Справа № 809/1464/16
Суддя: Матуляк Я.П.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2016 р. Справа № 809/1464/16

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Матуляка Я.П.

при секретарі Щербяк В.С.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу

за позовом: ПП "Роса-ІФ", вул. Коновальця, 136 Б, кв. 232, м. Івано-Франківськ, 76018

до відповідача: Головного управління ДФС в Івано-Франківській області, вул. Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018

про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2016 року за № НОМЕР_1, від 25.10.2016 року за № НОМЕР_2, від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3,-

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство "Роса-ІФ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.10.2016 року за № НОМЕР_1, від 25.10.2016 року за № НОМЕР_2, від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно, в порушення положень Податкового кодексу України, Цивільного кодексу України необґрунтовано та безпідставно зробив висновок про безтоварність фінансово-господарських операцій позивача із ТОВ "Мірс-Трейдінг" та вчинення позивачем порушень при формуванні загальновиробничих витрат, а відтак протиправно, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 25.10.2016 року за № НОМЕР_1 збільшив суму грошового зобовязання з податку на прибуток підприємств в розмірі 270326,00 грн., з них за основним платежем на суму 235961,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 34365,00 грн.; від 25.10.2016 року за № НОМЕР_2 збільшив суму грошового зобовязання з податку на додану вартість у розмірі 193001,00 грн., з них за основним платежем на суму 154401,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38600,00 грн.; від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3 застосував штраф в розмірі 1031,45 грн. Натомість, правочини відбулися реально, що підтверджується первинними документами.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позовній заяві. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача проти заявленого позову заперечила з підстав наведених в письмовому запереченні, яке міститься в матеріалах справи (т.2 а.с.164-166). Просила суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд встановив наступне.

ПП "Роса-ІФ" зареєстроване виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради 17.05.2006 року як юридична особа, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А00 за № 785596 (т.1 а.с.80), згідно довідки від 18.07.2011 року за № 40788/10/29-03211.07.2000 року (т.1 а.с.82) взяте на облік в органах державної податкової служби як платник податку 17.05.2006 року та є платником, зокрема, податку на додану вартість відповідно до свідоцтва за № 100069426 від 08.10.2007 року (т.1 а.с.83).

Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області проведена планова виїзна документальна перевірка ПП "Роса-ІФ" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 року по 30.06.2016 року, за результатами якої складено акт від 07.10.2016 року за № 575/09-19-14-06/34083975 (т.1 а.с.14-59).

Перевіркою встановлено порушення відповідачем вимог підпунктів 14.1.27., 14.1.36., 14.1.257., 14.1.228. пункту 14.1. статті 14, пунктів 44.1., 44.2. статті 44, підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134, підпункту 135.5.4. пункту 135.5. статті 135, пунктів 138.1., 138.2., 138.4., підпункту 138.10.3. пункту 138.10. статті 138, підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139, підпункту 153.2.2. пункту 153.2. статті 153 Податкового Кодексу України, розділу ІІІ Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013 року, статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підпункту 1.2. пункту 1, підпунктів 2.1., 2.4., 2.15., 2.16. пункту 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, пункту 7, пункту 15 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 року, в результаті чого занижено податок на прибуток в загальній сумі 235961,00 грн., в тому числі за 2014 рік в сумі 137460,00 грн., за 2015 рік в сумі 98501,00 грн.; пункту 198.3., пункту 198.6. статті 198, пункту 201.4. статті 201 Податкового Кодексу України, порядків заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість, затверджених наказами Міністерства фінансів України № 1340 від 17.12.2012 року, № 957 від 25.11.2013 року, № 966 від 23.09.2014 року, № 21 від 28.01.2016 року, в результаті чого ПП "Роса-ІФ" занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет в загальній сумі 154401,00 грн., в тому числі за липень 2014 року в сумі 5075,00 грн., за серпень 2014 року в сумі 31272,00 грн., за вересень 2014 року в сумі 50774,00 грн., за жовтень 2014 року в сумі 43863,00 грн., за листопад 2014 року в сумі 23417,00 грн.; пункту 201.1., пункту 201.10. статті 201 Податкового Кодексу України у звязку із несвоєчасною реєстрацією податкових накладних, що підлягають наданню покупцям платникам податку на додану вартість в єдиному реєстрі податкових накладних в загальній сумі податку на додану вартість 1031,45 грн.

У відповідності до висновків осіб, які здійснювали перевірку, господарські операції між ПП "Роса-ІФ" та ТОВ "Мірс-Трейдінг" є операціями, які не мали реального товарного характеру та без мети настання реальних наслідків.

На підставі акта перевірки відповідач прийняв оскаржувані податкові повідомлення-рішення форми "Р" від 25.10.2016 року за № за № НОМЕР_1, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 270326,00 грн., з них за основним платежем на суму 235961,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 34365,00 грн. (т.1 а.с.74), форми "Р" від 25.10.2016 року за № НОМЕР_2, яким ПП "Роса-ІФ" збільшено суму грошового зобовязання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у розмірі 193001,00 грн., з них за основним платежем на суму 154401,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями - 38600,00 грн. (т.1 а.с.76) та форми "Н" від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 10% від суми ПДВ 10314,56 грн. у розмірі 1031,45 грн. (т.1 а.с.78).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобовязання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу (пункт 198.1. статті 198 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 198.3. статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

У відповідності до пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11. статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, платник податку - покупець має право зарахувати до податкового кредиту суму податку на додану вартість, підтверджену належним чином оформленою податковою накладною, яку він отримав.

Необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Отже, господарські операції для цілей визначення обєкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Як встановлено в судовому засіданні, між ПП "Роса-ІФ" як Покупцем та ТОВ "Мірс-Трейдінг" як Продавцем укладено договір від 29.07.2014 року, згідно якого Продавець зобовязується передати у власність Покупця, одноразово або партіями товарно-матеріальні цінності (Товар), а Покупець зобовязується прийняти Товар та оплатити вартість даного Товару. Номенклатура, ціна одиниці товару, кількість та вартість Товару кожної партії вказується у рахунку на оплату, видаткових та податкових накладних і оформляється на кожну партію Товару (т.1 а.с.124).

Судом встановлено, що позивачем придбано у ТОВ "Мірс-Трейдінг" цеглу на загальну суму 916400,00 грн. в т.ч. ПДВ 152733,30 грн., що підтверджується належним чином оформленими накладними за № 50 від 31.07.2014 року (т.1 а.с.125), за № 57 від 11.08.2014 року (т.1 а.с.129), за № 61 від 16.08.2014 року (т.1 а.с.135), за № 63 від 25.08.2014 року (т.1 а.с.141), за № 68 від 30.08.2014 року (т.1 а.с.148), за № 71 від 09.09.2014 року (т.1 а.с.155), за № 73 від 12.09.2014 року (т.1 а.с.162), за № 75 від 17.09.2014 року (т.1 а.с.169), за № 77 від 23.09.2014 року (т.1 а.с.175), за № 79 від 25.09.2014 року (т.1 а.с.182), за № 81 від 30.09.2014 року (т.1 а.с.188), за № 83 від 08.10.2014 року (т.1 а.с.195), за № 85 від 10.10.2014 року (т.1 а.с.201), за № 87 від 17.10.2014 року (т.1 а.с.207), за № 89 від 23.10.2014 року (т.1 а.с.214), за № 90 від 29.10.2014 року (т.1 а.с.221), за № 91 від 31.10.2014 року (т.1 а.с.228), за № 98 від 05.11.2014 року (т.1 а.с.232), за № 99 від 17.11.2014 року (т.1 а.с.239), за № 102 від 28.11.2014 року (т.1 а.с.245) та податковими накладними від 31.07.2014 року за № 50, від 11.08.2014 року за № 57, від 16.08.2014 року за № 61, від 25.08.2014 року за № 63, від 30.08.2014 року за № 68, від 09.09.2014 року за № 71, від 12.09.2014 року за № 73, від 17.09.2014 року за № 75, від 23.09.2014 року за № 77, від 25.09.2014 року за № 79, від 30.09.2014 року за № 81, від 08.10.2014 року за № 83, від 10.10.2014 року за № 85, від 17.10.2014 року за № 87, від 23.10.2014 року за № 89, від 29.10.2014 року за № 90, від 31.10.2014 року за № 91, від 05.11.2014 року за № 98, від 17.11.2014 року за № 99, від 28.11.2014 року за № 102 (т.1 а.с.250- т.2 а.с.19).

Оплата за товар здійснювалась позивачем шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Мірс-Трейдінг", що підтверджується платіжними дорученнями за № 403 від 29.07.2014 року, за № 424 від 31.07.2014 року, за № 441 від 06.08.2014 року, за № 466 від 07.08.2014 року, за № 476 від 08.08.2014 року, за № 498 від 12.08.2014 року, за № 503 від 13.08.2014 року, за № 515 від 14.08.2014 року, за № 532 від 19.08.2014 року, за № 585 від 27.08.2014 року, за № 595 від 29.08.2014 року, за № 615 від 03.09.2014 року, за № 622 від 05.09.2014 року, за № 631 від 08.09.2014 року, за № 652 від 10.09.2014 року, за № 666 від 11.09.2014 року, за № 672 від 12.09.2014 року, за № 680 від 16.09.2014 року, за № 691 від 17.09.2014 року, за № 696 від 18.09.2014 року, за № 715 від 22.09.2014 року, за № 21906 від 23.09.2014 року, за № 21916 від 24.09.2014 року, за № 21924 від 25.09.2014 року, за № 21933 від 01.10.2014 року, за № 21958 від 07.10.2014 року, за № 22011 від 14.10.2014 року, за № 22019 від 15.10.2014 року, за № 22039 від 16.10.2014 року, за № 22049 від 17.10.2014 року, за № 22055 від 21.10.2014 року, за № 22064 від 22.10.2014 року, за № 22077 від 23.10.2014 року, за № 22092 від 24.10.2014 року, за № 22105 від 27.10.2014 року, за № 22110 від 28.10.2014 року, за № 22118 від 29.10.2014 року, за № 22136 від 30.10.2014 року, за № 22148 від 05.11.2014 року, за № 22166 від 11.11.2014 року, за № 22240 від 21.11.2014 року, за № 22565 від 30.04.2015 року (т.2 а.с.20-т.2 а.с.61).

Перевезення товару здійснювалось ТОВ "Мірс-Трейдінг", що підтверджено наданими суду товарно-транспортними накладними (т.1 а.с.126-128, 130-134, 136-140, 142-147, 149-154, 156-161, 163-168, 170-174, 176-181, 183-187, 189-194, 196-200, 202-206, 208-213, 215-220, 222-227, 229-231, 233-238, 240-244, 246-249). Згідно листа директора ТОВ "Мірс-Трейдінг" від 05.12.2016 року, транспортування здійснювалось у відповідності до укладених договорів оренди/суборенди (т.2 а.с.185).

Судом встановлено, що отриманий згідно договору товар використовувався позивачем у власній господарській діяльності під час виконання будівельних робіт дитячого садка в мікрорайоні № 4 житлового масиву "Пасічна" в м. Івано-Франківську, де ПП "Роса-ІФ" виступало субпідрядником (т.2 а.с.62-162).

В судовому засіданні встановлено, що підставою для збільшення суми грошового зобовязання з податку на додану вартість по взаємовідносинах позивача з ТОВ "Мірс-Трейдінг" став лист оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за № 78/09-19-21-12 від 30.09.2016 року, у якому зроблено висновки про неможливість реального здійснення фінансово-господарських операцій зазначеним підприємством (т.2 а.с.169).

Тобто, відповідач в акті перевірки ПП "Роса-ІФ" твердження про безтоварність господарських операцій обґрунтовує, зокрема, висновками зазначеного вище листа оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за № 78/09-19-21-12 від 30.09.2016 року. Проте, як слідує із змісту вказаного листа, наведені у ньому твердження сформовані в ході аналізу фінансово-господарської діяльності ПП "Роса-ІФ", без дослідження реальності здійснення операцій. А тому, суд вважає, що посилання відповідача на даний лист як на обставину, яка ставить під сумнів реальність здійснення придбання цегли ТОВ "Мірс-Трейдінг" і відповідно подальшу реалізацію даної цегли на ПП "Роса-ІФ" є безпідставними.

Суд не приймає до уваги доводи, викладені в листі оперативного управління Головного управління ДФС в Івано-Франківській області за № 78/09-19-21-12 від 30.09.2016 року та акті перевірки від 07.10.2016 року за № 575/09-19-14-06/34083975, про відсутність факту реального вчинення господарських операцій ПП "Роса-ІФ" із ТОВ "Мірс-Трейдінг" з підстав відсутності необхідних для надання послуг основних засобів, в тому числі для здійснення транспортування товару. Адже, відсутність виробничого обладнання, штату працівників по основному місцю праці, власних транспортних засобів, товарних запасів, сировини не є належним доказом неможливості реального здійснення господарських операцій, оскільки діяльність може здійснюватись шляхом залучення трудових ресурсів та транспорту, приміщень, ресурсів у інший спосіб, зокрема шляхом укладення цивільно-правових та господарських договорів, що в свою чергу і було здійснено ТОВ "Мірс-Трейдінг", що підтверджується листом від 05.12.2016 року (т.2 а.с.185).

Суд вважає за необхідне зазначити, що покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у Реєстрі, за умови необізнаності щодо неї. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремо платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

Крім цього, враховуючи індивідуальний характер правовідносин господарюючого субєкта та Держави Україна в сфері оподаткування, суд вважає, що акт перевірки субєкта господарювання і його висновки не є обовязковими для інших платників податків, оскільки будь-який акт перевірки платника податків складається виключно з метою його розгляду керівником органу державної податкової служби для вирішення питання про прийняття або неприйняття відповідного рішення стосовно конкретного платника податків. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку, при цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремо платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 22.01.2009 року у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії", зокрема, зазначено, що у разі застосування негативних насідків до отримувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобовязання, за дії або бездіяльність постачальника, який перебував поза межами контролю отримувача і у відношенні якого у нього не було засобів перевірки та забезпечення його виконання, то такі владні органи порушують справедливий баланс, який має підтримуватися між вимогами суспільних інтересів та вимогами захисту права власності.

Будь-яких доказів недобросовісності позивача, як платника податків контролюючим органом суду не подано.

Разом з цим, досліджуючи фактичність проведених господарських операцій та їх звязок з господарською діяльністю ПП "Роса-ІФ", формування витрат податкового кредиту з податку на додану вартість судом встановлено, що між позивачем та ТОВ "Мірс-Трейдінг" укладений договір. На виконання вказаного договору ТОВ "Мірс-Трейдінг" виписало належним чином оформлені податкові накладні на суми вартості придбаного позивачем товару. Як встановлено в ході розгляду справи, із даним контрагентом за придбаний товар проводився розрахунок, отриманий товар позивачем використано у своїй господарській діяльності.

Таким чином судом встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ "Мірс-Трейдінг", спеціальна податкова правосубєктність учасників господарських операцій та звязок між фактом придбання позивачем товару, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку.

Як наслідок суд приходить до висновку про реальність господарських операції щодо придбання позивачем у липні-листопаді 2014 року у ТОВ "Мірс-Трейдінг" цегли, про добросовісність дій платника податку ПП "Роса-ІФ", яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В судовому засіданні встановлено, що протягом 2015 року згідно підпункту 134.1.1. пункту 134.1. статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, ПП "Роса-ІФ" визначено шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 137.1. статті 137 Податкового кодексу України зазначено, що податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.

Зокрема, Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 18 "Будівельні контракти" (далі - Положення (стандарт) 18), затверджене наказом Мінфіну України від 28.04.2001 N205 , визначає методологічні засади формування підрядниками у бухгалтерському обліку інформації про доходи та витрати, пов'язані з виконанням будівельних контрактів, та її розкриття у фінансовій звітності.

Пунктом 3 Положення (стандарту) 18, передбачено, що доходи і витрати протягом виконання будівельного контракту визнаються з урахуванням ступеня завершеності робіт на дату балансу, якщо кінцевий фінансовий результат цього контракту може бути достовірно оцінений.

Згідно пункту 4 Положення (стандарту) 18, ступінь завершеності робіт за будівельним контрактом може визначатися за одним з наведених методів: вимірювання та оцінка виконаної роботи; співвідношення обсягу завершеної частини робіт та їх загального обсягу за будівельним контрактом у натуральному вимірі; співвідношення фактичних витрат з початку виконання будівельного контракту до дати балансу та очікуваної (кошторисної) суми загальних витрат за контрактом.

Пунктом 12 Положення (стандарту) 18 визначено, що витрати за будівельним контрактом включають: витрати, безпосередньо пов'язані з виконанням даного контракту; загальновиробничі витрати.

Відповідно до пункту 13 Положення (стандарту) 18 до складу витрат, безпосередньо пов'язаних з виконанням будівельного контракту, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати (включаючи вартість виконаних субпідрядниками робіт) згідно з Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року N 318, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за N 27/4248.

Пункт 14 Положення (стандарту) 18 визначає, що до складу загальновиробничих витрат включаються передбачені Положенням стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" затрати на управління, організацію та обслуговування будівельного виробництва з розподілом між об'єктами будівництва з використанням бази розподілу при нормальній потужності (пропорційно прямим витратам; обсягам доходів; прямим витратам на оплату праці; відпрацьованому будівельними машинами і механізмами часу тощо).

Судом встановлено, що загальна сума загальновиробничих витрат ПП "Роса-ІФ" склала 21216262,24 грн., що підтверджується аналізом рахунка 91 "Загальновиробничі витрати" за 2015 рік (т.1 а.с.116).

Розбіжності по рахунку 39 "Витрати майбутніх періодів" в сумі 547230 грн. (факт в сумі 652866 грн. мінус дані перевірки в сумі 105636 грн.) та по рахунку 13 "Знос основних засобів" в сумі 5572 грн. (факт в сумі 201779 грн. мінус дані перевірки в сумі 196207 грн.) відсутні.

Перевіркою не враховано, що рахунок 39 бухгалтерського обліку "Витрати майбутніх періодів" призначений для узагальнення інформації щодо здійснених витрат у звітному періоді, які підлягають віднесенню на витрати в майбутніх звітних періодах. До витрат, облік яких ведеться на рахунку 39 "Витрати майбутніх періодів", відносяться витрати, пов'язані з підготовчими до виробництва роботами; з освоєнням нових виробництв та агрегатів тощо. За дебетом рахунку 39 відображається накопичення витрат майбутніх періодів, за кредитом - їх списання (розподіл) та включення до складу витрат звітного періоду. На субрахунку 131 "Знос основних засобів" узагальнюється інформація про суму зносу тих необоротних активів, облік яких ведеться на рахунку 10 "Основні засоби".

Суд зазначає, що за умови наявності обставин, наведених відповідачем в акті перевірки, а саме завищення витрат за 2015 рік в сумі 547230 грн., тоді за 1 квартал 2016 року, як свідчить інформація з акта (по даті визнання доходу), такі витрати були б заниженими.

Таким чином, за результатами перевірки сума від'ємного значення об'єкта оподаткування за 1 квартал та півріччя 2016 року повинна збільшуватися на 547230 грн., що відповідно, також не враховано перевіркою при визначенні об'єкту оподаткування з податку на прибуток за 1 квартал та півріччя 2016 року, чим порушено вимоги Податкового кодексу України (підпункт 54.3.2. пункту 54.3. статті 54, пункт 86.10. статті 86), які вказують про те, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, якщо дані перевірок свідчать про заниження або завищення суми податкових зобов'язань платника податків.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що ПП "Роса-ІФ" правомірно сформовано загальновиробничі витрати та відповідно відображено у складі витрат 2015 року суму 547230 грн., які безпосередньо пов'язані з виконанням будівельного контракту TOB "Альянс-Б" та інших будівельних контрактів протягом 2015 року.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд приходить до переконання, що позивачем правомірно включено до складу податкового кредиту по податку на додану вартість суми податку по господарських операціях із ТОВ "Мірс-Трейдінг" та підставно відображено відповідні суми у складі витрат, а висновки відповідача про безтоварність операцій позивача із вказаним підприємством ґрунтуються на припущеннях і не підтверджуються належними доказами.

Згідно частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Контролюючий орган, який заперечує проти позову, не довів невідповідність відомостей у первинних документах фактичним обставинам та неотримання позивачем від свого контрагента товару.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення за № НОМЕР_1 від 25.10.2016 року та податкового повідомлення-рішення за № НОМЕР_2 від 25.10.2016 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 152733 грн. та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38183, 25 грн.

Разом з тим, суд вважає позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3 необґрунтованими та безпідставними, а відтак такими, що не підлягають до задоволення, зважаючи на наступне.

Як вже встановлено судом, відповідачем застосовано до ПП "Роса-ІФ" штраф у розмірі 1031,45 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 10314,56 грн. згідно податкового повідомлення-рішення форми "Н" від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3 (т.1 а.с.78).

Як слідує з матеріалів перевірки та не заперечується представником позивача, ПП "Роса-ІФ" несвоєчасно зареєстровано податкові накладні в Єдиному реєстрі податкових накладних, зокрема, податкова накладна за № 2 від 05.10.2015 року зареєстрована в ЄРПН 28.10.2015 року (8 днів затримки, сума ПДВ 945,60 грн.), за № 1 від 05.01.2016 року 21.01.2016 року (1 день затримки, сума ПДВ 3083,33 грн.), за № 1 від 01.02.2016 року 23.02.2016 року (7 днів затримки, сума ПДВ 3587,80 грн.) та за № 2 від 03.02.2016 року 23.02.2016 року (5 днів затримки, сума ПДВ 2697,83 грн.).

Приписами пункту 201.10. статті 201 Податкового кодексу України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин визначено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН здійснюється не пізніше п'ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Платник податку має право зареєструвати в ЄРПН податкову накладну та/або розрахунок коригування, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3. статті 200-1 Кодексу.

Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунку коригування, які платник повинен зареєструвати в ЄРПН, то платник зобов'язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунка на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Відповідальність платників за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в ЄРПН встановлено статтею 120-1 Кодексу.

Таке порушення тягне за собою накладення на платників ПДВ, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201цього Кодексу покладено обов'язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів (пункт 120-1.1. статті 120-1 Податкового кодексу України).

Відсутність з вини платника податку реєстрації в ЄРПН податкової накладної та/або розрахунку коригування протягом 180 календарних днів з дати їх складання тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків від суми ПДВ, зазначеної в таких податковій накладній/розрахунку коригування (пункт 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 35 підрозділу 2 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України норми пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України не застосовуються при порушенні термінів реєстрації в ЄРПН податкових накладних/розрахунків коригування, складених до 1 жовтня 2015 року.

Таким чином, якщо податкову накладну, складену після 01.10.2015 року, зареєстровано в ЄРПН з порушенням терміну реєстрації, то до платника податку, відповідального за її реєстрацію в ЄРПН, застосовуються штрафні санкції, визначені статтею 120-1 Податкового кодексу України.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що відповідач правомірно застосував до ПП "Роса-ІФ" штраф у розмірі 1031,45 грн. за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних на 15 і менше календарних днів на суму ПДВ 10314,56 грн. згідно податкового повідомлення-рішення форми "Н" від 25.10.2016 року за № НОМЕР_3.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов до переконання, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до частини 3 статті 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Факт сплати позивачем судового у розмірі 6965,39 грн. підтверджується платіжним дорученням за № 23956 від 01.07.2016 року (т.1 а.с.91).

На підставі ст. 124 Конституції України, керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 25.10.2016 року.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення за № від 25.10.2016 року в частині визначення податкового зобов'язання з податку на додану вартість в розмірі 152 733 грн та застосування штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 38 183, 25 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Івано-Франківській області () на користь ПП "Роса-ІФ" () сплачений судовий збір у розмірі 5587 (п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят сім) гривень 39 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку. Відповідно до статті 186 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в порядку та строки встановлені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: Матуляк Я.П.

Постанова складена в повному обсязі 12.12.2016 року.