Справа № 135/1669/16-а
Суддя: Корнієнко О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/1669/16-а
Провадження № 2-а/135/30/16
ПОСТАНОВА

іменем України

07.12.2016 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,

при секретарі Паладій В.П.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_5, що діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_3, третя особа управління державної міграційної служби у Вінницькій області, про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся в суд з позовною заявою в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області, начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_3 про визнання дій протиправними, зобовязання вчинити дії. Вказав, що він згідно рішення адміністрації ПАТ «ДТЕК Західенерго» ВП «ДТЕК Ладижинська ТЕС» №27-5240 від 18.09.2013 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 від 15.10.2013 року. На час реєстрації місця проживання в квартирі №64, що в будинку №12 по вул. П.Кравчика, житловий будинок перебував на балансі ПАТ «ДТЕК Західенерго» ВП «ДТЕК Ладижинська ТЕС». 16.12.2013 року Ладижинська міська рада прийняла рішення №457 «Про затвердження актів приймання - передачі обєктів житлового фонду, що перебувають на балансі» за наслідками якого житловий будинок №12 в якому знаходиться квартира №64 по вул..П.Кравчика в м.Ладижин перейшов на баланс Ладижинської міської ради. 24.04.2014 року його дочка ОСОБА_6 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2. Реєстрація місця проживання його та його неповнолітньої дитини здійснювалась співробітниками Ладижинського міського сектору управління ДМС України у Вінницькій області у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», в редакції, що діяв на той час та згідно «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого Наказом МВС України №1077 від 18.12.2012 року. 28.09.2016 року він дізнався, що йому та його неповнолітній дитині скасовано реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі висновку про скасування реєстрації місця проживання наданим начальником відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_7. За її висновком від 06.07.2016 року, правовою підставою скасування реєстрації місця проживання, став п.28 «Правил реєстрації до Єдиного державного демографічного реєстру» затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року №207, опираючись на який посадова особа органу місцевого самоврядування прийняла рішення про скасування реєстрацій місця проживання фізичних осіб. Такі дії начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_3 вважає протиправними та такими, що порушують його права та права неповнолітньої дитини. Тому він звернувся до суду з даним позовом та просив: визнати протиправними дії начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_3 щодо скасування реєстрації його місця проживання та його неповнолітньої доньки ОСОБА_6, за адресою: АДРЕСА_1; Зобовязати виконавчий комітет Ладижинської міської ради відновити відомості в реєстрі територіальної громади, щодо реєстрації його місця проживання та його неповнолітньої доньки ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представник позивача доповнив, що ОСОБА_5 та його дочка були зареєстровані в квартирі в 2013 році згідно з рішенням Ладижинської ТЕС в той час, коли житло було на балансі підприємства. На той час відповідачі не мали повноважень проводити реєстрацію та скасовувати її. Повноваження щодо реєстрації та скасування реєстрації орган місцевого самоврядування набув лише в 2016 році, а тому не може скасовуватись реєстрація, що була проведена міграційною службою до цього. Крім того, звернув увагу на те, що при розгляді Ладижинським міським судом справи № 135/834/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні квартирою, Ладижинська міська рада підтримувала позов ОСОБА_5 та не заперечувала проти його реєстрації в квартирі.

Представник відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав подане ним письмове заперечення, згідно якого зазначено, що пунктом 28 «Правил реєстрації місця проживання» затверджених постановою Кабінетом Міністрів України від 02.03.2016 року №207 визначено, що «реєстрація місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання скасовуються в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. У разі виявлення такого порушення керівник органу реєстрації проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Місце проживання ОСОБА_5 та його неповнолітньої доньки було зареєстровано в ІНФОРМАЦІЯ_4 працівниками Ладижинського міського сектору управління ДМС у Вінницькій області. Однак така реєстрація була проведена з порушенням вимог законодавства. Серед перелічених документів, підтверджуючих право на проживання, та які подаються при реєстрації місця проживання особи, такий документ як рішення адміністрації відсутній. До 16.12.2013 року житловий будинок №12 по вул..П.Кравчика в м.Ладижин, тобто до моменту передачі його в комунальну власність територіальної громади м.Ладижин, знаходився на балансі ПАТ «ДТЕК Західенерго» і був відомчим житловим фондом. Виконавчим комітетом міської ради не видавався ордер на вселення ОСОБА_5 у спірну квартиру. А рішення адміністрації ПАО «ДТЕК Західенерго» ВП «ДТЕК Ладижинська ТЕС» №27-5240 від 18.09.2013 року не є спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, на балансі якого, на момент здійснення реєстрації місця проживання, перебував будинок 12 по вул..П.Кравчика. Профкомом ДТЕК Ладижинська ТЕС не приймалося спільне рішення про виділення квартири чи надання дозволу на реєстрацію працівника ДТЕК Ладижинської ТЕС ОСОБА_5 за вищевказаною адресою. Відповідно і рішення виконавчим комітетом про затвердження такого спільного рішення не приймалось, а також не приймалось рішення про видачу ордера сімї ОСОБА_5, який в даному випадку міг бути єдиною підставою для вселення, а отже рішення про реєстрацію місця проживання, прийняте на підставі неналежного документу, є проведеним з порушенням вимог законодавства. Тому просить суд відмовити повністю в задоволені адміністративного позову ОСОБА_5. В судовому засіданні додатково повідомив, що Ладижинська ТЕС не була власником житлового будинку, а була його балансоутримувачем, тому не могла давати дозвіл на реєстрацію позивача в квартирі. Крім того відмітив про відсутність вимог у позові до виконавчого комітету Ладижинської міської ради, оскільки виконавчий комітет є лише одним із виконавчих органів міської ради, серед яких є також інші відділи.

Відповідач начальник відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_9 в судовому засіданні зазначила, що нею при скасуванні реєстрації позивачів було дотримано всі вимоги п. 28 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою КМУ №207 від 02.03.2016 року. Проводила перевірку і скасування реєстрації відповідно до діючого порядку, оскільки підстави реєстрації не змінювались. Складено один висновок на дві особи батька та дочку, оскільки дочка була зареєстрована за місцем реєстрації батька. Перевірку проводила згідно доручення міського голови. В задоволенні позову просила відмовити.

Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що реєстрація ОСОБА_5 була проведена відповідно до чинного на той час порядку, а орган місцевого самоврядування не має повноважень для скасування реєстрації, яка була проведена міграційною службою, оскільки Порядок реєстрації місця проживання, затверджений наказом МВС №1077 від 22.11.2012 року, яким керувались при реєстрації, передбачав, що скасовувати реєстрацію може лише територіальний підрозділ державної міграційної служби. Тому вважає позов обґрунтованим.

Вислухавши пояснення учасників адміністративного процесу, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 15.10.2013 року ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: квартира ІНФОРМАЦІЯ_5. 24.04.2014 року за вказаною адресою була зареєстрована його дочка ОСОБА_6.

Реєстрація позивачів за вказаною адресою проводилась територіальним підрозділом Державної міграційної служби в м. Ладижин.

На час реєстрації позивачів діяв Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом МВС № 1077 від 22.11.2012 року (далі по тексту Порядок №1077).

Одним із документів, на підставі яких проводилась реєстрація місця проживання ОСОБА_5 було рішення адміністрації ПАТ «ДТЕК Західенерго» ВП «ДТЕК Ладижинська ТЕС» №27-5240 від 18.09.2013 року про надання дозволу на реєстрацію у вказаній квартирі. Жодних доказів, відомостей про те, що дане рішення скасоване суду не надано.

З копії висновку відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради Вінницької області про скасування реєстрації місця проживання від 06 липня 2016 року вбачається, що начальником відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_7, відповідно до п.28 «Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, було скасовано реєстрацію місця проживання ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_6 в АДРЕСА_2.

Сторони зазначають, що на час проведення реєстрації ОСОБА_5 та його дочки ОСОБА_6 в спірній квартирі, будинок № 12 по вул. П.Кравчика в м. Ладижин був у державній власності та перебував на балансі ПАТ «ДТЕК Західенерго». В подальшому будинок було передано в комунальну власність територіальної громади.

Так, з копії акту приймання-передачі №9 вбачається, що комісією, створеною відповідно до рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради №156 від 28.03.2013 року та рішенням виконавчого комітету Ладижинської міської ради про внесення змін у склад комісії №455 від 09.12.2013 року, було проведено 15.10.2013 року обстеження обєкту передачі за адресою м.Ладижин, вул.П.Кравчика, житловий будинок №12 та прийнято обєкт в комунальну власність територіальної громади м.Ладижин.

З копії рішення виконавчого комітету Ладижинської міської ради Вінницької області від 16.12.2013 року вбачається, що було затверджено акт приймання-передачі №9 від 16.12.2013 року житлового будинку за адресою: м.Ладижин, вул..П.Кравчика, буд. №12, що перебував на балансі та утриманні ПАТ «ДТЕК Західенерго», в комунальну власність територіальної громади м.Ладижин.

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 30.09.2016 року на житловий будинок №12 в м.Ладижин, по вул.П.Кравчика на 140 квартир було зареєстровано право комунальної власності власності Ладижинської міської ради.

З відповіді №27/149 від 20.02.2015 року на запит заступника міського голови ОСОБА_10 управлінням державної міграційної служби України у Вінницькій області Ладижинським міським сектором вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований з 15.10.2013 року згідно Наказу МВС №1077 від 18.12.2012 року на підставі рішення адміністрації ПАО «ДТЕК Західенерго» ВП «ДТЕК Ладижинська ТЕС» №27-5240 від 18.09.2013 року, дочка ОСОБА_6 зареєстрована з 24.04.2014 року, як неповнолітня дитина до одного із батьків за адресою: АДРЕСА_3.

6 листопада 1995 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову № 891, якою затверджено «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управління підприємств, установ та організацій».

Відповідно до змісту п.п. 1, 2, 3 вказаного Положення, ним визначався порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій (далі - відомчий житловий фонд), зокрема, у разі зміни форми власності. Передачі в комунальну власність підлягали житлові будинки відомчого житлового фонду у тому числі гуртожитки. Відомчий житловий фонд передається у комунальну власність безоплатно.

Встановлено, що підприємство Ладижинська ТЕС перебувало в державній формі власності, в результаті приватизації було змінено форму власності. В звязку з чим постала необхідність в передачі державного житлового фонду в комунальну власність.

Відповідно до змісту ст. 137 ГК України, правом оперативного управління є речове право суб'єкта господарювання, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом) для здійснення некомерційної господарської діяльності, у межах, встановлених цим Кодексом та іншими законами, а також власником майна (уповноваженим ним органом).

Відповідно до п. 2.2 Порядку №1077 було передбачено, що для реєстрації місця проживання особа подає, зокрема, документ, що підтверджує право на проживання в житлі ордер, свідоцтво про право власності, договір найму або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сімї на реєстрацію місця проживання.

Таким чином встановлено, що реєстрація позивача ОСОБА_5 була проведена за наявності згоди адміністрації Ладижинської ТЕС, яка здійснювала оперативне управління державним майном житловим будинком.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV визначає поняття та регулює відносини, повязані, зокрема, із реєстрацією та зняттям з реєстрації місця проживання. Щодо процедури скасування реєстрації місця проживання особи цей Закон положень не містить. Про скасування реєстрації / зняття з реєстрації місця проживання особи йдеться у Порядку № 1077.

Пунктом 1.3 Порядку №1077 було передбачено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України (далі - ДМС ) в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення (далі - територіальний підрозділ ДМС ).

Розділом 7 Порядку №1077 було передбачено скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи. Відповідно до змісту вказаного розділу, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства. При цьому зазначено, що у разі виявлення такого порушення керівник територіального підрозділу ДМС проводить перевірку підстав реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи, за її результатами складає висновок та приймає рішення про скасування реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи.

Із системного аналізу розділу 7 Порядку № 1077 слідує, що у разі виявлення працівником територіального підрозділу ДМС за наслідками перевірки порушення вимог законодавства при реєстрації місця проживання особи, приймається рішення про скасування реєстрації місця проживання особи.

Жодних положень про надання виконавчим органам міської ради повноважень щодо скасування реєстрації Порядок № 1077 не містить.

З 4 квітня 2016 року, відповідно до внесених змін до законодавства (згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 року № 888-VIII), до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад було делеговано повноваження щодо формування та ведення реєстру територіальної громади відповідно до закону.

Відповідно до положень ст. 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», чинної на даний час, визначено, що орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

На даний час процедура скасування реєстрації місця проживання особи регулюється «Правилами реєстрації місця проживання», затвердженими Постановою КМУ № 207 від 02.03.2016 року (далі по тексту Правила № 207).

Вказані правила надають повноваження відповідному виконавчому органу міської ради скасовувати реєстрацію місця проживання/перебування особи або зняття з реєстрації місця проживання в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства (п. 28).

Разом з тим, суд вважає, що оскільки реєстрація осіб проводилась територіальним підрозділом міграційної служби України згідно з Порядком № 1077, який діяв на той час, то виконавчий орган міської ради, якому делеговано повноваження щодо ведення реєстру територіальної громади після проведення реєстрації позивачів, не може скасовувати таку реєстрацію, керуючись при цьому Правилами № 207. Оскільки Порядок № 1077 не містить положень про надання виконавчим органам міської ради повноважень щодо скасування реєстрації.

Таким чином, суд вважає, що відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади не мав повноважень для скасування реєстрації позивачів, проведеної до того, як органу місцевого самоврядування було делеговано повноваження щодо формування та ведення реєстру територіальної громади.

При цьому підлягає врахуванню й те, що фактично вказаний відділ сформований рішенням міської ради, яка є власником житлового будинку, та між якою і ОСОБА_5 фактично є спір з приводу набуття чи відсутності як такого права особи на проживання в квартирі.

Суд враховує й те, що при розгляді цивільної справи №135/834/14-ц, як вбачається із рішення Ладижинського міського суду від 30.10.2014 року, Ладижинська міська рада на той час визнавала право ОСОБА_5 на користування квартирою № 64 в будинку № 12 по вул.. П.Кравчика в м. Ладижин, вказуючи що інших даних, які б свідчили про відсутність у ОСОБА_5 права на користування квартирою в них немає, а він зареєстрований у квартирі.

При цьому встановлено, що як вбачається із ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.07.2015 року у справі № К/800/29713/15 (а.с. 13) виконавчим комітетом Ладижинської міської ради вживались заходи щодо зобовязання Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області вжити заходи щодо скасування реєстрації ОСОБА_5В, та ОСОБА_11 в квартирі. Однак, даний позов ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 06.05.2015 року, яка набрала законної сили, було залишено без розгляду через пропуск позивачем строку звернення до суду.

Відтак, суд вважає, що з цього часу ОСОБА_5 мав достатні підстави вважати, що питання щодо можливого скасування реєстрації місця проживання як його так і дочки вирішено, оскільки суд констатував пропуск строку можливого звернення до суду із позовом про зобовязання скасування реєстрації. При цьому особа покладалась на правове вирішення питання про скасування реєстрації.

При цьому підлягає врахуванню і практика Європейського суду з прав людини. Так, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 року зазначено, що Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок.

Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти ОСОБА_11» (Moskal v. Poland), n. 73). З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків (див. зазначене вище рішення у справі «ОСОБА_4 проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58.

Таким чином, в даному конкретному випадку, набуття виконавчим органом Ладижинської міської ради делегованих повноважень з квітня 2016 року в питаннях ведення реєстру територіальної громади, не може свідчити про отримання права на скасування реєстрації, яка була проведена до цього, навіть в разі встановлення, що така реєстрацію була проведена з порушеннями. Оскільки це порушуватиме принцип «належного урядування» та нівелюватиме принцип «визначеності правової визначеності».

Крім того, прийняття одного висновку, щодо підстав для скасування реєстрації як відповідача ОСОБА_5 та його неповнолітньої дочки ОСОБА_6, та відповідно прийняття одного рішення про таке скасування реєстрації суперечить положенням розділу 7 Порядку № 1077. Оскільки підстави для реєстрації неповнолітньої ОСОБА_6 у квартирі були зовсім іншими ніж для реєстрації її батька. Відповідно перевірка, висновок із обґрунтуванням скасування такої реєстрації та саме рішення не можуть бути викладені в одному документі, оскільки законодавством передбачено індивідуальний підхід до реєстрації місця проживання кожної особи. Відповідачами не доведено наявності порушень при реєстрації неповнолітньої ОСОБА_6.

Разом з тим, щодо посилання представника відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради на те, що ОСОБА_5 не має права користуватись квартирою, оскільки вона не була йому виділена у встановленому законом порядку, а тому було правомірно скасовано його реєстрацію в квартирі, суд відмічає таке.

Свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 в судовому засіданні показали, що ОСОБА_5 на квартирній черзі не перебував, директор одноособово не має права виділяти житло, виділення житла має відбуватись за спільним рішенням профкому та директора підприємства. Раніше такі рішення про надання дозволу на реєстрацію на підприємстві не приймались. До 2013 року житло було державне та перебувало на балансі Ладижинської ТЕС, а в 2013 році його передали територіальній громаді.

Дійсно, ОСОБА_5 під час розгляду даної адміністративної справи не доведено існування законного права користування спірною квартирою. Не було доведено позивачем такого права і при розгляді цивільної справи № 135/834/14-ц, що було встановлено рішенням Ладижинського міського суду від 30.10.2014 року та ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 08.12.2014 року.

Проте, слід зазначити, що предметом даного позову є правомірність дій відповідача - начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади щодо скасування реєстрації позивачів у спірній квартирі та зобовязання виконавчий комітет вчинити певні дії.

Реєстрація місця проживання не є тотожною існуванню права власності чи права на проживання в квартирі. Відсутність підстав для скасування реєстрації не позбавляє власника майна права на захист своїх інтересів, однак у встановленому законом порядку.

При цьому суд враховує практику Верховного Суду України, яка є обовязковою для застосування.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 30.06.2015 року по справі № 21-1438а15, зазначено таке.

Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

У вказаній справі Верховний Суд України прийняв рішення про задоволення позову осіб, які не були власниками житлового приміщення, незважаючи на те, що вони не довели свого права на користування квартирою саме тому, що було порушено встановлений законом порядок зняття особи з реєстрації місяця проживання.

Вказаний правовий висновок щодо застосування статті 7 Закону № 1382-IV у подібних правовідносинах міститься також і в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року (справа № 6?57цс11).

Щодо позовних вимог до відповідача виконавчого комітету Ладижинської міської ради, слід відмітити таке.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Згідно з ч. 3 ст. 10 вказаного Закону, представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно рішення №92 від 25.01.2016 року Ладижинської міської ради Вінницької області вбачається, що міська рада вирішила: створити відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади та затвердити загальну чисельність відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади в кількості 2-х штатних одиниць (начальника відділу, головного спеціаліста відділу), затвердити положення про відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади.

З копії положення про відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади затвердженого 25.01.2016 року вбачається, що відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади є виконавчим органом Ладижинської міської ради, який утворюється Ладижинською міською радою, їй підзвітний та підконтрольний і підпорядковується виконавчому комітету та міському голові. Відділ не є юридичною особою (п.1.1). Основні завдання відділу це формування та ведення реєстру Ладижинської територіальної громади; здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб; здійснення передачі інформації та/або внесення у встановленому законом порядку відомостей про реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування до Єдиного державного демографічного реєстру (п.2.1 2.3).

З копії розпорядження Ладижинської міської ради від 28.03.2016 року №23-к вбачається, що ОСОБА_14 було переведено на службу в органи місцевого самоврядування на посаду начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади, за результатами конкурсу та спеціальної перевірки.

Таким чином, встановлено, що відділ ведення реєстру Ладижинської територіальної громади є виконавчим органом Ладижинської міської ради, якому делеговано повноваження щодо формування та ведення реєстру Ладижинської територіальної громади.

Виконавчий комітет Ладижинської міської ради, як окремий виконавчий орган міської ради повноважень щодо ведення реєстру територіальної громади не має.

Відтак позовні вимоги в частині зобовязання виконавчого комітету Ладижинської міської ради відновити відомості в реєстрі територіальної громади, задоволенню не підлягають, оскільки виконавчий комітет не має повноважень щодо вчинення таких дій.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позов в частині визнання протиправними дій начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 137 ГК України, ст.ст. 2, 11, 71, 158-163 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії начальника відділу ведення реєстру Ладижинської територіальної громади ОСОБА_3 щодо скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: