Справа № 826/9369/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2016 року м. Київ К/800/20404/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючий суддя:Вербицька О.В.
Судді: Маринчак Н.Є.
Цвіркун Ю.І.
розглянувши в порядку письмового провадження

касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року

у справі № 826/9369/15

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КТК Імпекс»

до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КТК Імпекс» (далі - позивач, ТОВ «КТК Імпекс») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі - відповідач, ДПІ у Голосіївському районі) про визнання дій протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 22.12.2014 р. № , № та № .

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ДПІ у Голосіївському районі, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

З урахуванням неприбуття у судове засідання жодної з осіб, які беруть участь у справі, та які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

ДПІ у Голосіївському районі проведено позапланову виїзну перевірку TOB «КТК Імпекс» щодо підтвердження господарських відносин з ТОВ «Лайн Інвест ГМБХ», ТОВ «Расинг», ТОВ «Центрторгінвест» за період з 01.08.2012 по 01.03.2014 роки, за результатами якої складено акт від 02.07.2015 року №270/1-22-08-31900232.

В акті перевірки зазначено порушення позивачем: пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14, п. 138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.139 ПК України, що призвело до заниження суми податку на прибуток у розмірі 3873167,00 грн.; п.п. 198.1, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість у розмірі 3507084,00 грн.; п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 ПК України, що призвело до завищення від'ємного значення податку на додану вартість при взаємовідносинах з ТОВ «Расинг» на 200767,00 грн.

На підставі акта перевірки податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення від 22.12.2014 року: № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств у розмірі 3873167,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 968291,75 грн.; № , яким позивачу визначено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість у розмірі 3507084,00 грн., а також застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 876771,00 грн.; № , яким позивачу зменшено від'ємне значення суми податку на додану вартість на 200767,00 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій визнали необґрунтованими такі висновки податкового органу, з чим погоджується суд касаційної інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 138.1 ст.138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності.

Згідно п.п.138.1.1 п.138.1 ст.138 цього ж Кодексу, витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Пунктом 138.2 ст.138 ПК України, передбачено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 цього ж Кодексу, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

У відповідності до пункту 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

За змістом частини 2 статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської операції у податковому обліку повинно здійснюватись відповідно до її реального економічного змісту на підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачу на підставі договору поставки від 10.08.2012 № 10-08/12 з ТОВ «Расинг» поставлено щебінь, мінеральний порошок, бетон та інше.

Фактичний рух активів із урахуванням ділової мети такого руху та його зв'язку із господарською діяльністю платника податків підтверджується первинними документами, зокрема, податковими накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними тощо.

Крім того, судами попередніх інстанцій встановлено реальні зміни майнового стану позивача за спірними господарськими операціями.

Також постановою СУ ФР ДПІ у Голосіївському районі ГУ Міндоходів у м. Києві від 27.11.2014 про закриття кримінального провадження, за результатами розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 26.03.2014 за № 0000063, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 212 КК України, встановлено, що під час досудового розслідування не встановлено достатніх доказів, що надавали б підстави стверджувати про безтоварність (фіктивність) фінансово-господарських взаємовідносин TOB «КТК Імпекс» з TOB «Лайм Інвест ГМБХ» та TOB «Расинг», з огляду на що, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, у зв'язку з відсутністю в діянні службових осіб TOB «КТК Імпекс» складу кримінального правопорушення, - закрито.

З огляду на викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем виконані всі умови, передбачені податковим законодавством, які надають йому правові підстави для формування витрат та податкового кредиту.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що в межах касаційної скарги порушень судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено, правова оцінка обставин у справі дана вірно.

За таких обставин, касаційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року та ухвала Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві залишити без задоволення.

2.Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 грудня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2016 року залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, заява про перегляд судового рішення в адміністративній справі Верховним Судом України може бути подана з підстав, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Ю.І. Цвіркун