Справа № 808/3514/16
Суддя: Дуляницька Світлана Мефодіївна
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року 16год.23хв.Справа № 808/3514/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Дуляницької С.М., за участю секретаря судового засідання Філоненко Ю.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1

відповідача: представник ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)"

до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області

про визнання неправомірними дій, скасування постанови від 07.11.2016р. ВП №42449502 про арешт коштів та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)" звернулося до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (відповідач), в якому з врахуванням уточненої позовної заяви, просить:

визнати неправомірними дії Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області;

скасувати постанову Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про арешт коштів боржника від 07.11.2016 ВП №4244502;

зобовязати Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відкликати з банку постанову про арешт коштів боржника від 07.11.2016 ВП №42449502.

Представник позивача, не заперечуючи обставин щодо наявності на виконанні у відповідача зведеного виконавчого провадження ВП №42449502, не погоджується з постановою про арешт коштів боржника. При цьому зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", звернення стягнення на майно (до якого належать і кошти позивача) органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів охорони здоровя не допускається. Просить позовні вимоги задовольнити повністю.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечує з підстав, викладених в письмових запереченнях. Зокрема зазначає, що на виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження про стягнення з позивача на користь юридичних осіб загальної суми боргу 1155956,69 грн. Відповідно до ст.48 Закону України "Про виконавче провадження", стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Стаття 56 вказаного Закону передбачає, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. А відтак, оскаржувана постанова винесена з метою забезпечення реального виконання рішень судів. За наведених обставин представник відповідача просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справу докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку, що в задоволенні адміністративного позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відповідача перебуває зведене виконавче провадження ВП №42449502 з примусового виконання наказів Господарського суду Запорізької області та постанови від 12.12.2014 Вільнянського РВ ДВС про стягнення з Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)" виконавчого збору.

07.11.2016 заступником начальника Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_2 прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с.132), якою накладено арешт на кошти, на рахунках у банках, та на всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено, та належать боржнику: Державне підприємство "Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)".

Позивач з вказаною постановою не погоджується та оскаржує її в судовому порядку.

Надаючи оцінку позовним вимогам суд зазначає таке.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження", одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно з частинами 1-5 статті 48 Закону України "Про виконавче провадження", звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статей 19-1 та 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов'язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Виконавець, відповідно до ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Із системного аналізу наведених правових норм вбачається, що здійснення заходів примусового виконання рішень, зокрема, накладення арешту на кошти боржника, є обов'язком виконавця.

Оскаржувана постанова повністю відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", прийнята виконавцем у межах повноважень і спосіб, визначений Законом.

Позивачем суду не надано беззаперечних та допустимих доказів того, що у державного виконавця були відсутні підстави для прийняття постанови про арешт коштів Підприємства від 07.11.2016, оскільки останній у добровільному порядку суму боргу не сплатив.

Разом з тим, як підставу для визнання вказаної постанови неправомірною позивач зазначає заборону звернення стягнення на його майно, а саме грошові кошти, визначену статтею 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України".

Відповідно до частин 3, 5 статті 26 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", майно органів і установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України, належить їм на правах оперативного управління або повного господарського відання і не може бути об'єктом застави. Звернення стягнення на майно органів і установ виконання покарань, їх підприємств, слідчих ізоляторів, навчальних закладів, закладів охорони здоров'я не допускається.

Аналіз даних правових норм дає підстави суду вважати, що до майна, на яке заборонено стягнення, відносяться виробничі та невиробничі фонди позивача, що належить йому на праві оперативного управління або повного господарського відання.

Як вбачається із оскаржуваної постанови, державним виконавцем звернено стягнення саме на обігові кошти на рахунках у банках Державного підприємства "Підприємство Софіївської виправної колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Запорізькій області (№55)", які отримані позивачем в процесі здійснення своєї господарської діяльності, а не на майно позивача, що перебуває в його оперативному управлінні чи господарському віданні для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Крім того, оскаржувана постанова містить застереження, що арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладання арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність порушень при винесенні постанови про арешт коштів боржника від 07.11.2016 ВП №42449502, постанова є правомірною, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю.

Судові витрати на користь позивача не присуджуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя С.М.Дуляницька