Справа № 815/5165/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5165/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року №. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.07.2016 року останньою засобами поштового зв'язку отримано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2016 року № , яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за земельним податком з фізичних осіб код 18010700 за 2016 рік у сумі 15989,15 грн., проте відповідачем при визначені суми податку позивачу не враховано приписи податкового законодавства, на земельну ділянку, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2. Позивач зазначає, що права ОСОБА_1 на земельну ділянку не оформлені, а на цій ділянці розташовано багатоквартирний житловий будинок, у якому вона має на праві власності нежитлове приміщення. Позивача зареєстровано фізичною особою-підприємцем, платником єдиного податку, та ОСОБА_1 використовує приміщення та земельну ділянку у своїй господарської діяльності згідно КВЕД - надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, тому, вона звільнена від податку на земельну ділянку, як фізична чи юридична особа. Також позивач зазначила, що оцінка для нарахування земельного податку є протиправною, так як здійснювалася на підставі рішення Одеської міської ради № 41-VI від 28.12.2010 року, яке було скасовано Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року по адміністративній справі №522/11050/14-а, та ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12 квітня 2016 року залишено без змін, у хвязку з чим позивач вважає, що податкове повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про нарахування земельного податку на 2016 рік у сумі 15 989,15 гривень є протиправним та підлягає скасуванню.

Від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження, позовні вимоги відповідно до якого остання підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області заявлені позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених в письмових запереченнях, в яких зазначила, що 10 червня 2016 року ДПІ у Приморському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 10.06.2016 року, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з плати на землю, що вноситься фізичними особами у сумі 15989,15 гривень. Сума земельного податку визначена позивачу - власниці нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 125,1 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.2007 року. Представник відповідача також пояснила, що власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частками) з урахування пропорційної частки прибудинкової території з дати реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 року №2755-VI.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 є платником податків і зборів, передбачених ПК України .

Судом встановлено, що позивач є власником нежитлових приміщень першого поверху загальною площею 125,1 кв. м, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, на підставі свідоцтва про право власності від 27.08.2007 року серії САВ 306810, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради.

Згідно Свідоцтва платника єдиного податку Серії НОМЕР_3, позивач зареєстрована як фізична особа-підприємець, та є платником єдиного податку 3 групи з 01.01 2012 року (а.с.14).

Одним з видів господарської діяльності позивача згідно з КВЕД, код 68.20 є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

07.10.2015 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено договір оренди нежитлового приміщення № 07/10, на підставі якого позивач передає ФОП ОСОБА_2 в оренду вищезазначене нежитлове приміщення (а.с.15-21).

Тобто, нежитлове приміщення позивача використовується для провадження господарської діяльності за видами, що зазначені у Реєстрі платників єдиного податку - для надання в оренду та експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

10.06.2016 року, відповідачем, згідно п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54, п.286.5 ст.286 Податкового Кодексу України прийняте податкове повідомлення-рішення № від 10.06.2016 року, яким визначено позивачу суму податкового зобов'язання з плати на землю, що вноситься фізичними особами у сумі 15989,15 грн. (а.с.10).

Як вбачається з розрахунку земельного податку на 2016 рік за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52), сума земельного податку визначено позивачу на земельну ділянку площею 66,72 м з урахуванням нормативно-грошової оцінки за 1 кв.м. 4463,13; ставки податку (у % до грошової оцінки) 3, індексу інфляції на 2015 рік - 1,249; індексу інфляції на 2016 рік - 1,433.

При цьому, відповідачем для розрахунку площі земельної ділянки, за яку, на думку відповідача, позивач має сплачувати земельний податок, прийнято на підставі договору на дольову участь у землекористуванні від 17.07.2007 року №7222, укладеного між позивачем та Одеською міською радою, згідно якого ОСОБА_1 здійснювала оплату за користування 40/1000 частин земельної ділянки площею 1668,00 кв. м, що складає 66,72 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з прийнятим відповідачем податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 42 ЗК України, земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно із ст. 269, 270 ПК України, платниками земельного податку є, зокрема, власники земельних ділянок та землекористувачі, а об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що нерухоме майно - це земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення.

Згідно із пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Пунктом 286.6 ст. 286 ПК України, передбачено, що за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, - податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.

Відповідно до пункту 287.8 статті 287 ПК України, власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 291.2 ст.291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності полягає в запровадженні особливого механізму справлення податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 Податкового кодексу.

Згідно до пп.4 п.297.1 ст.297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності.

Відповідно до ч.1 ст.3 Господарського кодексу України, господарська діяльність - це діяльність суб'єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Проаналізувавши вищезазначені норми законодавства, суд дійшов наступного висновку, що оскільки позивач є платником єдиного податку третьої групи, власником нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку та здійснює діяльність, пов'язану із наданням в оренду власного чи орендованого майна (згідно з КВЕД 68.20), то позивач не є платником земельного податку під нежилим приміщенням (його частиною) у багатоквартирному жилому будинку з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території, так як така земельна ділянка використовується ним виключно для здійснення господарської діяльності.

Крім того, суд зауважує на те, що зазначене податкове-повідомлення рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавства з наступних підстав.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про оцінку земель" технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов'язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України "Про оцінку земель" від 11.12.2003 року № 1378-IV.

Згідно п. 289.1 ст. 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку на землю та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про оцінку земель", підставою для проведення нормативної грошової оцінки земельних ділянок є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Підставою для оцінки та нарахування земельного податку стало Рішення Одеської міської ради № 41-VI від 28.12.2010 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса" та №1268-VI від 20.09.2011 року "Про внесення змін до Рішення Одеської міської ради № 41-VI від 28.12.2010 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеса".

Згідно Постанови Приморського районного суду м. Одеси від 10.12.2014 року по адміністративній справі №522/11050/14-а за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БЛАЗ" до Одеської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "МІРС" визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси" та визнано протиправним та скасовано рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси". Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.04.2016 року вищезазначена постанова залишена без змін. (а.с.23-31, 32-40)

Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

На момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, рішення Одеської міської ради №41-VI від 28.12.2010 року "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси" та рішення Одеської міської ради №1268-VI від 20.09.2011 року "Про внесення змін до рішення Одеської міської ради від 28.12.2010 №41-VI "Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель міста Одеси" скасовані.

Судом не приймається до уваги посилання відповідача на ухвалу Вищого адміністративного суду України щодо зупинення виконання вищенаведеної постанови та ухвали суду, оскільки дана ухвала датована 05.08.2016 року, в той час як спірне повідомлення-рішення прийнято 10.06.2016 року.

З огляду на зазначені вище обставини, суд прийшов до висновку, що визначення позивачу суми податкового зобов'язання по земельному податку з фізичних осіб у розмірі 15989,15 грн. не відповідає положенням Податкового кодексу України та є протиправним, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254, 265 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.06.2016 року № - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 10.06.2016 року №.

Стягнути з Державної податкової інспекції у Приморському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області (код ЄДРПОУ ) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ІК НОМЕР_2) судовий збір у розмірі 551 /п'ятсот п'ятдесят одна/ грн. 20 коп.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П. Марин