Справа № 200/12682/15-а(2а/200/264/15)
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

24 листопада 2016 рокусправа № 200/12682/15-а(2а/200/264/15)

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Бишевської Н.А.

суддів: Добродняк І.Ю ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: Лащенка Р.В.,

представників сторін:

позивача : - ОСОБА_2

відповідача: - не зявився

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та Державної судової адміністрації України

на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15)

за позовом ОСОБА_2

до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної Казначейської служби України та Апеляційного суду Дніпропетровської області

про стягнення вихідної допомоги при виході у відставку, -

ВСТАНОВИВ:

22 червня 2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної Казначейської служби України та Апеляційного суду Дніпропетровської області в якому просила:

- стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного Казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто 200790 грн.;

- зобов'язати Державну судову адміністрацію України передати Апеляційному суду Дніпропетровської області бюджетні асигнування на виплату вихідної допомоги судді в зазначеній сумі.

- зобов'язати Апеляційний суд Дніпропетровської області виплатити ОСОБА_2 перераховані кошти відповідно до ст.136 Законом України «Про судоустрій і статус суддів», з огляду на Постанову Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 16.09.2015р. яка ухвалена за позовом ОСОБА_2 до Верховної ОСОБА_3 України про визнання бездіяльності Верховної ОСОБА_3 України протиправною щодо несвоєчасного прийняття відставки позивача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що невиплата вихідної допомоги є порушенням конституційного права незалежності судді та прав судді, що захищені міжнародним правом.

Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15) адміністративний позов ОСОБА_2 до Державної судової адміністрації України, Головного управління Державної Казначейської служби України та Апеляційного суду Дніпропетровської області про стягнення вихідної допомоги при виході у відставку - задоволено.

Судом встановлено, що в січні 2014 року позивачем подана заява про відставку, яка задоволена ОСОБА_3 Юстиції України в лютому 2014 року. ВРЮ України подання про звільнення позивача у відставку направлено до Верховної ОСОБА_3 України. Проте, лише в грудні 2014 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді у звязку з виходом у відставку. На час подання позивачем заяви про відставку діяли норми Закону України «Про судоустрій та статус суддів», статтею 136 якого передбачалось право судді на отримання вихідної допомоги у звязку з відставкою. В квітні 2014 року набули чинності зміни Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до яких статтю 136 виключено. Судом встановлено, що постановою Колегії суддів судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 16.09.2015 року визнано протиправною бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного розгляду подання ВРЮ про звільнення позивача у відставку. На підставі аналізу норм чинного законодавства, а також міжнародних правових актів, суд зробив висновок про те, що позивач набула право на отримання вихідної допомоги в момент подання заяви про відставку, протиправне затягування розгляду поданого подання Верховною ОСОБА_3 України, не може обмежити гарантоване конституцією право позивача на належний соціальний захист. Наведене обумовило прийняття рішення про задоволення позовних вимог.

Не погодившись з постановою суду, Державною Казначейською службою України та Державною судовою адміністрацією України подано апеляційні скарги, згідно яких особи, які подають апеляційні скарги просять скасувати постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15), як таку що винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд не вірно трактував норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи по суті та не приділив уваги доводам відповідачів по справі. Державною судовою адміністрацією України зазначено про те, що застосуванню підлягають приписи законодавства, що є чинними на момент звільнення судді, а оскільки звільнення позивача відбулось в період відсутності норми, що передбачає виплату вихідної допомоги, то й відповідно подібне право у ОСОБА_2 відсутнє. Крім того, скаржником зазначено про те, що відповідачі по справі, є органами державної влади, та в своїй діяльності керуються виключно чинним на момент вчинення кожної окремої дії законодавством, а отже в діях відповідачів щодо нарахування та виплати, або відмови у такому нарахуванні відсутня будь-яка протиправність. Скаржник вказує на те, що вихідна допомога не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру, а отже не належить до конституційних гарантій незалежності суддів.

В свою чергу, Державною казначейською службою України зазначено, що в спірній постанові стягнуто кошти з Головного управління Державної казначейської служби України з неіснуючої організації, що не є стороною по справі. Крім того державна казначейська служба України тільки спрямовує кошти у зазначених сумах на рахунки ДСА України, виконуючи покладені обовязки. Казначейство не має повноважень втручатися в розподіл коштів наданих територіальним органам ДСА.

Під час судового розгляду апеляційної скарги в справу надійшло письмове пояснення Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому останнім зауважено на наявність ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно правового акту у часі требі розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон , або інший нормативно правовий акт , під час дії якого вони настали, або мали місце. З цього слідує, як зазначає відповідач, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення нормативно правових актів, які діяли на час прийняття Верховною ОСОБА_3 України постанови про звільнення позивача, тобто 25 грудня 2014 року. А оскільки на час прийняття рішення про звільнення позивача стаття 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів, якою передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги, не діяла, то і підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, немає.

Позивачем по справі надано пояснення щодо обставин по справі та підтримано рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає наявними підстави для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, ОСОБА_2 постановою Верховної ОСОБА_3 України № 1101-ХIY від 23.09.1999р. обрана на посаду судді Апеляційного суду Дніпропетровської області безстроково. Відповідно до матеріалів справи, позивач має стаж роботи на посаді судді 24 роки 18 місяців.

08 січня 2014 року позивачем написана заява до ОСОБА_3 ради юстиції України про внесення подання про звільнення її з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку, а також 08 січня 2014 р. позивачем подана заява до Верховної ОСОБА_3 України з проханням звільнити її з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку відповідно до п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України.

11 лютого 2014 року ОСОБА_3 Юстиції України заява позивача розглянута та задоволена, внесено подання до Верховної ОСОБА_3 України про звільнення ОСОБА_2 з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку, яке разом з пакетом необхідних документів передано до Верховної ради України.

Постановою Верховної ОСОБА_3 України від 25 грудня 2014 року № 59-VIII, ОСОБА_2 звільнено з посади судді Апеляційного суду Дніпропетровської області у відставку.

На виконання вимог п. 9 ч. 5 ст. 126, ст. 131 Конституції України, ст. 109 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», наказом голови Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року № 225-к позивача відраховано зі штату суду 30 грудня 2014 року.

Згідно до правової позиції позивача, на час подання заяви про звільнення у відставку (08.01.2014р.) та на час надходження до Верховної ОСОБА_3 України подання ОСОБА_3 Юстиції України про її звільнення у відставку в лютому 2014р., діяли норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI (в редакції від 07.07.2010р.) статтею 136 якого передбачено право на отримання вихідної допомоги у зв'язку з відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

01.04.2014 року набрав чинності Закон України № 1166-YII від 20.03.2014р. «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким ст.136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» виключено.

В січні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Верховної ОСОБА_3 України, Державної судової адміністрації України, ГУ Державного Казначейства України та Апеляційного суду Дніпропетровської області, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного розгляду питання про прийняття відставки судді Михайловської С.Ю. та стягнути з ГУ Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі 200 790 грн.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.02.2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В подальшому постановою Колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного суду України від 16.09.2015 року, скасовано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 18.02.015 року та визнано протиправною бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного розгляду подання ОСОБА_3 ради юстиції про звільнення ОСОБА_2 з посади судді у звязку з поданням заяви про відставку.

З урахуванням даного рішення, 25.11.2015 року позивач звернулась до голови Апеляційного суду Дніпропетровської області та просила здійснити нарахування та виплату вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, як передбачалось приписами ст. 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції, чинній станом на день подання заяви про відставку).

Листом від 03.12.2015 року №7-191/15 Апеляційним судом Дніпропетровської області позивачу відмовлено у виплаті вихідної допомоги, у звязку з відсутністю законодавчо визначених підстав.

Не погодившись з позицією відповідача, вважаючи її необґрунтованою та протиправною, позивач звернулась до суду за захистом порушеного права.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення вимог адміністративного позву, та вважає, що в його задоволенні слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до пункту 9 частини п'ятої статті 126 Конституції України однією з підстав звільнення судді з посади органом, що його обрав або призначив, є подання суддею заяви про відставку.

Згідно частин першої, третьої, четвертої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI (в редакції, яка діяла на час прийняття Постанови Верховної ОСОБА_3 України «Про звільнення суддів» від 25 грудня 2014 року №59-VІІІ, якою серед інших була звільнена і позивач ОСОБА_2Ю.) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до ОСОБА_3 ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання ОСОБА_3 рада юстиції повідомляє про це ОСОБА_3 кваліфікаційну комісію суддів України. При цьому суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення, продовжує працювати, отримувати заробітну плату.

Здійснення повноважень, отримання заробітної плати суддею після подачі заяви про відставку, підтверджує те, що нарахування та виплата судді вихідної допомоги в розмірі 10 заробітних плат можлива лише після прийняття рішення Верховної ОСОБА_3 України про відставку судді, що узгоджується з частиною шостою статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», якою передбачено, що повноваження судді припиняються з дня набрання чинності постановою Верховної ОСОБА_3 України, дата прийняття якої є датою звільнення судді.

Таким чином, прийняття суддею рішення про відставку та подання заяви з цього приводу, не є підставою для отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, оскільки зазначена одноразова виплата у відповідності до ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-У1 від 07.07.2010 року повязувалася з виходом у відставку. Написання заяви про відставку і вихід у відставку не є тотожними поняттями.

Натомість суд першої інстанції, підтримуючи правову позицію позивача, щодо наявності у останньої права на виплату вихідної допомоги , послався на ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-У1 від 07.07.2010 року, яка була чинною станом на січень 2014 року (час подачі позивачем заяви про відставку), та передбачала, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна неоподатковувана допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

При цьому суд зазначив, що на час звільнення позивача з посади судді та відрахування її зі штату Апеляційного суду Дніпропетровської області, набрав чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Фактично, суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, зазначив, що задоволення позовних вимог обґрунтовано наявністю протиправної бездіяльності Верховної ОСОБА_3 України, оскільки зволікання у прийнятті рішення про відставку , позбавило ОСОБА_2, в період часу, коли ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була чинною, отримати вихідну допомогу у звязку з відставкою. Отже, суд першої інстанції також повязує наявність права на отримання позивачем вихідної допомоги з виходом у відставку, що у відповідності з законодавством відбувається при прийнятті Постанови Верховної ОСОБА_3.

Однак, станом на грудень 2014 року, в звязку зі змінами в законодавстві ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» втратила чинність.

Отже, в данному випадку до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною ОСОБА_3 України постанови про звільнення позивача . А оскільки на час прийняття рішення про звільнення позивача, а саме на дату 25.12.2014 року стаття 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів», якою передбачалася виплата судді, який вийшов у відставку вихідної допомоги, не діяла, то і підстав вважати що позивач має право на виплату вихідної допомоги, станом на момент звільнення, очевидно немає, оскільки норма, яка таке право визначала, відсутня.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ґрунтується не на правильному застосуванні норм матеріального права, оскільки відповідачі: Державна судова адміністрація України, Головне управління Державного Казначейства України, та Апеляційний суд Дніпропетровської області, бездіяльність яких судом не визнавалась, відмовляючи позивачу у здійсненні виплат по вихідній допомозі, при зверненні позивача 25.11.2015 року, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки законом такого права як виплата вихідної допомоги позивачу при звільненні, станом на час звернення, не передбачалося.

При цьому судова колегія враховує наявність в даній справі рішення Верховного Суду України від 16 вересні 2015 року , яким задоволено заяву ОСОБА_2 до Вищого адміністративного суду України, як суду першої інстанції із позовом до Верховної ОСОБА_3 України, Державної судової адміністрації України, Головного управління Державного казначейства, яким визнано протиправною бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного розгляду подання ОСОБА_3 ради юстиції про звільнення ОСОБА_2 з посади судді апеляційного суду Дніпропетровської області у звязку з поданням заяви про відставку. Дане рішення та судова практика, яка долучена позивачем до матеріалів справи в процесі розгляду, дає підстави судовій колегії зауважити наступне:

Згідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Зміст ст. 56 Конституції України закріплює і в національному законодавстві право на матеріальний захист особи - принцип майнової відповідальності. В ній підкреслюється, що підставою виникнення такого права є незаконні дії чи бездіяльність органів державної влади, місцевого самоврядування або їхніх службових осіб під час здійснення ними повноважень.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на протиправну бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного розгляду подання ОСОБА_3 юстиції України стосовно звільнення ОСОБА_2, яка встановлена та підтверджена постановою Верховного Суду України. Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що неправомірна бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного прийняття постанови про звільнення ОСОБА_2 дає підстави для вирішення питання щодо відшкодування майнової шкоди, завданої протиправною бездіяльністю з боку органу державної влади, проте не свідчить про наявність у відповідачів Державної казначейської служби України та Державної судової адміністрації України, обовязку нараховувати та виплачувати позивачу саме вихідну допомогу.

Згідно статті 22 Цивільного Кодексу України особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Зі змісту зазначеної норми вбачається, що майнова шкода виражається у формі збитків. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку із неотриманням доходів, які б особа могла реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено. З урахуванням наявного в матеріалах справи рішення суду, якою визнана неправомірна бездіяльність Верховної ОСОБА_3 України щодо несвоєчасного прийняття постанови про звільнення ОСОБА_2, остання не позбавлена права для звернення до суду щодо відшкодування майнової шкоди.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не в повному обсягу встановлено обставини по справі, що призвело до помилкового висновку щодо вирішення спору, а у відповідності до вимог ст. 202 КАС України це є підставою для скасування судового рішення. На підставі викладеного, судова колегія Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду вважає безпідставним задоволення адміністративного позову ОСОБА_2 судом першої інстанції, в звязку з чим постанова суду підлягає скасуванню, а апеляційні скарги задоволенню.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державної Казначейської служби України та Державної судової адміністрації України на постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15) - задовольнити.

Постанову Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 р. у справі № 200/12682/15-а(2а/200/264/15) скасувати та прийняти нову про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України та може бути оскаржена відповідно до ст. 212 КАС України.

Головуючий: Н.А. Бишевська

Суддя: І.Ю. Добродняк

Суддя: Я.В. Семененко