Справа № 824/858/16-а
Суддя: Брезіна Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 р. м. Чернівці Справа № 824/858/16-а

11 год. 29 хв.

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Брезіної Т.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Якимець Х.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким визнати протиправною та скасувати відмову Чернівецького прикордонного загону від 19.10.2016 р. №30/10819, якою йому відмовлено у задоволенні рапорту, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", зобов'язати Чернівецький прикордонний загін задовольнити рапорт ОСОБА_3 від 10.10.2016 р., зареєстрованого групою документального забезпечення 11.10.2016 р. за №7/1898, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на період з 21.06.2014 р. по 26.04.2019 р. між ним та з Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено 25.07.2014 р. контракт. Позивач зазначає, що на даний час позивач набув право на пенсію за вислугу років, яка складає 23 роки та 9 місяців. ОСОБА_3 звертався до відповідача з рапортами про звільнення його в запас із зазначених підстав, однак йому було відмовлено, оскільки на даний час позивач проходить службу під час особливого періоду та не досяг 60 річного віку, як граничного віку перебування в запасі другого розряду. Позивач не погоджується із такою відмовою та вважає її безпідставною, оскільки особливий період обмежується строками мобілізації, зазначає, що в умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє. Позивач стверджує, що на момент останньої подачі рапорту від 10.10.2016 р. про звільнення в запас Збройних Сил України та на момент його розгляду, особливий період не діяв. Крім того, позивач зазначив, що військовослужбовці, які проходять службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі. Таким чином, позивач вважає протиправною відмову Чернівецького прикордонного загону від 19.10.2016 р. №30/10819, якою йому відмовлено у задоволенні рапорту, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судовому засіданні не погоджуючись із позовними вимогами надав суду письмові заперечення в яких зазначив, що у разі настання особливого періоду дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації. Відповідач стверджує, що з моменту оголошення указу Президента України від 17.03.2014 р. №303/2014 «Про часткову мобілізацію» настав особливий період в тому числі і особливий період функціонування Збройних Сил і інших військових формувань, який продовжується і до сьогодні. Крім того, відповідач зазначив, що граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду встановлюється до досягнення граничного віку (граничний вік другого розряду 60 років) перебування в запасі та у військовому резерві.

На підставі зазначеного представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

25.07.2014 р. між позивачем та Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України укладено контракт про проходження служби в Державній прикордонній службі України з 01.08.2014 р. по 26.04.2019 рік. (а.с. 13).

В період часу з 20.11.2014 р. по 11.10.2016 р. позивач неодноразово звертався до відповідача з рапортами про звільнення в запас у звязку з виходом на пенсію. Подані рапорти додані до матеріалів справи. (а.с. 14-19).

Згідно наданих відповідей на подані рапорти позивача, Чернівецьким прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України розяснювалось, що задоволення рапорту про звільнення є неможливим, оскільки граничний вік перебування на військовій службі в особливий період становить граничний вік перебування в запасі другого розряду, що становить - 60 років. (а.с. 20-24).

Згідно Довідки №269 від 23.09.2016 р. про склад сімї та вислугу років ОСОБА_3, вислуга років позивача станом на 01.09.2016 р. складає 35 років 05 місяців 07 днів (календарна - 23 роки 09 місяців 13 днів, пільгова 11 років 07 місяців 24 дні. (а.с. 25).

До вказаних правовідносин суд застосовує положення законодавства та робить висновки по суті спору.

Згідно положень ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто, протягом розумного строку.

Суд зобовязаний перевірити дотримання вказаних критеріїв субєктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку з виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України "Про військовий обов'язок і військову службу" від 25.03.1992 року N2232-XII (далі - Закон N2232-XII).

Частиною 6 ст. 2 Закону N2232-XII визначено види військової служби, а саме: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Судом встановлено, що позивач, в період часу з 20.11.2014 р. по 11.10.2016 р., неодноразово звертався до відповідача з рапортами про звільнення в запас у звязку з виходом на пенсію. Останній поданий рапорт позивача датується 11.10.2016 року.

Суд звертає увагу позивача, що на час звернення ОСОБА_3 з рапортом від 11.10.2016 р. були оприлюднені Укази Президента України «Про часткову мобілізацію», затверджені Законами України від 17.03.2014 р. №1126-VII; від 06.05.2014 р. №1240- VII та від 15.01.2015 р. №113- VIII.

Згідно з п.2 ч. 9 ст. 23 Закону N2232-XII у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та частиною восьмою статті 26 цього Закону.

Визначення поняття "особливий період" закріпляються в Законах України "Про оборону України" від 06.12.1991 року N1932-XII (далі - Закон N1932-XII) та "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" N3543-XII (далі - Закон N3543-XII).

Так, згідно з абз.11 ст. 1 Закону N1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до положень абз. 5 ст. 1 Закону N3543-XII особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано (абз. 4 ст. 1 Закону N3543-XII).

Положеннями абз. 6 ст. 1 Закону N3543-XII закріплено визначення поняття "демобілізація" як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Із аналізу вищевказаних визначень, суд дійшов висновку про те, що особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію, та триває до оголошення рішення про демобілізацію.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду, а тому його закінчення необхідно повязувати із виданням Президентом України відповідного указу про демобілізацію.

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 року №800/582/14.

Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент виникнення спірних правовідносин в Україні діяв та продовжує діяти особливий період.

Відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону N2232-XII контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону N2232-XII граничний вік перебування на військовій службі встановлюється: для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - до 45 років; для військовослужбовців молодшого офіцерського складу - до 45 років; для військовослужбовців старшого офіцерського складу: майорів (капітанів 3 рангу), підполковників (капітанів 2 рангу) - до 50 років; полковників (капітанів 1 рангу) - до 55 років; для військовослужбовців вищого офіцерського складу - до 60 років; для військовозобов'язаних та резервістів, які призиваються на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, - до досягнення граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві.

Частинами 1 2 ст. 28 Закону N2232-XII визначено, що запас військовозобов'язаних поділяється на два розряди, що встановлюються залежно від віку військовозобов'язаних.

Військовозобов'язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: перший розряд - до 35 років; другий розряд - до 60 років.

Судом встановлено, що позивач проходить службу в Збройних Силах України у званні старшого прапорщика та відноситься до 2-го розряду запасу військовозобов'язаних.

Частиною 4 ст. 28 Закону N2232-XII визначено, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.

Таким чином, на момент розгляду даної судової справи, Президентом України питання про демобілізацію осіб, призваних на військову службу за контрактом не вирішувалось, крім того позивач не досяг 60 річного віку, як граничного віку перебування в запасі другого розряду. А тому суд вважає, що відповідач правомірно надав ОСОБА_3 відмову від 19.10.2016 р. №30/10819 у задоволенні рапорту, щодо звільнення його в запас Збройних Сил України відповідно до п. "в" ч. 6 ст. 26 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу".

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем дотримано вимоги законодавства під час надання відмови позивачу у задоволенні рапорту про звільнення з військової служби у звязку із виходом на пенсію, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку із тим, що відповідних клопотань від відповідача не було, відповідач не поніс такі витрати, судом не вирішується питання щодо присудження судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись статтями 11, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити.

У відповідності до ст.ст. 185-186 КАС України апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, проголошення вступної та резолютивної частини рішення, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дні отримання копії постанови.

Згідно статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмовити у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Т.М. Брезіна

Постанова в повному обсязі складена 08 грудня 2016 р.