Справа № 815/5474/16
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5474/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» в особі державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни про визнання протиправною відмову у проведенні реєстрації та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» в особі державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни про визнання протиправною відмову державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни у проведенні реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на садовий будинок (домоволодіння), який розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна НОМЕР_1 та зобов'язання державного реєстратора Драгомир Тетяну Юріївну провести реєстраційну дію по реєстрації права власності за ОСОБА_1 на садовий будинок (домоволодіння), який розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна НОМЕР_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 30.09.2016 року ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» подано заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - садового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 та складається з садового будинку, загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці - 0,НОМЕР_7 га власної землі, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11.07.2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, кадастровий номер НОМЕР_4 на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц, проте державним реєстратором винесено рішення про відмову у державній реєстрації у зв'язку з наявними розбіжностями щодо заявленого та вже зареєстрованого об'єкта, що позбавляє можливості проведення державної реєстрації речових прав. Позивач вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнято відповідачем в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а посилання відповідача на наявність розбіжностей є хибними, оскільки рішенням відповідача №31608702 від 28.09.2016 року скасовано запис про право власності за номером НОМЕР_6 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна з реєстраційним номером НОМЕР_2, а тому підстав для відмови позивачу у здійсненні державної реєстрації належного йому на праві власності майна, не існувало, у зв'язку з чим відповідачем порушуються законні права та інтереси ОСОБА_1, що зумовило звернення останнього до суду із даним позовом.

Представник позивача просила суд розглянути справу в порядку письмового провадження та просила суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні проти заявленого адміністративного позову заперечував з підстав, викладених у запереченнях та письмових поясненнях (а.с.31-34, 73-77) та в обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що під час розгляду на підставі п.18 та п.23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, та ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з наявними розбіжностями щодо заявленого та вже зареєстрованого об'єкта, що позбавляє можливості проведення державної реєстрації речових прав, а саме - відповідно до пошуків у Державному реєстрі встановлено, що на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на який заявлено право власності вже відкрито відповідний розділ, в якому загальна площа зазначеного будинку становить 276,1 кв. м, житлова площа 94,4 кв. м, натомість відповідно до поданого на реєстрацію права власності рішення суду визнається право власності на садовий будинок загальною площею 212,5 кв. м та житловою 74,8 кв. м. Оскільки до відкритого розділу в процедурі державної реєстрації прав можливо вносити відомості тільки відносно права власності без втручання до відомостей про об'єкт, змінити відомості про об'єкт, що містяться у записах Державного реєстру у разі зміни відомостей про нерухоме майно можливо тільки відповідно до Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ №1141 від 26.10.2011 року та відповідно до Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року. Так, відповідач зазначає, що документи, подані для проведення державної реєстрації права не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а тому оскільки площа об'єкта не співпадає неможливо зареєструвати право власності у зв'язку з невідповідністю заявлених прав поданим документам. З урахуванням наведеного, відповідач вважає що оскаржуване рішення про відмову в реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень прийнято у відповідності до діючого законодавства, тому позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно із пунктом 10 частини 1 статті 3 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанцій без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

У зв'язку з відсутністю потреби заслухати свідка чи експерта, справу вирішено розглянути в порядку ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, оцінивши їх за власним внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді справи, суд встановив наступні факти та обставини.

30.09.2016 року ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» подано заяву про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - садового будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 та складається з садового будинку, загальною площею літ. «А» - 212,5 кв. м, у тому числі житловою площею 74,8 кв. м, №1-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці - 0,НОМЕР_7 га власної землі, яка належить ОСОБА_1 на підставі заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц (а.с.44-49).

06.10.2016 року, державним реєстратором Державного підприємства «Центр обслуговування громадян», розглянувши заяву позивача та подані документи, встановлено, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та у зв'язку з наявними розбіжностями щодо заявленого та вже зареєстрованого об'єкта, що позбавляє можливості проведення державної реєстрації речових прав, на підставі ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.18, 23 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року №1127, прийнято рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень НОМЕР_3 від 06.10.2016 року(а.с.43).

Згідно вищенаведеного рішення державного реєстратора, підставою для відмови у державній реєстрації прав слугувало те, що відповідно до пошуків у Державному реєстрі встановлено, що на садовий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, на який заявлено право власності вже відкрито відповідний розділ, в якому загальна площа зазначеного будинку становить 276,1 кв. м, житлова площа 94,4 кв. м, натомість відповідно до поданого на реєстрацію права власності рішення суду визнається право власності на садовий будинок загальною площею 212,5 кв. м та житловою 74,8 кв. м. Оскільки до відкритого розділу в процедурі державної реєстрації прав можливо вносити відомості тільки відносно права власності без втручання до відомостей про об'єкт, змінити відомості про об'єкт, що містяться у записах Державного реєстру у разі зміни відомостей про нерухоме майно можливо тільки відповідно до Порядку ведення державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою КМУ №1141 від 26.10.2011 року та відповідно до Порядку прийняття та розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №3502/5 від 12.12.2011 року.

Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон) регулює відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав.

Згідно ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частинами 1-3 статті 3 Закону передбачено, що загальними засадами державної реєстрації прав є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону передбачено, що державній реєстрації підлягає право власності.

Частиною 1 статті 5 встановлено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Згідно ст.9 Закону, до повноважень суб'єктів державної реєстрації прав належить:

1) забезпечення:

проведення державної реєстрації прав;

ведення Державного реєстру прав;

взяття на облік безхазяйного нерухомого майна;

формування та ведення реєстраційних справ;

2) здійснення інших повноважень, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст.10 Закону, державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов'язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення державної реєстрації прав на земельні ділянки використовує відомості Державного земельного кадастру шляхом безпосереднього доступу до нього у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до нього записи про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації прав;

7) виготовляє електронні копії документів та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує та веде реєстраційні справи у паперовій формі.

Ведення реєстраційної справи у паперовій формі здійснюється виключно державними реєстраторами, які перебувають у трудових відносинах з виконавчими органами міських рад міст обласного та/або республіканського Автономної Республіки Крим значення, Київською, Севастопольською міськими, районними, районними у містах Києві та Севастополі державними адміністраціями, за місцезнаходженням відповідного майна;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 11 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відповідно до ст.14 Закону, на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Розділ Державного реєстру прав складається з чотирьох частин, які містять відомості про:

1) нерухоме майно;

2) право власності та суб'єкта (суб'єктів) цього права;

3) інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав;

4) обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень.

У разі відсутності відкритого на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об'єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб'єкта (суб'єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта (суб'єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Так, судом встановлено, що 04.12.2009 року Київським районним судом м. Одеси було прийняте заочне рішення по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності на садовий будинок АДРЕСА_1 що розташований на земельний ділянці площею 0,0296 га, ділянка № 28/1 загальної площею 276,1 кв.м., яким позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

На підставі вказаного рішення суду 28.12.2009 року, відповідно до наявного у матеріалах справи Витягу НОМЕР_8 від 28.12.2009 року, Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» зареєстровано за позивачем право власності на садовий будинок, ділянка АДРЕСА_1, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.11).

В подальшому, 14.01.2010 року укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_3, який діяв від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кобзар О.Ю., відповідно до якого ОСОБА_4 придбала садовий будинок, за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа: 276,1, житлова площа 94,4, площа земельної ділянки НОМЕР_7. В даному договорі, а саме в п.1.3 зазначено, що цей садовий будинок належить продавцю на підставі заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 04.12.2009 року.

Судом встановлено, що 15.01.2010 року державним реєстратором прийнято рішення про реєстрацію права власності на вказане майно (реєстраційний номер НОМЕР_1) за ОСОБА_4 на підставі вищенаведеного договору купівлі-продажу (а.с.37з/б).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2013 року по справі №22-ц/785/7379/13 за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 04.12.2009 року скасовано (а.с.9-10).

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 року по справі №520/580/16-ц вищенаведений договір купівлі-продажу від 14.01.2010 року визнано недійсним (а.с.13-13з/б).

На підставі наведених рішень суду, 27.09.2016 року державним реєстратором Драгомир Т.Ю. скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 (а.с.15-15з/б) щодо майна реєстраційний номер якого зазначено НОМЕР_1, відомості внесено до реєстру 28.09.2016 року за індексним номером рішення 31604440.

Також, до суду надано рішення про скасування за №31608702 від 28.09.2016 року державного реєстратора Драгомир Т.Ю., яким скасовано запис про право власності за номером НОМЕР_6 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об'єкт нерухомого майна за НОМЕР_2 (а.с.12).

При цьому судом встановлено, що реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна - НОМЕР_1, який присвоєно об'єкту у 2005 році, в той час як відповідно до інформаційної довідки з реєстру Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2 (а.с.15).

Відповідно до ст.13 Закону, на кожний об'єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна.

Статтею 15 Закону передбачено, що реєстраційним номером об'єкта нерухомого майна є індивідуальний номер, який присвоюється кожному індивідуально визначеному об'єкту нерухомого майна при проведенні державної реєстрації права власності на нього вперше, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об'єкта.

У разі переходу права власності на об'єкт нерухомого майна або зміни відомостей про об'єкт нерухомого майна його реєстраційний номер не змінюється, крім випадків, передбачених статтею 14 цього Закону.

Отже, з яких підстав відповідачем було змінено реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна, за відсутності передбачених статтею 14 Закону випадків, відомостей та доказів до суду не надано, при цьому, відповідач посилається на неможливість державної реєстрації права власності за позивачем у зв'язку наявністю відкритого розділу на об'єкт нерухомого майна, якому, як встановлено судом, присвоєно інший реєстраційний номер без належних на то підстав.

Відповідно до п.п.15-19 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №1141, після здійснення пошуку у Державному реєстрі прав відомостей державний реєстратор розглядає заяву (запит) та оформляє відповідне рішення, якому присвоюється індексний номер, фіксується дата та час його формування.

На підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державний реєстратор відкриває розділ Державного реєстру прав та вносить записи до Державного реєстру прав.

Розділ Державного реєстру прав відкривається державним реєстратором на кожний окремий об'єкт нерухомого майна, право власності на який заявлено вперше.

Після відкриття державним реєстратором розділу Державного реєстру прав та внесення до нього запису державний реєстратор присвоює об'єкту нерухомого майна реєстраційний номер.

Реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об'єкт.

Після внесення державним реєстратором запису про речове право на нерухоме майно, обтяження такого права до Державного реєстру прав такому запису присвоюється номер, який є його ідентифікатором.

Отже, саме реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об'єкт.

Як встановлено судом, позивач на підставі договору дарування нерухомого майна від 22.02.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О. (а.с.9) набув право власності на садовий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний садовий будинок складався із приміщень: кухня-їдальня №1, площею 53,5 кв.м, житлова №2, площею 17,2 кв.м; санвузол №3, площею 5,9 кв.м; коридор №4, площею 10,1 кв.м; коридор №5, площею 15,8 кв.м; санвузол №6, площею 10,5 кв.м; житлова №7, площею 20,9 кв.м; житлова №8, площею 26,8 кв.м; житлова №9, площею 9,9 кв.м, мансарда №10, площею 41,9 кв.м, загальною площею: 212,5 кв.м, житловою площею 74,8 кв.м., №1-4 огорожа, та розташований на земельній ділянці площею 0,0296 га. 11 липня 2005 року позивач отримав державний акт на право власності на земельну АДРЕСА_1. Державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_5 було видано Одеським міським управлінням земельних ресурсів.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц встановлено, що обєктом договору купівлі-продажу від 14.01.2010 року, було нерухоме майно садовий будинок в АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці, площею 0,0296 га, право власності на яке було визнане на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2009 року, яке в подальшому було скасовано ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 20.11.2013 року.

Суд зазначив, що на підставі рішення Київського районного суду міста Одеси від 04 грудня 2009 року за ОСОБА_1 визнано право власності на реконструйований обєкт нерухомості, та яке після скасування рішення суду першої інстанції знов набуло статусу самочинно зведеного обєкту нерухомості та оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався та не мав наміру звертатися до суду з приводу визнання права власності на самочинно реконструйований обєкт нерухомості, угода була укладена на обєкт нерухомого майна без вільної згоди власника такого майна та будівельних матеріалів, використаних в результаті реконструкції, таке майно підлягає витребуванню на користь власника на підставі ст.388 ЦК України.

Так, згідно заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 02.12.2015 року по справі №520/9563/15-ц позов ОСОБА_1 задоволено, зокрема, визнано за ОСОБА_1 право власності на садовий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1, та складається з садового будинку, загальною площею літ. «А» - 212,5 кв.м., у т.ч. жилою площею 74,8 кв.м., №1-4 огорожі, розташованого на земельній ділянці 0,0296 га, яка належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 11 липня 2005 року Одеським міським управлінням земельних ресурсів, кадастровий номер: НОМЕР_4 (а.с.16-20).

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про протиправність дій відповідача - державного реєстратора Драгомир Т.Ю. щодо відмови позивачу в реєстрації права власності без належних на то підстав.

Відповідно до вимог п.23 Порядку №1127 від 25.12.2015 року, за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав, що визначені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор приймає відповідне рішення, яке повинне містити вичерпний перелік обставин, що стали підставою для його прийняття, з відповідним обґрунтуванням їх застосування.

Згідно ч.1 ст.24 Закону передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо, зокрема, 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження та 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями;

Жодної з підстав для відмови у реєстрації, вказаних державним реєстратором у рішенні, судом не встановлено, оскільки рішенням суду чітко визначено право власності позивача на вказане нерухоме майно, а наявність суперечностей пов'язується відповідачем із наявністю розділу на майно, площа якого не відповідає заявленій площі при відкритті розділу на майно за Реєстраційний номером об'єкта нерухомого майна - НОМЕР_2, в той час як судом встановлено, що реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна, належного позивачу на праві власності визначено НОМЕР_1, який і є ідентифікатором розділу Державного реєстру прав, відкритого державним реєстратором на такий об'єкт відповідно до Порядку №1141.

Відповідно до ч.2 ст.11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Враховуючи наведені законодавчі положення та зміст оскаржуваного рішення, суд приходить до висновку, що визначені державним реєстратором в спірному рішенні підстави для відмови позивачу у державній реєстрації права власності на об'єкт нерухомого майна не відповідають як дійсним обставинам так і підставам, з існуванням яких законодавець пов'язує відмову у державній реєстрації права на нерухоме майно, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача вийти за межі позовних вимог та прийняте рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень НОМЕР_3 від 06.10.2016 року скасувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналогічна норма закріплена і в ч.2 ст.19 Конституції України.

Відповідно до ч. 1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Приймаючи до уваги вищевикладене, з урахуванням встановлених у судовому засіданні фактів, оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст. ст. 2,4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254 КАС України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Центр обслуговування громадян» в особі державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни про визнання протиправною відмову у проведенні реєстрації та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни у проведенні реєстраційної дії щодо реєстрації права власності на садовий будинок (домоволодіння), який розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна НОМЕР_1.

Скасувати рішення державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни від 06.10.2016 року НОМЕР_3.

Зобов'язати Державне підприємство «Центр обслуговування громадян» в особі державного реєстратора Драгомир Тетяни Юріївни провести реєстраційну дію щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на садовий будинок (домоволодіння), який розташований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер майна НОМЕР_1.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя П.П.Марин