Справа № 826/25403/15
Суддя: Кобаль М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

05 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Кобаля М.І.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.

при секретарі: Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України про визнання протиправними дій та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Приватбудсервіс» (далі - Позивач) звернулось до суду із адміністративним позовом до Державної архітектурно-будівельної інспекції України (далі - Відповідач, ДАБІ) у якому просило (з урахуванням доповнення позовних вимог):

1) скасувати постанови відповідача про накладення штрафу за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 18.06.2015 №38/15/10/26-46/1806/02/1 та №39/15/10/26-45/1806/10;

2) скасувати припис відповідача про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 19.06.2014.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2016 року зазначений адміністративний позов задоволено частково.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовити повністю (за текстом апеляційної скарги).

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши представника відповідача, що прибув у судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ДАБІ проведено позапланову перевірку дотримання ТОВ «Приватбудсервіс» вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил на об'єкті, що знаходиться за адресою: м. Київ, Набережно-Печерська дорога, 8, за результатом якої складено акт від 04.06.2015 (далі по тексту - акт перевірки).

З акту перевірки вбачається, що 19.06.2014 ДАБІ видано ТОВ «Приватбудсервіс» припис з вимогою заборонити експлуатацію об'єкта, а саме: два будинки охорони та будівлю адміністрації (літ «д», «е» та «г») відповідно до технічного паспорту БТІ від 06.08.2010.

21.05.2015 під час перевірки встановлено (з виїздом на місце), що вимоги припису від 19.06.2014 ТОВ «Приватбудсервіс» не виконано, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Документи про прийняття в експлуатацію вищевказаного об'єкта, відповідно до вимог чинного законодавства України на момент перевірки не надано, чим порушено вимоги ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

На підставі акта перевірки контролюючим органом винесено припис від 04.06.2015 про усунення виявлених порушень законодавства, складено протокол про правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 04.06.2015.

За результатом розгляду справи про правопорушення у сфері містобудівної діяльності, прийнято постанови від 18.06.2015 (далі по тексту - оскаржувані/спірні постанови):

- №38/15/10/26-46/1806/02/1, якою за порушення позивачем ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз 3 п. 6 ч. 2 ст. 2 та з урахуванням ч. 9 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 109620,00 грн.(31-33);

- №39/15/10/26-45/1806/10, якою за порушення ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» позивача визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф у сумі 12180,00 грн. (а.с.9-11).

Не погоджуючись із вищезазначеними рішеннями, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не доведено правомірність та обґрунтованість спірних постанов з урахуванням вимог встановлених чинним законодавством.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Як встановлено судом першої інстанції, підставою для прийняття оскаржуваних постанов слугувала постанова про призначення перевірки винесена Прокуратурою Печерського району м. Києва за матеріалами досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000070 від 22.11.2012 та наказ від 15.05.2015 №381.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Згідно із ст.10 Закону України «Про архітектурну діяльність» N 687-XIV від 20 травня 1999 року для забезпечення під час забудови територій, розміщення і будівництва об'єктів архітектури додержання суб'єктами архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, вимог вихідних даних, а також з метою захисту державою прав споживачів будівельної продукції здійснюється в установленому законодавством порядку державний архітектурно-будівельний контроль та нагляд.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI від 17.02.2011 (далі по тексту - Закон №3038) визначено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації.

Згідно із ч.1 і 2 ст.41 Закону №3038 державний архітектурно-будівельний контроль - сукупність заходів, спрямованих на дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз. 2 п. 1 Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 р. № 553 (далі по тексту - Порядок 553), Державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами.

Відповідно до п.2 Порядку 553 державний архітектурно-будівельний контроль здійснюється за дотриманням, зокрема, вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, проектної документації, будівельних норм, державних стандартів і правил, технічних умов, інших нормативних документів під час виконання підготовчих і будівельних робіт, архітектурних, інженерно-технічних і конструктивних рішень, застосування будівельної продукції.

Щодо висновку відповідача про порушення позивачем ч. 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.12.2014 у справі №826/11616/14 за позовом ТОВ «Приватбудсервіс» до Державної архітектурно-будівельної інспекції України, визнано протиправною та скасовано постанову від 26.06.2014 №168/14/7126-53/2606/02/2.

Зазначеною постановою суду апеляційної інстанції встановлено наступне: за адресою вул. Набережно-Печерська дорога, 8 у Печерському районі міста Києва знаходиться цілісний майновий комплекс, який згідно договору купівлі-продажу від 12.04.2007р. належить ТОВ «Приватбудсервіс».

Водночас, під час апеляційного розгляду справи встановлено, що вказаний Договір містить ще й Додатковий Договір № 1850 від 03.09.2010 р., зі змісту якого вбачається, що вищезгаданий п 1.1 був змінений і викладений у новій редакції, а саме: "...Відчужується майно: авто підйомник - 1 од., бони-причальні - 74 од., друкарська машинка - 1 од., пантон-бон - 1 од., будинок охоронця - 2 од. (літера "Е", площею 25,3 кв. м., два поверхи, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер; літера "Д", площею 27,1 кв. м., два поверхи, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер), будинок адміністрації - 1 будівля (літера "Г", площею 177,1 кв. м., один поверх, фундамент - бетон, стіни - цегляні, покрівля - шифер), комп'ютер ЕС 1841 - 1 од., акумулятор - 1 од., огорожа території -103 м., зварювальний апарат - 1 од., бензопилка - 1 од., котел - 1 од. Інші умови Договору залишені без змін.

Даний Додатковий Договір є невід'ємною частиною Договору та був зареєстрований у встановленому законом порядку.

Рішення Господарського суду м. Києва у справі № 5011-74/6329-2012 від 31.07.2013 p., яке набрало законної сили, за позовом Першого заступника прокурора Печерського району м. Києва, в інтересах держави в особі Київської міської Ради про визнання недійсним Договору про внесення змін до Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 03.09.2010 p., укладеного між TOB «Астрая» та TOB «Приватбудсервіс» та Договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 12.04.2007 p., третя особа - Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

З вищезазначеного рішення вбачається, що при розгляді справи Господарським судом м. Києва, була проведена судова експертиза - Київським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз, за наслідками проведення якої експертами зроблено висновки про те, що будівлі Е, Д, Г цілісного майнового комплексу «Ремонтно-відстійний пункт № 1» найбільш ймовірно зведені раніше ніж у період з травня 2007 по вересень 2010 року.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що в результаті укладання Додаткової Угоди від 03.09.2010 спірні об'єкти змінені не були. Сторонами правочину лише були визначені їх нові ідентифікуючі ознаки, зокрема літери та площі.

Виключення в редакції спірної додаткової угоди слова «нестаціонарні» не свідчать про зміну сторонами предмету купівлі-продажу, з об'єкту рухомого майна на нерухому річ.

Крім того, згідно технічних паспортів на нежитловий будинок (приміщення) виготовлений Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 06.08.2010 року на будівлі «Е», «Д», «Г» вказано, 1960 рік побудови будівель.

Також, з відомостей ФДМ України Харківського району м. Києва, які містяться в матеріалах справи, вбачається, що об'єкти нерухомості цілісного майнового комплексу, щодо яких була проведена відповідачем перевірка, були введені в експлуатацію в 1993 та 1994 роках.

Водночас ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», який набрав чинності 12.03.2011 року, визначає порядок прийняття в експлуатацію, після набрання ним чинності, закінчених будівництвом об'єктів та містить заборону на експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих в експлуатацію, за час його дії. Цей Закон не містить темпоральних застережень, зокрема про поширення його дії на відносини, які виникли до набрання ним чинності.

Питання щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів було вперше врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 №449 , однак ця постанова стосувалася лише об'єктів державного замовлення. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, не включених до державного замовлення, мав визначатися Радою Міністрів Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями за погодженням з Міністерством інвестицій і будівництва.

З дня набрання чинності у листопаді 1994 року Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», ст. 1 якого встановлювала відповідальність за правопорушення у сфері містобудування, не передбачав відповідальності за експлуатацію або використання об'єктів містобудування, не прийнятих в експлуатацію.

19.01.2012 року згідно із Законом України від 22.12.2011 №4220 Закон №208/94-ВР викладено у новій редакції, п. 6 ч.2 ст. 2 якої передбачає, що суб'єкти містобудування, які є замовниками будівництва об'єктів (у разі провадження містобудівної діяльності), або ті, що виконують функції замовника і підрядника одночасно, несуть відповідальність у вигляді штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, а також наведення недостовірних даних у декларації про готовність об'єкта до експлуатації чи акті готовності об'єкта до експлуатації.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

В Рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 Конституційний Суд зазначив, що за закріпленим у наведеній статті Конституції України принципом дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Тобто, Закон України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності», зокрема положення п. 6 ч.2 ст.2 щодо накладення штрафу за експлуатацію або використання об'єктів будівництва, не прийнятих в експлуатацію, регулює питання відповідальності тих суб'єктів містобудування, які вчинили правопорушення у сфері містобудування, зокрема не ввели в експлуатацію відповідні об'єкти до початку їх використання після набрання чинності цим Законом.

Частина 8 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 20.11.2012 №5496, встановлює, що експлуатація закінчених будівництвом об'єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Таким чином, обов'язок введення об'єктів будівництва в експлуатацію, відповідальність за експлуатацію об'єктів, не введених в експлуатацію, можуть стосуватися лише тих суб'єктів, які після закінчення будівництва та початку використання, маючи відповідний обов'язок, не ввели об'єкти містобудування в експлуатацію, за що встановлена відповідна відповідальність.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.03.2014 у справі за позовом обслуговуючого кооперативу «Гаражний кооператив «Кронштадт» до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення.

Отже, постанова від 26.06.2014 №168/14/7126-53/2606/02/2, яка є предметом спору в справі №826/11616/14, винесена за правопорушення у сфері містобудівної діяльності, є тотожною постанові №38/15/10/26-46/1806/02/1 від 18.06.2015, яка є предметом спору в даній справі, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що встановлені обставини у справі №826/11616/14 щодо відсутності обов'язку позивача у введенні в експлуатацію згадуваного цілісного майнового комплексу не потребують повторного доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 18.06.2015 №38/15/10/26-46/1806/02/1 є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Щодо доводів відповідача про порушення позивачем ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» посадові особи органів державного архітектурно-будівельного контролю під час перевірки мають право: видавати обов'язкові для виконання приписи щодо:

а) усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та будівельних робіт, які не відповідають вимогам законодавства, зокрема будівельних норм, містобудівним умовам та обмеженням, затвердженому проекту або будівельному паспорту забудови земельної ділянки, виконуються без повідомлення, реєстрації декларації про початок їх виконання або дозволу на виконання будівельних робіт.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» правопорушеннями у сфері містобудівної діяльності є протиправні діяння (дії чи бездіяльність) суб'єктів містобудування - юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених законодавством, будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами містобудування правопорушень у сфері містобудівної діяльності тягне за собою відповідальність, передбачену цим та іншими законами України.

Згідно із абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» суб'єкти містобудування несуть відповідальність у вигляді штрафу за такі правопорушення: невиконання приписів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, щодо: усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил - у розмірі десяти мінімальних заробітних плат.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, вбачається з матеріалів справи та акта перевірки, 19.06.2014 ДАБІ винесено припис з вимогою заборонити ТОВ «Приватбудсервіс» експлуатацію об'єктів, а саме: два будинки охорони та будівлю адміністрації (літ «д», «е» та «г») відповідно до технічного паспорту БТІ від 06.08.2010.

21.05.2015 під час проведення повторної перевірки встановлено, що вимоги припису від 19.06.2014 позивачем не виконано, чим порушено вимоги ч. 4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Таким чином, припис ДАБІ від 19.06.2014, який є обов'язковими для виконання, позивачем не виконано в порядку встановленому законодавством, а тому висновок відповідача про порушення позивачем ч. 4 ст. 41 Закону України «про регулювання містобудівної діяльності» є обґрунтованим.

На виконання вимог чинного законодавства, ДАБІ постановою від 18.06.2015 №39/15/10/26-46/1806/02/1 ТОВ «Приватбудсервіс» визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого абз. 2 п. 1 ч. 6 ст. 2 Закону України «Про відповідальність за правопорушення у сфері містобудівної діяльності» та накладено штраф в сумі 12 180 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що постанова від 18.06.2015 №39/15/10/26-46/1806/02/1 не підлягає скасуванню, оскільки припис від 19.06.2014 є чинним на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Між тим, як вбачається з уточненої позовної заяви (а.с.24-26) позивачем заявлено позовну вимогу про скасування вищезазначеного припису від 19.06.2014.

Проте, позивачем апеляційна скарга не подавалась на постанову суду першої інстанції, а тому колегія суддів апеляційної інстанції переглядає рішення в межах апеляційної скарги відповідача відповідно до ч.1 ст. 195 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову

Проте, в даному випадку ДАБІ, як суб'єктом владних повноважень, не надано суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів правомірності та обґрунтування своїх дій та оскаржуваного рішення №38/15/10/26-46/1806/02/1 від 18.06.2015.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Отже, судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 липня 2016 року - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційну скаргу може бути подано безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до ст. 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Головуючий - суддя М.І. Кобаль

судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова

Головуючий суддя Кобаль М.І.

Судді: Епель О.В.

Карпушова О.В.