Справа № 815/2183/16
Суддя: Бутенко А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/2183/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі судді Бутенко А.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Одеської міської ради до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю 3-ї осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування рішень №№ 17502964 та 17505066 від 26.11.2014 року,

В С Т А Н О В И В:

До суду з позовом звернулась Одеська міська рада до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю 3-ї осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування рішень №№ 17502964 та 17505066 від 26.11.2014 року.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позові (а.с. 4-10).

Представник відповідача заперечував проти задоволення адміністративного позову з підстав, зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с. 73-76).

Третя особа - ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення адміністративного позову з підстав зазначених у письмових запереченнях на позов (а.с. 199-200).

Третя особа - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи, повідомлена належним чином (а.с. 224).

Представник третьої особи - Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 219).

В судовому засіданні 3-ю особою ОСОБА_2, було заявлено клопотання про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження.

Представник позивача залишив на розсуд суду клопотання 3-ї особи. Представник відповідача підтримав заявлене 3-ю особою клопотання.

Відповідно до приписів ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що 16.09.2014 року року державним реєстратором Заяць К.В. прийнято рішення за індексним номером 15832398 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.09.2014 року з індексним номером 26878235, підставою для проведення зазначеної державної реєстрації визначено свідоцтво про право власності № 26877660, видане 16.09.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Заяць К.В. Згідно з зазначеним свідоцтвом про право власності, квартира АДРЕСА_2, загальною площею 212,8 кв. м., житловою площею 90,5 кв. м., належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках.

Також судом встановлено, що 26.10.2015 року постановою Одеського окружного адміністративного суду, залишеною в силі ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 10.02.2016 року, задоволено адміністративний позов Одеської міської ради до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Заяць К.В., Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, Одеського міського управління юстиції в особі відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про скасування свідоцтва від 16.09.2015 року № 26877660 та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 16.09.2014 року № 15832398.

Однак, з позову вбачається, що 24.03.2016 року Одеській міській раді стало відомо про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поділено вищезазначений об'єкт нерухомості та здійснено державну реєстрацію права власності на новостворені об'єкти нерухомого майна, тоді як первісна державна реєстрація речових прав на цей об'єкт нерухомого майна була здійснена із порушенням вимог чинного законодавства України. Підставою для здійснення нової реєстрації права власності третіх осіб стало розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.10.2014 року № 651 «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна квартири НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, вул. Сєрова, 7, на два самостійні об'єкти», а саме квартири НОМЕР_1 та НОМЕР_2.

Так, 26.11.2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в Одеській області Оперчук Іриною Михайлювною прийнято рішення (з відкриттям розділу) за індексним номером 17505066 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 та за індексним номером 17502964 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01 (а.с. 11-14)

Не погоджуючись з винесеними рішеннями Відповідача, Позивач оскаржив їх у судовому порядку.

Оцінюючи рішення суб`єкта владних повноважень, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 2 КАС України та доходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із вимогами ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав.

Суд звертає увагу, що зазначена державна реєстрація речового права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проводилась із видачею свідоцтв про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на об'єкт нерухомого майна в результаті його поділу на два самостійні об'єкта нерухомості, особливості здійснення якої на момент проведення державної реєстрації визначались Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (далі - Порядок).

Пунктом 57 зазначеного Порядку передбачено, що державна реєстрація права власності на об'єкт нерухомого майна, що утворився у результаті поділу, виділу частки з об'єкта нерухомого майна або об'єднання об'єктів нерухомого майна, проводиться державним реєстратором органу державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на кожний новостворений об'єкт нерухомого майна.

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється, державний реєстратор на кожний новостворений об'єкт відкриває відповідний розділ у Державному реєстрі прав, присвоює реєстраційний номер такому об'єкту та формує реєстраційну справу відповідно до законодавства.

Державний реєстратор переносить записи Державного реєстру прав про речові права та їх обтяження щодо об'єкта нерухомого майна, який поділяється до розділів Державного реєстру прав, відкритих на кожний з новостворених об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для кожного з новостворених об'єктів нерухомого майна відкривається новий розділ Державного реєстру прав і нова реєстраційна справа, кожному з таких об'єктів присвоюється новий реєстраційний номер.

Згідно із ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку:

прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви;

встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень;

прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації;

внесення записів до Державного реєстру прав;

видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону;

надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

Орган державної реєстрації прав, державні реєстратори зобов'язані надати до відома заявників інформацію про необхідний перелік документів для здійснення державної реєстрації прав.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно з п. 58 вищезазначеного Порядку для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на об'єкт нерухомого майна, який поділяється або частка з якого виділяється, подає: технічні паспорти на новостворені об'єкти нерухомого майна, та документ, що підтверджує присвоєння новоствореному об'єкту нерухомого майна окремої адреси.

Суд зазначає, що державна реєстрація речових прав третіх осіб на новостворені об'єкти нерухомості відбулась на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.10.2014 року № 651 «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на два самостійні об'єкти», а саме квартир НОМЕР_1 та НОМЕР_2, яке на час розгляду справи не скасоване (а.с.15).

Зазначеним розпорядженням затверджено висновок щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, присвоєно новоствореним об'єктам нерухомого майна окремі адреси та рекомендовано третім особам переоформити в установленому порядку документи на квартири згідно з пунктом 1 розпорядження.

Також судом враховано, що в результаті реконструкції квартири НОМЕР_1 не змінені зовнішні геометричні розміри, які були до реконструкції, що підтверджуюється технічними паспортами на квартиру №3 до реконструкції від 11.11.2011 року, та на цю на квартиру після реконструкції та розподілу від 24.10.14 року (а.с. 203,209).

Разом з тим, суд критично відноситься до думки позивача, що державна реєстрація вищезгаданого речового права на новостворені, в результаті поділу, об'єкти нерухомості відбулась із порушенням вимог чинного законодавства з тих підстав, що судом 26.10.2015 року скасовано свідоцтво від 16.09.2014 року № 26877660 та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно від 16.09.2014 року № 15832398, оскільки на момент здійснення державної реєстрації 26.11.2014 року судового рішення не існувало, а на момент ухвалення судового рішенняАДРЕСА_4 була вже розділена шляхом фактичного виділу прибудованих приміщень в окрему квартиру під НОМЕР_2, на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації ОМР від 24.10.2014 року.

Крім того, згідно з положенням про Приморську районну адміністрацію ОМР (Додаток №2 до рішення Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-VI) «Приморська районна адміністрація є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Приморського району міста Одеси».

Таким чином, Приморська районна адміністрація ОМР підзвітна та підконтрольна Одеській міській раді, підпорядкована міському голові та виконавчому комітету міської ради.

Виконавчим комітетом Одеської міської ради, прийнято рішення №16 від 29.01.2015 року «Про затвердження Порядку взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов'язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування», відповідно до якого затверджено Порядок взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань, пов'язаних із виявленням самочинного будівництва у місті Одесі та вжиттям заходів реагування.

Цей Порядок визначає організаційні засади взаємодії виконавчих органів, комунальних підприємств, установ, закладів та організацій Одеської міської ради з питань виявлення фактів самочинного будівництва та вжиття відповідних заходів реагування на такі факти.

Виявлення фактів самочинного будівництва здійснюється із повідомлень про відповідні факти, які надходять від фізичних та юридичних осіб, або безпосередньо виконавчими органами Одеської міської ради, які в межах наданих повноважень здійснюють постійний контроль за дотриманням правил користування і експлуатації житлового і нежитлового фонду, контроль за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові на території м. Одеси, або здійснюють інші повноваження, в ході реалізації яких можуть бути виявлені факти самочинного будівництва.

Особа, яка відповідно до покладених на неї обов'язків за цим Порядком виявила факт самочинного будівництва, зобов'язана протягом трьох робочих днів повідомити про такий факт управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та районну адміністрацію Одеської міської ради за місцезнаходженням об'єкта самочинного будівництва із одночасним направленням до зазначених органів копій наявних з цього приводу матеріалів.

Протягом десяти робочих днів з моменту отримання повідомлення про самочинне будівництво представники районної адміністрації Одеської міської ради спільно з представниками відповідного комунального підприємства житлово-комунального сервісу, управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та у разі необхідності із залученням представника особи, яка виявила факт самочинного будівництва, проводять обстеження об'єкта будівництва, про що складається відповідний акт (додається) та здійснюється фотофіксація.

У разі встановлення факту самочинного будівництва, вона протягом п'яти робочих днів з дня отримання таких документів видає розпорядження про усунення порушень у сфері містобудівної діяльності шляхом зобов'язання замовника будівництва припинити будівельні роботи та привести об'єкт будівництва у відповідність до норм законодавства у сфері містобудівної діяльності та технічної документації або зобов'язання знести об'єкт самочинного будівництва у десятиденний строк.

Таким чином, виконавчі органи позивача, маючи обов'язок взаємодії з питань, пов'язаних із виявленням самочинного будівництва, до розгляду в суді адміністративної справи за адміністративним позовом Одеської міської ради про скасування свідоцтва від 16.09.2014 року № 26877660 та рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 16.09.2014 року № 15832398, та під час розгляду та вирішення зазначеної адміністративної справи, в порушення вимог рішення Виконавчого комітету позивача №16 від 29.01.2015 року не здійснили постійного контролю та не вжили заходів до усунення порушень законодавства у сфері будівництва третіми особами за наявності самочинного будівництва, а навпаки видали Розпорядження від 24.10.2014 року, на підставі якого прийняті рішення №№ 17502964 та 17505066 від 26.11.2014 року, які потім оскаржені в судовому порядку.

При цьому на порушення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» або Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень під вчинення реєстраційних дій у позові не вказано та судом таких порушень не встановлено.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Право на справедливий суд, яке гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміється у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Принцип правової визначеності є важливою складовою принципу верховенства права. У широкому розумінні принцип правової визначеності являє собою сукупність вимог до організації та функціонування правової системи в державі з метою забезпечення стабільного правового положення людини шляхом вдосконалення процесів правотворчості та правозастосування. Принцип правової визначеності є різновидом загальних принципів права. Він знаходить своє відображення у джерелах права ЄС і застосовується у практиці ЄСПЛ, є спільним для правопорядків держав - членів ЄС і набуває поширення у праві України.

Як свідчить позиція ЄСПЛ у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

Крім того, суд наголошує, що відповідачем по справі не доведено "Легітимної мети", а саме: "Обмеження повинно бути "необхідним у демократичному суспільстві": не є достатнім, щоб втручання, яке розглядається, належало до винятків, перелічених у пункті 2 статті 10, так само не є достатнім, щоб таке втручання виправдовувалося тим, що його предмет належить до якоїсь визначеної категорії або підпадає під дію правової норми, викладеної у формі загальних і безумовних понять: Суд має переконатися у тому, що втручання з огляду на факти і обставини конкретної справи, яку він розглядає, справді було необхідним. (Рішення у справі "Санді Таймс" проти Сполученого Королівства" від 26 березня 1979 р., п. 65.).

При визначенні питання "необхідності в демократичному суспільстві" держави користуються свободою розсуду, межі якої залежать від сфери, що вступає в конфлікт з гарантованим правом.

ЄСПЛ оцінює пропорційність обмежень, застосованих до свободи вираження поглядів, по відношенню до легітимної мети, якої прагнуть досягти. Будь-яке непропорційне втручання не буде вважатись "необхідним у демократичному суспільстві".

Суд повинен перевірити, чи було втручання виправданим та необхідним у демократичному суспільстві, та, зокрема, чи було воно пропорційним, і чи були причини, надані національними органами влади на його виправдання, важливими та достатніми.

Таким чином, важливим є визначити, чи належним чином національні органи влади використали свою свободу повноважень... (Рішення у справі "Ляшко проти України" (Lyashko v. Ukraine) від 10 серпня 2006 р., Заява № 21040/02, п. 47).

Відповідач при зверненні до суду з даним позовом діяв у межах повноважень, але не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, та не пропорційно, тобто необхідний баланс між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані ці дії не було дотримано.

Так, як зазначені рішення виносились на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 24.10.2016 року № 651 «Про затвердження висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 на два самостійні об'єкти», а тому положеннями ст. 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України законодавцем визначено принцип непорушності права власності та зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

З урахуванням європейських принципів права, суд приходить до висновку, що суб'єктом владних повноважень не доведено легітимної мети звернення до суду з даним позовом, з огляду на обставини справи, які встановлені при розгляді справи, а тому позов Одеської міської ради до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю 3-ї осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування рішень №№ 17502964 та 17505066 від 26.11.2014 року, не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Керуючись статтями 94, 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Одеської міської ради до Управління державної реєстрації головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю 3-ї осіб без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_1, ОСОБА_2, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про скасування рішень №№ 17502964 та 17505066 від 26.11.2014 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Бутенко А.В.