Справа № 809/577/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 р. Справа № 876/9413/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

представника відповідача Цинайко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання протиправними дій щодо відмови у здійсненні перерахунку заробітної плати та зобов'язання здійснити дії,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 23.05.2016 року звернулася до суду в подальшому уточнивши позовні вимоги до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» з врахуванням вже здійснених виплат за цей період.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись з прийнятим рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій просить зазначену постанову скасувати та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, покликаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 з серпня 2009 року перебувала на службі в органах прокуратури Івано-Франківської області.

Наказом прокурора Івано-Франківської області № 189к від 14.03.2016 позивач звільнена з органів прокуратури Івано-Франківської області у зв'язку із неможливістю подальшого перебування на тимчасово вакантній посаді та закінчення строку трудового договору на підставі п.8 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» та п.2 ст. 36 КЗпП.

25.04.2016 року позивач звернулася до прокуратури Івано-Франківської області із заявою про здійснення їй перерахунку заробітної плати в період з 01.07.2015 року по 14.03.2016 року відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Листом №18-282 від 26.04.2016 року прокуратурою Івано-Франківської області відмовлено у нарахуванні та виплаті заробітної плати позивачці, оскільки норми положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» на 2015 рік застосовуються в порядку та розмірах встановлених постановою Кабінету Міністрів України виходячи із наявних фінансових ресурсів державного бюджету, а умови оплати праці працівників органів прокуратури врегульовано постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 року.

Згідно з частиною 3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII) чинного на час виникнення спірних правовідносин, посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до пункту 11 частини 5 статті 81 Закону № 1697-VII, посадові оклади прокурорів, які перебувають на адміністративних посадах, встановлюються у такому розмірі: керівника місцевої прокуратури - 1,5 посадового окладу прокурора місцевої прокуратури.

Частиною 9 статті 81 Закону № 1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини 2 статті 8 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.

Згідно статті 13 Закону № 108/95-ВР оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Закон України про Державний бюджет регулює відносини у сфері формування та використання державних ресурсів на конкретний фінансовий рік. Виключно цим Законом визначаються будь-які видатки органів державної влади на власні потреби, їх розмір і цільове спрямування.

Відповідно до абзацу 2 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не були визнані неконституційним у встановленому порядку та є чинними.

Постановою Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» визначено схеми посадових окладів працівників органів прокуратури, зокрема схема посадових окладів працівників прокуратур міст (крім мм. Києва та Севастополя та міст із районним поділом) (Додаток 4), у розмірах менших, ніж це передбачено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з пунктом 13 Розділу ХІІІ Перехідних положень Закону України «Про прокуратуру» Кабінету Міністрів України доручено у тримісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом. Проте, вимоги зазначеної норми Кабінетом Міністрів України не були виконані.

Судом встановлено, що у спірний період посадовий оклад ОСОБА_2 був у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України №505 від 31.05.2012 до якої обчислено надбавки та проведено розрахунок при звільненні. Вказане підтверджується також розрахунковими листами за період 2015-2016 років.

Оскільки Кабінетом Міністрів України не виконано покладені на нього абзацом другим підпункту 1 пункту 13 розділу XIII Закону України «Про прокуратуру» обов'язки щодо приведення у тримісячний строк його нормативно-правових актів у відповідність із Законом України «Про прокуратуру», а Законом України «Про державний бюджет на 2015 рік» видатки на реалізацію положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не передбачено, відсутні правові підстави для перерахунку та виплати заробітної плати позивачу поза межами видатків державного бюджету на оплату праці прокурорів місцевих прокуратур у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

У Рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 закріплено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною 1 статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Крім того, Верховним Судом України у постановах від 12.07.2016 року №21-1726а16 та від 13.07.2016 року №21-1888а16, що згідно частини 1 статті 244-2 КАС України є обов'язковими, окрім іншого, для всіх судів України, зазначено про особливості правового регулювання нарахування та виплати заробітної плати працівникам бюджетних установ, а саме зроблено висновок про правомірність дій відповідача (Теруправління ДСА України) при обчисленні й виплаті заробітної плати з урахуванням обмежень, встановлених пунктом 9 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік».

А тому колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до Прокуратури Івано-Франківської області про визнання дій протиправними, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до статті 81 Закону України «Про прокуратуру» не підлягають до задоволення, оскільки відповідачем здійснено виплати заробітної плати згідно нормативних актів, які регулюють порядок оплати праці працівників прокуратури.

Апелянтом вказується про не вирішення питання повернення сплачено судового збору при поданні позову, такий відповідно до статті 94 КАС України та статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачений до суду першої інстанції і не підлягає поверненню при розгляді в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до частини 1 статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 02.11.2016 року у справі № 809/577/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом 20-ти днів після набрання нею законної сили, а у разі складення такої в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст ухвали виготовлено 14.12.2016 року