Справа № 802/895/16-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/895/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Слободонюк М.В.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

07 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача: ОСОБА_2

представників відповідача: Морозової О.О., Цимбал В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення про застосування адміністративного арешту майна,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила визнати протиправним та скасувати рішення Вінницької ОДПІ про застосування адміністративного арешту майна платника податків №5640/М/02-28-13-05 від 25.05.2016 року.

Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Вінницького окружного адміністративного суду та прийняти нове рішення, яким задовольнити вказаний адміністративний позов.

Від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв'язку з відрядженням представника позивача до м. Києва. Однак з указаних представником позивача аргументів суд апеляційної інстанції не знаходить достатніх підстав для відкладення розгляду справи, а тому в задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі, просила вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представники відповідачів в судовому засідання заперечили проти апеяційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції -без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.04.2016 року Вінницькою ОДПІ прийнято наказ № 572 "Про проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2.", яким призначено документальну планову виїзну перевірку своєчасності, достовірності повноти нарахування та сплати податків і зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 31.12.2015 року, повноти нарахування та сплати єдиного соціального внеску за період з 01.01.2011 року по 31.12.2015 року.

За для доведення до відома позивача про заплановану перевірку, Вінницькою ОДПІ було сформовано повідомлення № 450, яким позивача проінформовано про те, що з 18.05.2016 року щодо неї буде проведено перевірку.

З метою реалізації зазначеного наказу, головному державному ревізору-інспектору Вінницької ОДПІ Морозовій О.О. було видано направлення на перевірку №194/13 від 18.05.2016 року.

18.05.2016 року головним державним ревізором-інспектором здійснено виїзд за місцем здійснення діяльності позивача (АДРЕСА_2) з метою ознайомлення з направленням на проведення виїзної планової документальної перевірки, однак за адресою місяця здійснення діяльності позивач була відсутня. У зв'язки з цим, інспектором того ж дня було здійснено виїзд за адресою реєстрації позивача АДРЕСА_1), однак за цією адресою позивач також була відсутня.

Присутня у судовому засіданні в суді першої інстанції в якості представника відповідача - державний ревізор-інспектор Морозова О.О. зазначила, що в ході телефонної розмови із позивачем, яка відбулась після встановлення відсутності позивача за зазначеними адресами, остання повідомила її про те, що нею подана до Вінницької ОДПІ заява про не допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки від 17.05.2016 року (вх.9950/м).

Так, у поданій заяві позивач зазначила, що враховуючи відсутність законних підстав для проведення її перевірки, та з огляду на віднесення позивача до категорії суб'єктів господарювання, щодо яких законодавством в 2016 році встановлено мораторій, а також оскарження нею до Вінницького окружного адміністративного суду наказу №572 від 28.04.2016 року, вона не може допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення такої перевірки.

На підставі наведеного державним ревізором-інспектором складеного Акт відмови позивача від допуску до проведення планової виїзної документальної перевірки №122/1305/НОМЕР_1 від 18.05.2016 року, який підписаний також ще двома головними державними ревізорами-інспекторами ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Взявши до уваги відмову позивача від допуску посадових осіб Вінницької ОДПІ до перевірки, 25.05.2016 року начальником Вінницької ОДПІ Ковальчуком С.В. прийнято рішення №5640/М/02-28-13-05 про застосування умовного адміністративного арешту майна позивача.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем правомірно прийнято оскаржене позивачем рішення, оскільки відмова позивача від допуску до проведення перевірки згідно ппп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України є підставою для застосування адміністративного арешту.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду повністю відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наступним.

Так, п. 75.1 ст. 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Відповідно до п. 77.4 ст. 77 ПК України про проведення документальної планової перевірки керівником контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки вручено під розписку або надіслано рекомендованим листом з повідомленням про вручення копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Пунктом 77.6 ст. 76 ПК України встановлено, що допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно із ст. 81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому ст. 79 цього Кодексу.

В силу п. 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п'ятому цього пункту, не дозволяється.

Згідно п. 81.2 ст. 82 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

При цьому, відповідно до п. 94.1 ст. 94 ПК України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Разом з тим, пп. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт майна може бути застосовано, якщо платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Аналогічні за змістом положення відносно підстав застосування адміністративного арешту відображені у п.п. 3 п. 3.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України №568 від 10.10.2013 року (далі - Порядок №568).

Вимогами п.п. 94.4, 94.6 ст.94 ПК України визначено, що арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. Керівник контролюючого органу (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених у п. 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Тобто, застосування адміністративного арешту майна можливе за наявності двох самостійних обставин, як разом так і поодинці, зокрема: відмови платника податків від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення та відмови платника податків від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, відповідачем виконано вимоги положень п. 81.1 ст. 81 ПК України, що, як наслідок, свідчить про наявність у відповідача законних підстав для проведення документальної планової виїзної перевірки позивача.

Водночас, відмова позивача у допуску державного ревізора-інспектора до проведення перевірки слугувала приводом для складання посадовими особами Вінницької ОДПІ відповідного акту про відмову від допуску від 18.05.2016 року №122/1305/НОМЕР_1.

В свою чергу, позивач обґрунтовуючи протиправність цього рішення вказує на відсутність факту її відмови від допуску посадових осіб відповідача до перевірки. Наведене мотивує тим, що державний ревізор-інспектор при виїзді на перевірку та встановивши її відсутність за місцем реєстрації чи здійснення господарської діяльності повинен був скласти акт про відсутність платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання), що не є тотожним поняттю відмови у проведені перевірки та не може бути підставою для наступного прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Однак, вказані доводи позивача, суд не бере до уваги, з огляду на таке.

Так, дійсно, здійснивши вихід з метою ознайомлення позивача з направленням на проведення перевірки державний ревізор-інспектор встановив відсутність позивача за адресою здійснення позивачем діяльності та за адресою її реєстрації.

Тому, необхідність у складанні акта перевірки місцезнаходження платника податків в даному випадку відсутня, оскільки адреси здійснення діяльності та місця реєстрації позивача є відомими, тоді як інспектором було встановлено лише фізичну відсутність позивача за цією адресою в момент виходу на перевірку.

Також, безпідставними в даному випадку є посилання позивача на положення розділу ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 09.12.2011 року № 1588, оскільки сам вихід посадової особи Вінницької ОДПІ на перевірку позивача не був пов'язаний із необхідністю встановлення місцезнаходження платника податків. Тобто мети у вчинені таких дій відповідач не мав, а відомості про місцезнаходження позивача є підтвердженими в тому числі і самим позивачем.

Так само встановлено, що в ході телефонної розмови головного державного ревізора-інспектора Морозової О.О. із позивачем, яка відбулася при здійсненні виходу на перевірку, остання повідомила інспектора про подачу заяви про не допуск посадових осіб до перевірки.

Крім того, необхідно зауважити, що виникнення законних підстав для проведення перевірки платника податків законодавець пов'язує саме із виконанням контролюючим органом положень п. 81.1 ст. 81 ПК України, а підстави для складання акта про відмову у допуску до проведення перевірки визначені п. 81. 2 цієї ж статті ПК України. При цьому, на переконання суду, не має значення у який спосіб платником податків повідомлено про його відмову у допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки: шляхом особистої відмови під час прибуття інспектора, чи у вигляді поданої без спілкуванням із інспектором заяви, оскільки в даному випадку має значення наявність самого факту такої відмови.

Що стосується посилань позивача на порушення відповідачем при прийнятті оскарженого рішення п. 4.1 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків № 568, то слід зазначити наступне.

Згідно з п. 4.1 Порядку №568 керівник органу доходів і зборів (його заступник) за наявності однієї з обставин, визначених розділом III цього Порядку, та на підставі звернення про застосування адміністративного арешту майна платника податків (додаток 1) відповідного підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює такі обставини, приймає рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

З матеріалів справи встановлено, що 20.05.2016 року начальник управління податків і зборів з фізичних осіб Вінницької ОДПІ Пульнікова І.В. звернулась до заступника начальника Вінницької ОДПІ Волкодава П.М. із службовою запискою про можливість застосування умовного адміністративного арешту майна позивача. У свою чергу заступник начальника Вінницької ОДПІ Волкодав П.М., розглянувши відповідні матеріали щодо відмови позивача у допуску до проведення перевірки, звернувся до начальника Вінницької ОДПІ із зверненням про застосування адміністративного арешту майна від 25.05.2016 року, з урахуванням якого начальником Вінницької ОДПІ й було прийняте оскаржуване рішення.

Разом з тим, на думку позивача така процедура прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна не відповідає положенням п. 4.1 Порядку №568, оскільки звернення до керівника Вінницької ОДПІ мало бути ініційоване безпосередньо начальником управління податків і зборів з фізичних осіб як підрозділом, який уповноважений встановлювати відповідні обставини, а не заступником начальника Вінницької ОДПІ.

Однак, судами першої та апеляційної інстанції встановлено та сторонами не заперечується, що згідно внутрішніх наказів Вінницької ОДПІ "Про тимчасовий розподіл обов'язків між керівництвом Вінницької ОДПІ по координації роботи структурних підрозділів" на 2015, 2016 роки, "Про затвердження Регламенту Вінницької ОДПІ", на заступника начальника Вінницької ОДПІ Волкодава П.М. покладено обов'язок координації роботи управління податків і зборів з фізичних осіб.

Відтак, організація діяльності управління податків і зборів з фізичних осіб, як структурного підрозділу Вінницької ОДПІ, координується одним із заступників начальника податкового органу.

Натомість, із аналізу п. 4.1 Порядку №568 слідує, що зазначені положення не конкретизують необхідність подачі звернення про застосування адміністративного арешту безпосередньо керівником управління податків і зборів з фізичних осіб, а лише вказують на обов'язковість наявності такого звернення від іменні підрозділу, який у межах своїх повноважень встановлює обставини, які є підставою для застосування арешту.

Тому, заступник начальника Вінницької ОДПІ, до обов'язків якого віднесено координацію діяльності управління доходів і зборів з фізичних осіб, виходячи із внутрішньо-організаційної роботи Вінницької ОДПІ та її регламенту, в межах процедури застосування адміністративного арешту майна реалізував функцію підрозділу, яким встановлені обставини відмови позивача від допуску до проведення перевірки.

Таким чином, подання заступником начальника Вінницької ОДПІ звернення до начальника Вінницької ОДПІ про застосування адміністративного арешту майна платника податків, на підставі матеріалів, зібраних управлінням податків і зборів з фізичних осіб, не може свідчити про недотримання відповідачем процедури порядку застосування адміністративного арешту майна, передбаченого п. 4.1 Порядку № 568 та порушення будь-яких прав позивача.

Згідно зі п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.