Справа № 826/26961/15
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2016 р. м. Київ К/800/20525/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Мороза В.Ф.,

Шведа Е.Ю.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю представників Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Герасименко І.В., Левківської О.П., представника Північного офісу Державної аудиторської служби - Кирилюк А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Державної фінансової інспекції в м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної фінансової інспекції в м. Києві про визнання протиправною та скасування вимоги, в якому просило:

- визнати протиправною та скасувати вимогу Державної фінансової інспекції в м. Києві від 19.11.2015 року № 26-11-14-14/12133.

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року у задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «Акціонерна компанія «Київводоканал» було відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задоволено частково. Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року - змінено в мотивувальній частині. В іншій частині постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року - залишено без змін.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представником Північного офісу Державної аудиторської служби - Кирилюк А.С. було заявлено клопотання про заміну відповідача - Державної фінансової інспекції в м. Києві на її правонаступника - Північний офіс Державної аудиторської служби.

Відповідно до статті 55 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії адміністративного процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов'язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов'язкові для особи, яку він замінив.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.2016 року № 266 «Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби» постановлено утворити як юридичні особи публічного права міжрегінальні територіальні органи Державної аудиторської служби, реорганізувати територіальні органи Державної фінансової інспекції шляхом їх приєднання до відповідних міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність заміни відповідача - Державну фінансову інспекцію в м. Києві на - Північний офіс Державної аудиторської служби.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною фінансовою інспекцією в м. Києві проведено планову ревізію Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» в частині дотримання законодавства при використанні коштів, передбачених Мінрегіону на субвенцію з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року та окремих питань фінансово-господарської діяльності за період з 01.01.2012 року по завершений місяць 2015 року. За результатами перевірки складено акт ревізії від 23.10.2015 року № 11-30/1724. На підставі акта ревізії Державною фінансовою інспекцією в м. Києві направлено позивачу вимогу від 19.11.2015 року № 26-11-14-14/12133, якою вимагалося:

- опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку;

- розглянути питання про притягнення працівників Товариства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності.

Не погоджуючись з даними вимогами Державної фінансової інспекції в м. Києві, Публічне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулося до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», головними завданнями органу державного фінансового контролю є здійснення державного контролю за витрачанням коштів і матеріальних цінностей, їх збереженням, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і звітності в міністерствах, відомствах, державних комітетах, державних фондах, бюджетних установах, а також на підприємствах і в організаціях, які отримують кошти з бюджетів усіх рівнів та державних валютних фондів, розроблення пропозицій щодо усунення виявлених недоліків і порушень та запобігання їм у подальшому.

Державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, перевірки державних закупівель та інспектування.

Відповідно до пункту 7 статті 10 Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні», органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Пунктом 46 Порядку проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.04.2006 року № 550 визначено, що, якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж З робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Отже, відповідачу надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом України у постановах від 15.04.2014 року у справах № 21-40а14, 21-63а14, від 27.01.2015 року у справі № 21-436а14, від 17.02.2015 року у справі № 21-4а15, який згідно зі статтею 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно із вищевказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб'єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

При цьому, враховуючи вимоги Кодексу адміністративного судочинства України, особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Із наведених положень вбачається, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана вимога фактично стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю. Вимога Державної фінансової інспекції в м. Києві не створює юридичних наслідків для позивача та не порушує його прав чи інтересів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позовних вимог з інших мотивів, суд апеляційної інстанції виходив з того, що в даному випадку предметом позову є оскарження вимоги з підстав неправомірності висновку відповідача про наявність самого порушення законодавства, а не сума збитків, що визначені інспекцією, та необхідність їх відшкодування за умови наявності самого порушення.

Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглядаючи справу по суті заявлених вимог, суд першої інстанції дослідив лише одну вимогу Державної фінансової інспекції в м. Києві від 19.11.2015 року № 26-11-14-14/12133 щодо опрацювання матеріалів ревізії та усунення виявлених порушень законодавства в установленому законодавством порядку, друга вимога - щодо розгляду питання про притягнення працівників Товариства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності не була досліджена.

Отже, суд першої інстанції ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, не дослідивши та не надавши правової оцінки вимозі Державної фінансової інспекції в м. Києві від 19.11.2015 року № 26-11-14-14/12133 щодо розгляду питання про притягнення працівників Товариства, винних у зазначених порушеннях, до встановленої законом відповідальності, що є порушенням норм процесуального права, на яке не звернув увагу суд апеляційної інстанції переглядаючи рішення суду першої інстанції.

Суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали правової оцінки тій обставині, що вимога Державної фінансової інспекції в м. Києві від 19.11.2015 року № 26-11-14-14/12133, якою вимагалося опрацювати матеріали ревізії та усунути виявлені порушення законодавства в установленому законодавством порядку не визначає конкретного порядку та способу її виконання.

Судами не встановлено, чи порушує така вимога будь-які права позивача, є для нього обов'язковою та чи спрямована ця вимога на реальне усунення будь-яких недоліків.

Відповідно до вимог частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права призвело до ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості і таке неправильне вирішення справи не може бути усунено судом касаційної інстанції, а тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду слід належним чином з'ясувати всі обставини справи, дослідити наявні докази, дати їм та доводам сторін належну правову оцінку, встановити дійсний характер правовідносин, що склалися між сторонами, суть права, про захист якого позивач звернувся до адміністративного суду та ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 55, 160, 167, 220, 221, 223, 227, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Замінити в порядку процесуального правонаступництва відповідача - Державну фінансову інспекцію в м. Києві на - Північний офіс Державної аудиторської служби.

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» - задовольнити.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 14.07.2016 року - скасувати.

Справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Державної фінансової інспекції в м. Києві, правонаступником якої є Північний офіс Державної аудиторської служби, про визнання протиправною та скасування вимоги - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

В.Ф. Мороз

Е.Ю. Швед