Справа № 805/3094/16-а
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Христофоров А.Б.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року справа №805/3094/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.,

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

за участі представника позивача Пономаренка О.В.,

представника відповідача Бусела В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі № 805/3094/16-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (далі - ПАТ "Родовід Банк" або підприємство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (далі - Інспекція) про визнання протиправним та скасування податкової вимоги №3954-17 від 04.08.2016, обґрунтовуючи тим, що 25.02.2016 ПАТ "Родовід Банк" визнано неплатоспроможним та призначено тимчасову адміністрацію, зазначене було повідомлено податковому органу, у зв'язку з чим у цей період неможливе нарахування штрафів та пені, з огляду на зазначене вважає, що податковим органом неправомірно винесене податкову вимогу.

Відповідач надав до суду першої інстанції заперечення, відповідно до якого зазначає, що позивачем подано податкову звітність з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки від 15.02.2016, згідно до якої платник визначив суму податкового зобов'язання на суму 2 044,95 грн., щоквартально (1-3 квартал) по 511,24 грн., а за 4 квартал 511,23 грн., та податкову декларацію з плати за землю за 2016 рік на суму 1034,19 грн., щомісячні платежі 86,43 грн. та у грудні 86,46 грн. З огляду на існування податкового боргу, податковим органом сформовано та направлено позивачу податкову вимогу про сплату боргу від 04.08.2016 форми "Ю" № 3954-17.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 2 листопада 2016 року у справі № 805/3094/16-а у позові відмовлено повністю.

Суд першої інстанції виходив з того, що податковий борг у сумі 597,68 грн. утворився за позивачем внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання, отже податковим органом сформовано податкову вимогу №3954-17 від 04.08.2016 з урахуванням наявного основного боргу та за відсутності штрафних санкцій та пені.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Законом України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI), норми якого для правовідносин тимчасової адміністрації є пріоритетними по відношенню до норм інших нормативно-правових актів, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку. Судом не враховано, що під час винесення оскаржуваної податкової вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, апелянт вважає, що дії відповідача щодо направлення позивачу податкової вимоги є протиправними, але судом першої інстанції було проігноровано даний факт при винесені рішення.

Крім того, апелянт бажає зауважити, що п. 129.3.3 ст. 129 Податкового кодексу України (далі - ПК України), що врахування пені закінчується у день запровадження мораторію на задоволення вимог кредиторів при винесені відповідної ухвали суду у справі про банкрутство або прийнятті відповідного рішення Національним банком України.

Пунктом 129.7 статті 129 ПК України встановлено, що не вважається порушенням строку перерахування податків, зборів (обов'язкових платежів) з вини банку порушення, вчинене внаслідок регулювання Національним банком України економічних нормативів такого банку, що призводить до нестачі вільного залишку коштів на такому кореспондентському рахунку. Якщо у майбутньому банк або його правонаступники відновлюють платоспроможність, відлік строку зарахування податків, зборів та інших платежів розпочинається з моменту такого відновлення.

Відповідно до п.1.3. ч.1 ПК України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343-XII), з банків, на які поширюються норми Закону № 4452-VI, та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

На підставі цього, можливо дійти висновку щодо протиправності направлення Відповідачем податкової вимоги від 04.08.2016 №3954-17 згідно з приписами ПК України щодо банку, на який поширюються норми Закону № 2343-XII, оскільки така податкова вимога суперечить пункту 1.3 статті 1 ПК України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечував представник відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" (, вул. Півнично-Сирецька, 1-3, м. Київ, 04136), згідно ст. 48 КАС України здатний здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Маріупольська об'єднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області є суб`єктом владних повноважень, який в даних правовідносинах реалізує надані йому ПК України повноваження, згідно ст. 48 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здатна здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов'язки.

Судами встановлено, що позивачем до податкового органу подано податкову звітність, а саме:

- 15.02.2016 податкову декларацію з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки з самостійно визначеною сумою податкового зобов'язання на суму 2 044,95 грн., щоквартально (1-3 квартал) по 511,24 грн., а за 4 квартал 511,23 грн.

- 19.02.2016 податкову декларацію з плати за землю (земельний податок та/або орендна плата за земельні ділянки держаної та комунальної власності) з самостійно визначеною сумою податкового зобов'язання на суму 1034,19 грн., щомісячні платежі 86,43 грн. та у грудні 86,46 грн.

04.08.2016 податковим органом було сформовано та направлено позивачу податкову вимогу №3954-17 від 04.08.2016 про сплату суми податкового боргу за грошовими зобов'язаннями на загальну суму 597,68 грн., а саме: з податку на нерухоме майно за основним платежем на суму 511,25 грн.; з земельного податку за основним платежем на суму 86,43 грн.

Спірним питанням у справі є правомірність формування податковим органом податкової вимоги.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції зробив висновок, що податковий борг у сумі 597,68 грн. утворився за позивачем внаслідок несплати узгодженого грошового зобов'язання, отже податковим органом правомірно сформовано податкову вимогу №3954-17 від 04.08.2016 з урахуванням наявного основного боргу та за відсутності штрафних санкцій та пені.

Однак, з таким висновком колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, з огляду на наступне.

Публічне акціонерне товариство "Родовід Банк" визнано неплатоспроможним відповідно до постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 №107, на підставі якої виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №261 від 25.02.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку» (а.с.11).

В подальшому строк тимчасової адміністрації було продовжено на один місяць строком з 26 березня 2016 року по 25 квітня 2016 року на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про продовження строків тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» від 25.03.2016 №419 (а.с.12).

25 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №610, відповідно до якого продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «РОДОВІД БАНК» Куліша Віктора Михайловича до дати отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку АТ «РОДОВІД БАНК» (а.с.13).

10 червня 2016 року позивачем направлено лист за вих. №12.1-11-б.б/2598 до Жовтневої об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, яким повідомлено про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора (а.с.21).

Жовтневою об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області сформовано та направлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.08.2016 форми «Ю» №3954-17, відповідно до якої ПАТ «Родовід Банк» був нарахований податковий борг за узгодженими грошовими зобов'язаннями на загальну суму 597,68 грн., а саме:

з податку на нерухоме майно за основним платежем на суму 511,25 грн.;

з земельного податку за основним платежем га суму 86,43 грн.

Крім того, даною вимогою позивача попереджено, що починаючи з 30.04.2016 на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України. Органом доходів і зборів буде здійснено опис майна у податкову заставу. Також попереджено, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу. Публічні торги з продажу майна, яке перебуває у податковій заставі, проводяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Спеціальним Законом для правовідносин, які виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, є Закон України від 23.02.12 № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Так, відповідно до ч.8 Розділу X Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, для правовідносин, що виникають під час тимчасової адміністрації банку або ліквідації банку, яку здійснює уповноважена особа Фонду, пріоритетними є норми Закону № 4452-VI.

Відповідно до статті 34 Закону № 4452-VI Фонд гарантування вкладів фізичних осіб розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України".

Виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Тимчасова адміністрація запроваджується на строк, що не перевищує три місяці, а для системно важливих банків - шість місяців. За обґрунтованих підстав зазначені строки можуть бути одноразово продовжені на строк до одного місяця. Тимчасова адміністрація припиняється після виконання плану врегулювання або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду.

Як встановлено судом, на підставі постанови Правління Національного банку України від 25.02.2016 №107 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №261 від 25.02.2016 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «РОДОВІД БАНК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», відповідно до якого розпочато процедуру виведення ПАТ "Родовід Банк" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 26 лютого 2016 року по 25 березня 2016 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 25 березня 2016 року № 419 продовжено строк тимчасової адміністрації в неплатоспроможному банку АТ "Родовід Банк" з 26 березня 2016 року до 25 квітня 2015 року включно.

Згідно з частиною 5 статті 36 Закону № 4452-VI під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед кредиторами.

Отже, в період дії мораторію не враховуються неустойка (штраф, пені) інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань перед кредиторами та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів).

Судом встановлено, що оскаржувану податкову вимогу було винесено відповідачем 4 серпня 2016 року, тобто в період здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Родовід Банк".

Відповідно до пункту 59.1 статті 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В силу пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

З огляду на викладені положення ПК України, прийняття рішення про опис майна в податкову заставу та направлення податкової вимоги є складовими процедури примусового стягнення податкового боргу.

Відповідно до п.1.3 ст.1 ПК України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов'язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, зборів на обов'язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.

Враховуючи, що Законом № 4452-VI, норми якого для правовідносин тимчасової адміністрації є пріоритетними по відношенню до норм інших нормативно-правових актів, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, суд приходить до висновку, що під час винесення оскаржуваної податкової вимоги відповідач діяв необґрунтовано, тобто без урахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.

Таким чином, дії Відповідача щодо направлення позивачу податкової вимоги від 4 серпня 2016 року є протиправними відповідно до приписів ПК України щодо банку, на який поширюються норми Закону № 4452-VI, оскільки така податкова вимога суперечить пункту 1.3 ст. 1 ПК України.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до частини шостої статті 94 КАС України якщо суд апеляційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1378,00 грн. (а.с.3) та 1515,80 грн. (а.с.87), а загалом 2893,80 грн. З огляду на зазначене, ці судові витрати підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

В повному обсязі постанова виготовлена 14 грудня 2016 року.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, п.4 ч.1 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" - задовольнити.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 02 листопада 2016 року у справі № 805/3094/16-а - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування податкової вимоги - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій від 04.08.2016 №3954-17.

Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (, МФО 321712, 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, буд. 1-3) за рахунок бюджетних асигнувань Маріупольської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (код ЄДРОПОУ 39883670, 87515, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Італійська, буд. 59) понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2893 (дві тисячі вісімсот дев'яносто три) гривень 80 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов