Справа № 820/2132/16
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р.Справа № 820/2132/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Сіренко О.І.

Суддів: Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

представника позивача Латиш К.В.

представника відповідача Забайрачної С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі № 820/2132/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХУМАНА ХАРКІВ"

до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

20 вересня 2016 року постановою Харківського окружного адміністративного суду адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Хумана Харків" (далі- позивач, ТОВ "Хумана Харків") до Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (далі- відповідач, Центральна ОДПІ у Харківській області) про скасування податкових повідомлень-рішень задоволено в повному обсязі.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № від 20.11.2015 року; № від 20.11.2015 pоку № від 20.11.2015 року.

Стягнуто з Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Хумана Харків" сплачений судовий збір у сумі 5588 (п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят вісім) грн. 20 коп.

Не погодившись із постановою суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, Центральна об'єднана державна податкова інспекція м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016 року у справі №820/2132/16 скасувати, винести рішення, яким адміністративний позов задовольнити.

Обґрунтовуючи заявлені у апеляційній скарзі вимоги, вказує, що під час взаємодії ТОВ "Хумана Харків" з контрагентами встановлено порушення вимог законодавства: у ТОВ "Грандбудукраїна" у 2012 році відсутня ліцензія на право здійснення будівельних робіт; стосовно контрагента позивача ТОВ "Сафір-Маркет" (основний постачальник ТОВ "Хумана Харків" у квітні-травні 2012 року) внесено запис про відсутність за місцезнаходженням; неможливість здійснення господарської діяльності в оспорювані періоди контрагентами - постачальниками ТОВ "Грандбудукраїна". Також, на думку заявника, не встановлено реального надання послуг компанією «Humana to people Baltic» та безпосередній зв'язок витрат на оплату цих послуг з господарською діяльністю платника податків.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу Центральної ОДПІ у Харківській області - залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 195 КАС України, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що працівниками ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області була проведена планова виїзна перевірка ТОВ «Хумана Харків» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2014 року.

За наслідками перевірки було складено акт від 09.11.2015 року № 1330/20-30-22-01/37878962 яким встановлено порушення позивачем (т.1, а.с.52-125):

-вимог п.п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI, зі змінами та доповненнями, підприємством занижено суму податку на прибуток всього у сумі 189 778 грн., в тому числі за півріччя 2012 року в сумі 155 грн.,за 3 квартали 2012 року в сумі 490 грн., за 2012 рік в сумі 8 693 грн., за 2013 рік в сумі 57 028 грн., за 2014 рік 124 057 грн.

-вимог п. п. 14.1.185 п. 14.1 ст.14, п. 187.8 ст. 187 п. 198.2 п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, зі змінами та доповненнями встановлено заниження задекларованих сум в розмірі 50 205 грн. за рахунок заниження та завищення сум податку на додану вартість, в тому числі у травні 2012 року занижено суму податку на 11 992 грн., у липні 2012 року занижено на 2 027 грн., у серпні 2012 року занижено на б 147 грн., у листопаді 2012 року занижено на суму 518 грн., у грудні 2012 року занижено на суму 271 грн., у лютому 2013 року занижено на 4 582 грн., у березні 2013 року занижено на 9 191 грн., у квітні 2013 року занижено на суму 864 грн., у травні 2013 року завищено на суму 36 399 грн., у червні 2013 року занижено на суму ЗО 352 грн., у липні 2013 року завищено на суму 146 грн., у серпні2013 року занижено на 6 571 грн., у вересні 2013 року занижено на суму 7 657 грн., у жовтні 2013 року завищено на суму 122 грн., у листопаді 2013 року занижено на суму 3 041 грн., у грудні 2013 року завищено на суму 124 грн., у січні 2014 року занижено на суму 134 грн., у лютому 2014 року завищено на суму 1 951 грн., у березні 2014 року завищено на суму 1 005 грн., у квітні 2014 року завищено на суму 484 грн., у травні 2014 року завищено на суму 185 грн., у червні 2014 року завищено на суму 41 грн., у липні 2014 року завищено на суму 87 грн., у серпні 2014 року завищено на суму 1 203 грн., у вересні 2014 року заниження на суму 1 038 грн., у жовтні 2014 року занижено на суму 92 грн., у листопаді 2014року завищено на суму 1 656 грн. тау грудні 2014року занижено на суму) 125 грн.

-вимог п.2.6, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 за № 40/10320) із змінами та доповненнями, не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки в сумі 8756,65 грн., перевищення ліміту залишку готівки в касі підприємства на протязі 1 дня в загальній сумі 26 955,91 грн.

На підставі вище зазначено акту перевірки відповідачем були винесені податкові повідомлення рішення: 1. № від 20.11.2015 р. назва даного податку: податок на прибуток, встановлено порушення норм: п. п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, сума за основним платежем складає:189778,00 грн. сума нарахованих штрафних (фінансових) санкцій.: 47444, 50 грн., всього нараховано штрафних санкцій: 237222,502 грн. (т.1,а.с50); 2. № від 20.11.2015 р. назва даного податку: податок на додану вартість, встановлено порушення норм: п. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14, п. 187.8 ст. 187, п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, сума за основним платежем складає 30039,00 грн. сума нарахованих штрафних (фінансових) санкцій: 7509,75 грн., всього нараховано штрафних санкцій: 37548,753 (т.1,а.с.49); 3. №, від 20.11.2015 р. встановлено порушення норм: п. 2.6, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, сума нарахованих штрафних санкцій: 97775,07 грн. (т.1, а.с.51).

Вищезазначені податкові повідомлення-рішення ТОВ "ХУМАНА ХАРКІВ" було оскаржено до ГУ ДФС у Харківській області та до ДФС України за результатами чого 11.04.2016 р. позивачем отримано Рішення про результати розгляду скарги №7713/6/99-99-10-01-01-25 від 07.04.2016 р. (далі Рішення) (т.1, а.с. 38-46). Рішенням ГУ ДФС у Харківській області про результати розгляду скарги №442/10/20-40-10-04-14 від 27.01.2016 р. скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дзержинському районі м. Харкова ГУ ДФС у Харківській області № в частині застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки у сумі 13506,60, в іншій частині без змін.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не було доведено належними і допустимими доказами обставин та фактів, на які він посилається в обґрунтування відповідності нормам чинного законодавства прийнятим ним оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.2 КАС України основним завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 14.1.36 ст.14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п. 22.1. ст. 22 ПК України об'єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об'єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов'язує виникнення у платника податкового обов'язку.

Колегія суддів вважає, що висновки відповідача, щодо порушення позивачем положень п. п. 138.10.3 п. 138.10 ст. 138, п. п. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України не відповідають дійсності у зв'язку з наступним.

Відповідно до п.198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх ввезенні на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України;

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та у разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 ст. 198 визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПКУ податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст.39 цього кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 ст.193, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 цього Кодексу).

Відповідно до п. 200.1. ст.200 Податкового Кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно вимог п.200.2. ст.200 вказаного Кодексу при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

П.200.3. ст.200 ПК України встановлено, що при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Як вбачається з п. 138.4 ст. 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Пункт 138.5 ст. 138 ПК України визначає, що інші витрати визнаються витратами того звітного періоду, в якому вони були здійснені згідно з правилами ведення бухгалтерського обліку.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «Хумана Харків» зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців 18.11.2011 року, номер державної реєстрації 0051738, організаційно-правова форма за КОПФГ-240 Товариство з обмеженою відповідальністю, код суб'єкта господарювання за .

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Хумана Харків» у перевіряємому періоді укладало з ТОВ «Грандбудукраїна» договори підряду (24.01.2012р., 23.04.2012р., 20.06.2012р.,16.07.2012р., 01.11.2012 р.,24.12.2012р.,15.03.2013р.,05.06.2013р.,21.08.2012р.27.11.2013р.,05.12.2014р.), предметом яких були проведення ремонтно-будівельних робіт, в нежитлових приміщеннях орендованих позивачем (т.1,а.с. 174-209). Відповідно до умов вказаних договорів, підрядник зобов'язаний на свій ризик та своїми силами з використанням свого матеріалу обладнання та з матеріалів замовника, за замовленням останнього, виконати ремонтні роботи, а замовник зобов'язаний прийняти виконані роботи та сплатити за них. Розрахунок між сторонами проводився в безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ «Грандбудукраїна».

Вартість отриманих ремонтних робіт ТОВ «Хумана Харків» облікувало по рахунку 10 «Основні засоби», підлягали амортизації та були віднесені до складу витрат на збут в 2012 - 2014 роках у загальній сумі 31 739 грн. А також, ТОВ «Хумана Харків» на підставі податкових накладних, отриманих від ТОВ «Грандбудукраїна» включило до складу податкового кредиту суму ПДВ у розмірі 273 931 грн. з вартості ремонтних робіт.

На підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Грандбудукраїна» та використанням результатів наданих даним контрагентом у господарській діяльності ТОВ «Хумана Харків» надано наступні документи: договори підряду, акти приймання виконаних робіт, довідки про вартість робіт, відомості ресурсів, податкові накладні, договори оренди нежитлових приміщень, картки обліку магазинів з реалізації за відповідними адресами, де проводилися ремонтні роботи, Z-звіти денні, що свідчать про дати початку роботи відділу реалізації (т. 1 а.с. 210-245, т.2 а.с. 1-123).

З наявних в матеріалах справи копій первинних бухгалтерських та податковими документів вбачається, що останні оформлені у відповідності до вимог ч.2 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за №168/704). Вищевказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення № 88 спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, призвели до зміни в структурі активів платника податків, а відтак, є належними та допустимими доказами реальності вчинення господарських операцій.

Статтею 1 розділу 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що у 2012 році у ТОВ «Грандбудукраїна» була відсутня ліцензія на право здійснення будівельних робіт, колегія суддів вважає безпідставними оскільки в матеріалах справи містяться ліцензії надані Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області від 22.03.2016 року № 1020-1268 на запит від 14.03.2016 року №1403/1ТОВ «Хумана Харків» (а.с.164). ТОВ «Грандбудукраїна» надано ліцензії: серії АВ №319116, строком дії 19.03.2007 року по 18.03.2012 року (а.с.165-166), далі міститься ліцензія серії АД № 031538 строком дії з 29.02.2012 року по 28.02.2017 року (а.с.171-172), яку в подальшому було переоформлено на ліцензію серії АЕ №260264 строком дії з 20.02.2013 року по 28.02.2017 року, виданої на право здійснення господарської діяльності, пов'язаної із створенням об'єктів архітектури. Також, матеріалами справи підтверджено, що ТОВ «Грандбудукраїна» включено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців України з 28.09.2006 року на підставі свідоцтва серії А 01 № 077971, код ЄДРПУО 34629718 (а.с.173). Відсутні жодні відомостей щодо недійсності статутних документів ТОВ «Грандбудукраїна», припинення або відсутності за місцезнаходженням тощо.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про реальність господарських операцій між ТОВ «Хумана Харків» та ТОВ «Грандбудукраїна», як таких, що повністю підтверджені належним чином оформленими первинними документами.

На підтвердження доводів апеляційної скарги щодо того, що в квітні-травні 2012 року основним постачальником ТОВ «Хумана Харків» було ТОВ "Сафір- Маркет", про який внесено запис про відсутність за місцезнаходженням, податковий орган не надає жодних доказів, вони відсутні також і в матеріалах справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги, щодо неможливості здійснення господарської діяльності в оспорювані періоди контрагентами-постачальниками ТОВ «Грандбудукраїна», колегія суддів зазначає.

При дослідженні факту здійснення господарської операції повинні оцінюватись відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовано дані податкового обліку.

Листом Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" зазначено, що у разі, якщо дії платника податку свідчать про його добросовісність, а вчинені ним господарські операції не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, для підтвердження права на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування достатньо наявності належним чином оформлених документів, зокрема податкових накладних. При цьому не є підставою для відмови у праві на податковий кредит та бюджетне відшкодування з податку на додану вартість порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку.

Крім того, виникнення у платника податку на додану вартість права на податковий кредит не ставиться у залежність від дотримання вимог податкового законодавства та сплатою податку до бюджету іншими суб'єктами господарювання. Якщо контрагент не виконав свого зобов'язання щодо декларування чи сплати податку до бюджету, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Зазначені обставини не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ у випадку, коли останній виконав усі передбачені законом умови стосовно отримання такого права та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту. Адже, Податковий кодекс України не ставить право платника ПДВ на податковий кредит в залежність від дій або бездіяльності його контрагентів чи відсутності їх за місцезнаходженням, так само відсутності у контрагентів основних фондів, кваліфікованого персоналу тощо. І в разі порушення контрагентом податкової дисципліни відповідальність та негативні наслідки мають настати саме для цієї особи. Оскільки, позивач та його контрагент є окремими суб'єктами господарювання зі статусом юридичної особи, окремими платниками податку на додану вартість, кожен з яких має свої межі юридичної відповідальності, яка є індивідуальною, виходячи з вимог ст.61 Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Колегія суддів звертає увагу на те, що збільшення суми грошового зобов'язання (шляхом прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень) порушує право позивача мирно володіти своїм майном, визначення якого міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року (надалі також "Протокол 1 до Конвенції"), яка є частиною національного законодавства України згідно із статтею 9 Конституції України.

Зокрема, стаття 1 Протоколу 1 до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права"

Роз'яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини (надалі також "ЄСПЛ"). Дані рішення згідно з статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Більше того, ч.2 ст.8 КАС України вимагає врахування практики ЄСПЛ при вирішенні справ.

Так, у пункті 53 рішення в справі "Булвес" АД проти Болгарії ЄСПЛ визначив поняття власності, вказавши, що "власність" може включати як існуючу власність, так і активи, включаючи вимоги стосовно яких заявник може стверджувати, що у нього чи у неї є принаймні "правомірні очікування" отримати ефективне здійснення свого майнового права.

У рішенні в справі "Щокін проти України"(п. 49) ЄСПЛ вказав, що збільшення податковим органом зобов'язання особи з податку безперечно є втручанням до майнових прав заявника, гарантованих статтею 1 Протоколу 1 до Конвенції. Таке втручання за Конвенцією може бути визнане тільки якщо здійснене на умовах, передбачених законом. Так, у пп. 50-51 згаданого рішення ЄСПЛ зазначає: "Найпершою та найбільш важливою вимогою ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції є те, що будь-яке втручання державних органів у мирне володіння майном повинне бути законним: друге речення першого параграфу наділяє правом позбавляти майна лише "на умовах, передбачених законом" і другий параграф визначає, що Держава має право контролювати використання майна шляхом введення в дію "законів". Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, притаманний всім статтям Конвенції. Це поняття (поняття "закону") вимагає, перш за все, щоб заходи, що застосовуються, ґрунтувалися на національному законодавстві. Воно також посилається на якість закону, що застосовується, вимагаючи його доступності для осіб,яких він стосується, точності та передбачуваності в його застосуванні."

Таким чином, будь-які дії, спрямовані на позбавлення особи її майна є незаконними, якщо контролюючі органи діють не у відповідності до закону.

Неприпустимість притягнення до відповідальності однієї компанії, у випадку за неправомірні дії іншої компанії підтверджується практикою Європейського суду з прав людини. Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" ЄСПЛ дійшов такого висновку: "...Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності".

Отже, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Отже, діючим законодавством не покладено на позивача обов'язку здійснювати контроль за контрагентами підприємства з яким воно перебуває в договірних відносинах.

Колегія суддів вважає, що податковим органом неправомірно встановив порушення позивачем вимог п. п. 14.1.185 п. 14.1 ст.14, п. 187.8 ст. 187 п. 198.2 п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст.201 Податкового кодексу України у зв'язку з наступним.

Між компанією «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC» (Литва, Постачальник послуг), з однієї сторони, та ТОВ "Хумана Харків" (Замовник), з іншого боку, протягом періоду, що перевірявся, було укладено Договір на послуги управління від 26.11.2012 року (т.2 а.с. 124-134)

Предметом зазначених договорів є надання громадською організацією «Humana People to People Baltic» (м. Вільнюс, Литовська республіка) ТОВ "Хумана Харків" послуг управління, до яких відносяться: планування та управління комерційною діяльністю, операційне планування комерційної діяльності, планування системи комерційної діяльності, управління процесом та розвиток продукту, адміністрування та економіка, розрахунок, контроль та аналіз економічних та фінансових показників, координування закупівель, управління людськими ресурсами: допомога в комплектації персоналу, управління керівництвом.

Судом встановлено, що громадською організацією «Humana People to People Baltic» на виконання укладеного договору надавалися послуги управління, наприклад розроблявся рекомендований план знижок на 2013 рік, рекомендоване положення про порядок формування роздрібних цін ТОВ "Хумана Харків" у 2013 році, рекомендації по розподіленню персоналу за зонами у магазинах Товариства, рекомендації по складанню договору по конфіденційність, рекомендована посадова інструкція заступника головного бухгалтера та ін., які розроблялися та передавалися позивачу за актами приймання-передачі документів.

Крім того, в межах вище зазначеного договору «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC» було надано щоденний аналіз економічних показників ТОВ «Хумана Харків», а результати вказаного аналізу та пропозиції по удосконаленню господарської діяльності презентуються на щоквартальних зборах.

Так, систематично електронною поштою ТОВ «Хумана Харків» направляє до «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC» звіти. Вказаний звіт включає фактичний товарообіг на конкретну дату по конкретному магазину, досягнення у відсотковому співвідношенні планового рівня товарообігу, кількість проданого товару, кількість чеків, ціну за одиницю, кількість проданих одиниць товару на одного покупця. На основі щоденних звітів формується щотижневий звіт. Підтвердженням цього є, зокрема, скріншоти електронної пошти Генерального директора ТОВ Хумана Харків, що були також надані разом з поясненнями до відповідача від 30.10.2015 р. №3010/01.

Також щоквартально посадові особи ТОВ «Хумана Харків» направляють на адресу письмовий звіт по магазинам, звіт директора та звіт по кадрам.

Вказані звіти включають основні ключові показники по конкретним магазинам: рентабельність, витрати, розподілені за показниками (на приміщення, заробітна плата, торгові, поточні і т.д.), прибуток, товарообіг, ключові кадрові показники (кількість співробітників на початок та кінець періоду, кількість звільнених співробітників середній вік, кількість нещасних випадків і т.д.) по конкретним групам співробітників тощо. Підтвердженням цього є, зокрема, скріншоти електронної пошти Генерального директора ТОВ Хумана Харків, що були також надані разом з поясненнями від 30.10.2015 р. №3010/01.

Крім того, за результатами року відправлялися, у тому числі, фінансовий звіт та звіт про рух коштів.

Розробка, коректування форм звітів, а також рекомендації по заповненню звітів здійснюється компанією «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC».

На основі отриманої від ТОВ «Хумана Харків» первинної інформації посадовими особами «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC» здійснювалася обробка та аналіз отриманої інформації, формувалися узагальнені показники господарської діяльності.

Таким чином, матеріалами справи підтверджено наявність первинних документів та доказів, які підтверджують факт надання та оплати послуг управління компанії «Humana People to People Baltic» за період, що перевірявся, серед яких: Договір на послуги управління від 26.11.2012 року з додатками, інвойси, акти виконаних робіт, звіти про надання послуг. Також в матеріалах справи наявні акти прийому-передачі, скріншоти електронної пошти генерального директора ТОВ "Хумана Харків", що підтверджують надання «Humana People to People Baltic» ТОВ "Хумана Харків" послуг управління.

Позивач зазначає, що надані послуги за договором управління отримані позивачем від компанії «Humana People to People Baltic» мали безпосередній вплив на результати господарської діяльності позивача, сприяли формуванню та розвитку трудового ресурсу підприємства, вдосконаленню його маркетингової політики та збільшенню продажів, сприяли ефективному плануванню закупівель, координуванню та здійсненню закупівель більш якісного товару, тощо, завдяки отриманим послугам діяльність підприємства була прибутковою та мала позитивну динаміку з подальшим отриманням доходу у власній господарській діяльності.

Стосовно доводів апеляційної скарги, що «HUMANA PEOPLE TO PEOPLE BALTIC» не має в штаті фахівців стосовно правових питань з податкового законодавства, колегія суддів зазначає, що компанія не позбавлена можливості використання найманих трудових ресурсів, в тому числі за цивільно-правовими угодами.

Всі надані ТОВ "Хумана Харків" первинні документи та докази, які містяться у матеріалах справи відповідають вимогам Податкового кодексу України та 1, 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Враховуючи викладене, та наявність всіх первинних документів, немає підстав ставити під сумнів використання у власній господарській діяльності ТОВ "Хумана Харків" послуг вищезазначеного контрагента.

Під час перевірки не було встановлено жодного порушення позивачем валютного законодавства, під час розрахунків з компанією «Humana People to People Baltic».

Стосовно висновків податкового органу про порушення позивачем вимог п. 2.6, п. 3.5 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 р. №637, не оприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, перевищення ліміту залишку готівки у касі підприємства протягом одного дня, колегія суддів зазначає.

Перевіркою встановлено, що підприємством видавались готівкові кошти з каси підприємства на відрядження, а саме:

-згідно з видатковим касовим ордером від 31.01.2013 року ОСОБА_5 в сумі 600 Євро (12 987,99 грн.) відповідно до наказу 20к від 28.01.2013 року, отримано в установі банку 31.01.2013 року (сторінка 1 касової книги);

- згідно з видатковим касовим ордером від 17.05.2013 року ОСОБА_5 в сумі 510 Євро (5 289,98 грн.) відповідно до наказу 21к від 15.05.2013 року, отримано в установі банку 17.05.2013 року (сторінка 4 касової книги);

-згідно з видатковим касовим ордером від 29.11.2013 року ОСОБА_5 в сумі 400 Євро (4 Я45,63 грн.) відповідно до наказу 25к від 26.11.2013 року, отримано в установі банку 29.11.2013 року (сторінка 16 касової книги);

-згідно з видатковим касовим ордером від 10.02.2014 року ОСОБА_5 в сумі 350 Євро (4 113,01 грн.) відповідно до наказу 26к від 06.02.2014 року, отримано в установі банку 07.02.2014 року (сторінка 1 касової книги);

На вищезазначених платіжних відомостях відсутній власноручний підпис особи, яка отримувала готівкові кошти. Зазначені суми готівки не було повернено в банк та лічаться в касовій книзі як видані зазначеними особам.

28.01.2013 р. (та 06.02.2014р., 26.11.2013р., 15.05.2013р.) комерційного директора ТОВ «Хумана Харків» ОСОБА_5 було направлено до відрядження, на підставі наказу №20к від 28.01.2013 (№26к від 06.02.2014р, 25к від 26.11.2013р, №21к від 15.05.2013р) генерального директора ОСОБА_6, було видано довіреність на отримання готівкових коштів на відрядження. Далі, працівник ОСОБА_5 у відділенні №11 АТ "Райффайзен банк Аваль", надавши власний паспорт, довіреність на отримання коштів, отримала другий примірник заяви на видачу готівки від 31.01.2013 (від 17.05.2013, від 29.11.2013, від 10.02.2014), який завірила власним підписом, та отримала грошові кошти на відрядження. Після використання зазначених грошових коштів у відрядженні, працівник ОСОБА_5 надала звіт та оригінали документів, на підтвердження витрат, понесених у відрядженні, на підставі яких був складений авансовій звіт про використання коштів, виданих на відрядження №35 від 27.05.2013 (№78 від 09.12.2013, №13 від 17.02.2014, №5 від 12.02.2013р.).

Залишок невикористаних коштів був повернений ОСОБА_5 до каси підприємства, оформлювався належним чином, а саме прибутковим касовим ордером (ф. №КО-1), а саме №3 від 12.02.2013 (№4 від 18.02.2014, №9 29.05.2013р.), та видатковим касовим ордером (ф. №КО-2), а саме №4 від 12.02.2013 (№4 від 18.02.2014, №7 29.05.2013р.), та залишок коштів здавався до банку, банк оформлював квитанцію на внесення готівки.

Відповідно до підпункту 7.15 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні", затвердженого постановою Правління Національного банку України №637 від 15.12.2004р., зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 13.01.2005 р. за № 40/10320, уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно та в повній сумі оприбутковуватися. Порядок оприбуткування готівки в касах, у тому числі і під час розрахунків із застосуванням РРО (РК), визначено в пункті 2.6 цього Положення.

Підпунктом 2.6 Положення встановлено, що уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.

Відповідно до підпункту 1.2 Положення, оприбуткування готівки - це проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК).

Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Відповідно до пункту 16 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" суб'єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов'язані у разі виявлення несправностей реєстратора розрахункових операцій, а також пошкодження засобів контролю протягом двох робочих днів після дня виявлення несправностей чи пошкодження письмово або засобами електронного зв'язку в довільній формі повідомити про це контролюючий орган, у якому суб'єкт господарювання зареєстрований платником податків.

Таким чином, враховуючи факт здавання грошових коштів, виданих з каси підприємства громадянину ОСОБА_5, до каси підприємства що було оформлено прибутковим касовим ордером (ф. №КО-1), а саме №3 від 12.02.2013 (№4 від 18.02.2014, №9 29.05.2013р.), та видатковим касовим ордером (ф. №КО-2), а саме №4 від 12.02.2013 (№4 від 18.02.2014, №7 29.05.2013р.), та залишок коштів здавався до банку, банк оформлював квитанцію на внесення готівки, колегія суддів приходить до висновку, що відсутність підпису ОСОБА_5 не дозволяє не врахувати ці документи як докази оформлення видачі готівки з каси за умови доведеності факту такої видачі, а отже ТОВ "Хумана Харків" дотримано порядок ведення касових операцій.

Колегія суддів зазначає, що в ході розгляду справи відповідач належним чином не довів правомірність прийнятих ним податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Центральної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області - залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 20.09.2016р. по справі № 820/2132/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Сіренко О.І.
Судді Любчич Л.В. Спаскін О.А.
Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2016 р.