Справа № 265/6418/16-а
Суддя: Міхєєва І. М.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/6418/16-а
Провадження №2-а/265/220/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого - судді Міхєєвої І.М.

за участю секретаря судового засідання Байрачної І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

31 жовтня 2016 року позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови серії АР 332995, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 21 жовтня 2016 року. Даною постановою його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 122 ч. 2 та ч.1 ст. 126 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог зазначив що, 21 жовтня 2016 року, близько о 22-25 годин, він керував транспортним засобом Volkswagen Touareg, державний номер НОМЕР_1. На перехресті вулиці Леваневського та проспекту Український в м. Маріуполі зупинився на червоний сигнал світлофора перед «стоп лінією». Побачивши в дзеркало заднього виду автомобіль, який рухався з великою швидкості та не встигав загальмувати перед його автомобілем, він, з метою уникнення негативних наслідків, здійснив наїзд на «стоп лінію». Проте, ані пішоходам, ані іншим учасникам дорожнього руху перешкод створено не було, оскільки його автомобіль зупинився за 1,5 метри до пішохідного переходу. Вважає в його діях відсутній склад правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП. Також зазначив, що раніше загубивши посвідчення водія, 19 березні 2016 року отримав його дублікат. Під час перевірки інспектором патрульної поліції наявності у нього посвідчення водія, він помилково предявив посвідчення від 19 серпня 2015 року, тобто, посвідчення яке вважав раніше загубленим. Вважає, що, при таких обставинах в його діях наявні ознаки малозначності правопорушення. Просив постанову скасувати.

Позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві.

Відповідач інспектора Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що 21 жовтня 2016 року ним було зупинено автомобіль позивача, в звязку з тим, що позивач на перехресті вулиці Леваневського та проспекту Український в м. Маріуполі, перед світлофором, переткнув «стоп-лінію», чим порушив п.8.10 Правил дорожнього руху. Не заперечував, що при зупинки автомобіля перешкод іншим учасникам дорожнього руху створено не було. Окрім того, при перевірки у ОСОБА_1 наявності посвідчення водія, той предявив посвідчення, яке при перевірці по базі даних, значилось як недійсне. Проте, в базі даних на імя позивача були відомості про посвідчення серії ВХТ 289131 від 19 березня 2016 року.

Вислухавши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 18 КАС України місцевим загальним судам, як адміністративним судам, підсудні усі адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Так, постановою серії АР №332995, винесену інспектором Управління патрульної поліції в м.Маріуполі ОСОБА_2 21 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбаченого ст. 122 ч. 2 та ч.1 ст. 126 КУпАП, та застосоване адміністративне стягнення у вигляді штрафу 425,00 гривень.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

За ст. 280 КУпАП передбачено, що орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати усі обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно із п. 1. ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено у вищестоящий орган або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

В мотивувальній частині оскаржуваної постанови зазначено, що 21 жовтня 2016 року о 22 -25 годин ОСОБА_1 керуючи автомобілем НОМЕР_2, на перехресті вулиці Леваневського та проспекту Український в м. Маріуполі здійснив переїзд лінії розмітки 1.12 «Стоп-лінію» при забороненому сигналі світлофора, чим порушив вимоги п. 8.10 ПДР України, та не мав при собі водійського посвідчення серії ВХТ 289131 від 19.03.2016 чим, порушив п.2.1а ПДР, чим скоїв правопорушення передбачене ст. 122 ч. 2 КУпАП та ч.1 ст. 126 КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобовязаний зясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що помякшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також зясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно до ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На відеофіксації з бодікамери поліцейського, долученої до справи, зафіксовано, що автомобіль НОМЕР_2, наближаючись до перехрестя вулиці Леваневського та проспекту Український в м. Маріуполі почав гальмувати та зупинився перетнувши лінію розмітки 1.12, «стоп-лінію» на красне світло світлофору. При цьому чітко зафіксовано, що автомобіль зупинився за заздалегідь від пішохідного переходу, будь-яких перешкод іншим учасникам дорожнього руху не створено не було.

Згідно із п. 8.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі за текстом - ПДР), у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 стоп, якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Разом з тим, порушення п. 8.10 ПДР не утворюють складу правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, оскільки відповідальність за ч.2 ст.122 КУпАП передбачена за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Оскаржуваній постанові не зазначено саме які дії позивача утворили склад правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, тобто не зазначена обєктивна сторона зазначеного правопорушення.

Посилання відповідача під час судового засідання про те, що позивач на своєму автомобілі, переткнувши стоп-лінію, порушив правила проїзду перехрестя, не ґрунтуються на Законі, оскільки правила проїзду перехрестя встановлені п.16 ПДР, про порушення яких в постанові не зазначено. Окрім того, судом встановлено, що переткнувши лінію розмітки 1.2 «стоп ліню», перешкод іншим учасникам дорожнього руху створено не було.

З урахуванням переліченого суд вважає, що наявні підстави вважати, що при ухваленні постанови 30 вересня 2016 року працівником поліції протиправно було визнано винним позивача за ст. 122 ч. 2 КУпАП, внаслідок чого постанова серії АР №332995 від 21 жовтня 2016 року, підлягає скасуванню.

Щодо притягнення позивача до відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.2.1 а) ПДР, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідальність за ст. 126 ч.1 КУпАП передбаченоа, за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), -

Позивач визнав себе винним у вчиненні даного правопорушення, та пояснив, що маючи при собі кілька водійських посвідчень, помилково предявив інспектору патрульної поліції посвідчення від 19 серпня 2015 року, яке вважав раніше загубленим.

Згідно статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Згідно до ст. ст. 293 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення має право, зокрема змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає, що в діях ОСОБА_1, хоча формально і наявний склад правопорушення передбачений ст. 126 ч.1 КУпА, але, при встановлених судом обставинах, не становить великої суспільної шкідливості, внаслідок його вчинення не завдана шкода окремим громадянам чи суспільству. Враховуючи наведене, та особистість порушника, який працює та вперше притягується до адмінстартивної відповідальності, суд вважає за можливе, звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 126 КУпАп і обмежитись усним зауваженням.

Керуючись ст. ст. 8-11, 17, 18, 71, 86, 94, 159-167, 171-2 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ОСОБА_2 про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.

Постанову серії АР № 332995 винесену 21 жовтня 2016 року інспектором Управління патрульної поліції в м. Маріуполі ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 126ч.1, ст. 122ч.2 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень - скасувати.

На постанову може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд місто Маріуполя протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя ___________________________ І.М.Міхєєва