Справа № 826/17335/15
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2016 р. м. Київ К/800/12600/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

головуючого - Смоковича М. І.,

суддів: Єрьоміна А. В., Калашнікової О. В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), за участю третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РЕЛЕ"", про визнання протиправним та скасування наказу, касаційне провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" (далі - ТОВ "Імепауер Енергія") звернулось до суду з адміністративним позовом до Департаменту комунальної власності міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - Департамент) про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління комунальної власності міста Києва № 1081-В від 12 липня 2005 року.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що органом місцевого самоврядування всупереч вимог чинного законодавства сформовано наказ, згідно з яким оформлено за Товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича фірма "РЕЛЕ"" (далі - ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"") право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 6, три тераси п'ятого поверху (групи приміщень № 160) загальною площею 742,50 кв. м, вбудовані в нежилий будинок та видано свідоцтво про право власності.

Позивач вказує, що об'єкт нерухомого майна є спільною сумісною власністю власників квартир та нежитлових приміщень комплексу, у тому числі і ТОВ "Імепауер Енергія", а тому не підлягає реєстрації.

Вважаючи, що оскаржуваний наказ є неправомірним та таким, що порушує вимоги статті 382 Цивільного кодексу України, позивач звернувсь до суду з вимогою про його скасування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 01 жовтня 2015 року залучено до участі у справі в якості третьої особи ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів Вищого адміністративного суду України, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт сьомий частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Відповідно до частини першої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Аналогічне положення міститься в частині десятій статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

З матеріалів справ вбачається, що оскаржуваний наказ видано на підставі Положення про порядок оформлення право власності на об'єкти нерухомого майна, затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 31 серпня 2001 року № 1820 (далі - Положення № 1820) Головним управлінням комунальної власності міста Києва, правонаступником якого є Департамент,

Так, у відповідності до пункту 4.1 Положення № 1820, яке діяло на момент видачі оскаржуваного наказу, Головне управління комунальної власності міста Києва Київської міської державної адміністрації здійснює оформлення права власності та видає свідоцтва про право власності фізичним та юридичним особам на об'єкти нежитлового фонду (крім нежитлових приміщень в будинках, реконструкція або будівництво яких фінансується Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації та інших об'єктів нежитлового фонду, право власності на які оформляється Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації).

З огляду на обставини справи, 22 червня 2002 року між ТОВ "Імепауер Енергія" та ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"" укладено договір № 69 про пайову участь у будівництві комплексу із готельно-офісного центру, житлового будинку, торгівельного блоку та вбудованої автостоянки по вулиці Червоноармійській (Велика Васильківська), 72 у місті Києві, за умовами якого ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"" зобов'язалось виконувати обов'язки генерального підрядника по проведенню будівництва комплексу та після введення його в експлуатацію передати позивачу оплачені останнім нежитлові приміщення в комплексі.

Приписами частини другої статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з оскаржуваним наказом № 1081-В від 12 липня 2005 року оформлено за ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"" право власності на об'єкт нерухомого майна, а саме нежилі приміщення з № 1 по № 6, три тераси п'ятого поверху (групи приміщень № 160) загальною площею 742,50 кв. м, вбудовані в нежилий будинок та видано свідоцтво про право власності.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що між ТОВ "Імепауер Енергія" та ТОВ "НВФ "РЕЛЕ"" виникли спірні правовідносини стосовно права власності на об'єкт нерухомого майна. Тобто в даному випадку, мова йде про захист порушеного права позивача на володіння нежитловим приміщенням.

Отже, у справі, що розглядається, спір стосується не стільки правомірності дій відповідача щодо оформлення права власності на об'єкт нерухомого майна та видачі свідоцтва, які є похідними, скільки права власності на об'єкт нерухомого майна, тобто права цивільного, що підтверджується наявними у справі матеріалами. Відтак, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про вирішення цього спору в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, цей спір є приватним, а не публічно-правовим.

Проте зазначені обставини залишилися поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій, хоча вони мають істотне значення для вирішення питання щодо можливості розгляду справи за правилами, встановленими КАС України, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється лише на публічно-правові спори (ч.2 ст.4 КАС України).

Пунктом 10 частини другою статті 16 Цивільного кодексу України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За приписами статті 15 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини першої статті 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналіз цієї норми дає можливість зробити висновок, якщо провадження за позовною заявою, яку не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства було помилково відкрито, суд закриває провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 157 КАС України.

За правилами частини першої статті 228 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

За такого правового врегулювання, зазначені підстави є такими, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судових рішень, які переглядає суд касаційної інстанції.

Статтею 2201 КАС України визначено правила та порядок попереднього розгляду справи. Частиною четвертою цієї статті встановлено, що суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов'язкове скасування судового рішення.

Аналіз цієї норми дозволяє зробити висновок, що за наявності вищезазначених підстав суд касаційної інстанції на стадії попереднього розгляду справи має повноваження про скасування судових рішень, які оскаржуються.

За таких обставин, оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню з закриттям провадження у справі.

Частиною другою статті 157 КАС України передбачено: якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Оскільки цей спір виник між юридичними особами, тому його вирішення віднесено до юрисдикції господарських судів.

Керуючись статтями 157, 2201, 223, 228, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імепауер Енергія" задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2016 року в цій справі скасувати.

Провадження по справі відкрите в порядку адміністративного судочинства з а к р и т и.

Роз'яснити позивачу, що така справа належить до юрисдикції господарських судів.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає

Головуючий М. І. Смокович

Судді А. В. Єрьомін

О. В. Калашнікова