1,5%) - 76,70 грн.).

Наразі Позивач є працюючим пенсіонером - працює суддею Апеляційного суду Чернігівської області.

З 01 червня 2015 року Позивачеві припинені виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

09 червня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України із заявою про поновлення виплати пенсії у зв'язку зі втратою годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Однак, у поновленні виплати пенсії Чернігівським об'єднаним управління Пенсійного фонду України (вих. №400/02/111-7 від 07 липня 2016 року) їй було відмовлено, мотивуючи це тим, що, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким внесено зміни до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії призупинена особам, які працюють, а до тепер продовжують працювати на посаді судді апеляційного суду, а також тим, що, згідно Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911 -VIII від 24 грудня 2015 року, продовжено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам у 2016 році, а саме (тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року) особам, які працюють на посадах та умовах, передбачених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії не виплачується.

Встановивши обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції переходить до визначення правового регулювання спірних правовідносин та оцінки доказів.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України. Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України».

В силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

З 01.04.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015року (надалі - Закон № 213).

Згідно п.5 Закон № 213 внесено зміни у статтю 37 Закону України «Про державну службу», а саме назву викласти в такій редакції: «Стаття 37. Пенсійне забезпечення державних службовців»; частину четверту замінити чотирма частинами такого змісту: «Тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року: особам, на яких поширюється дія цього Закону (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії/щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.

З 1 січня 2016 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність»

У зв'язку з цим частини п'яту - п'ятнадцяту вважати відповідно частинами восьмою -вісімнадцятою.»

Також, відповідно до п. 2 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 4 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 визначено, що Кабінету Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: підготувати та подати до 1 травня 2015 року на розгляд Верховної Ради України проект закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних (крім пенсій військовослужбовців і наукових працівників), на загальних підставах; забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Пунктом 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 встановлено, що в разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника - консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

З матеріалів справи вбачається, що позивач дійсно станом на 01.04.2015 року займала посаду державного службовця, яка у майбутньому (при наявності достатнього стажу) давала б їй право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу».

Відповідач вважає, що оскільки позивач працює на посаді, яка дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», то в період з 1 квітня по 31 грудня 2015 року пенсія, призначена згідно з Законом «Про державну службу» виплачуватись не повинна.

Проте, як вже зазначалося вище, відповідно до пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до законів України «Про державну службу».

На виконання вказаного пункті 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону № 213, Закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року прийнятий не був.

Таким чином, у зв'язку з зазначеним з вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом також не можуть призначатися.

З урахування позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 24.06.2016 року по справі №21-948а16, колегія суддів зазначає, що оскільки Закон № 213-/ЧІІ не скасовано, його положення не визнано неконституційними, а до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, прийнято не було, то, відповідно, з вказаної дати скасовано норми пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, відповідно до Закону № 2453-УІ.

Таким чином, з 01 червня 2015 року особи, яким пенсії (довічне грошове утримання) призначаються, зокрема, згідно з Законом № 2453-УІ, втратили право на пенсійне забезпечення відповідно до вказаного Закону, і з цієї дати їм повинна бути відновлена виплата пенсій, призначена відповідно до Закону № 1058-ІУ.

Отже, постанова суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати, з якої Позивач має право на відновлення виплати пенсії по втраті годувальника.

Відповідно до ч.І ст. 201 КАС України - підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є правильне по суті вирішення справи чи питання, але із помилковим застосуванням норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 201, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління пенсійного фонду України на Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року - задовольнити частково.

Абзац третій резолютивної частини Постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року змінити, виклавши в наступній редакції:

«Зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України поновити ОСОБА_2 виплату та виплатити раніше призначену пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з 01.06.2015 року».

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення Постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

О.В. Епель

Головуючий суддя Аліменко В.О.

Судді: Безименна Н.В.

Епель О.В.