Справа № 804/1495/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

08 грудня 2016 рокусправа № 804/1495/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Суховаров А.В. Головко О.В.

секретар судового засідання: Троянов А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання незаконним звільнення та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області, у якому просив визнати протиправними дії Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області щодо порушення його права при звільненні його сержанта міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера роти міліції відділення відділу Державної служби охорони при Першотравенському міському відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Визнати незаконним звільнення сержанта міліції ОСОБА_1 з посади міліціонера роти міліції відділення відділу Державної служби охорони при Першотравенському міському відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Зобовязати відповідача поновити його на рівноцінну роботу.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року залишено без розгляду адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління поліції охорони в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій, визнання незаконним звільнення та зобовязання вчинити певні дії.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали зроблено помилкові висновки щодо обставин справи, оскільки позивач не оскаржує підстави свого звільнення, а оскаржує порушення його права через відсутність оригіналу наказу про його звільнення. Так, до теперішнього часу позивач не ознайомлений з наказом №47 від 26.10.1999 «По особовому складу».

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, відповідач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Відповідно до частини 4 статті 196 КАС України судове засідання проведено за відсутності сторін, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина 3 статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею100 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов'язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Так, поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України, визнаються обставини, які є об'єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з управління 25.10.1999, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією трудової книжки позивача.

Позивач оскаржує дії Управління Державної служби охорони при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, щодо порушення його права при звільненні.

Позивач не заперечує, що про своє звільнення він дізнався 26.10.1999 року, в день видачі трудової книжки.

30.10.1999 позивач працевлаштувався на нову роботу, що також свідчить про його обізнаність про звільнення з посади міліціонера роти міліції відділення відділу Державної служби охорони при Першотравенському міському відділі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області.

Згідно з матеріалами справи позивачем подано адміністративний позов безпосередньо до суду першої інстанції 16.03.2016, що підтверджено реєстраційним штампом вхідної кореспонденції суду першої інстанції. (а.с.3)

До набрання чинності Кодексом адміністративного судочинства України (1 вересня 2005 року) скарги громадян на рішення, дії або бездіяльність державних органів розглядались в порядку глави 31-А Цивільного процесуального кодексу України від 18.07.1963 року, статтею 2485 якого передбачалось, що скаргу може бути подано в суд у двомісячний строк, обчислюваний з дня, коли громадянин дізнався або повинен був дізнатися про порушення його прав чи свобод.

З аналізу вищевказаної правової норми вбачається, що позивачем пропущено строк звернення до суду.

Звернення позивача у 2009 році до ГУ МВС України в Дніпропетровській області з проханням надати документи, що стосуються його звільнення, та отримання ним копії-витягу оскаржуваного наказу в грудні 2009 року не впливає на початок перебігу строку звернення до суду, оскільки про звільнення йому було відомо ще у 1999 році. Позаяк, навіть враховуючи ці обставини при обрахуванні строку звернення до суду, позивач їх пропустив.

Доводи позивача, що про підстави свого звільнення він дізнався лише у 2009 році, оскільки йому не було видано копію наказу про звільнення, є необґрунтованими і не можуть вважатись поважною причиною поновлення строку звернення до суду, оскільки такі дії суб'єкта владних повноважень позивач мав право оскаржити до суду.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 просить задовольнити позовні вимоги з підстав протиправності наказу УДСО ГУ МВС України в Дніпропетровській області №47 о/с від 26 жовтня 1999 року про звільнення сержанта міліції ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ у запас та протиправності запису в трудовій книжці, виданій на ім'я ОСОБА_1, про причини звільнення з органів внутрішніх справ від 26 жовтня 1999 року.

Проте, правомірність зазначеного наказу та запису в трудовій книжці були предметом спору в іншій адміністративній справі №2а/0470/6402/12, що свідчить про правову обізнаність позивача про можливість оскарження зазначених рішень та дій відповідача, та не може бути підставою для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду в даній адміністративній справі.

Поновлення процесуальних строків без поважних причин є порушення принципу юридичної визначеності, про що вказує судова практика Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України».

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

У своїй практиці Європейським судом з прав людини встановлені певні критерії, відповідно до яких слід оцінювати тривалість провадження. Так, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням розумних строків для звернення до суду за захистом порушених прав

Таким чином, суд дійшов висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду відсутні.

Керуючись п. 1 ч.1 ст.199, ст.ст. 200, 205, 206 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2016 року по справі № 804/1495/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: О.В. Головко