Справа № 815/2597/15
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" грудня 2016 р. м. Київ К/800/46170/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головчук С.В. (суддя-доповідач),
Кобилянського М.Г.,
Мойсюка М.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Одеса

на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року

у справі за позовом Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси (далі - УПФУ в Приморському районі м. Одеси ) до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Одеса (далі - ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України в м. Одеса) про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року УПФУ в Приморському районі м. Одеси звернулося до суду з позовом про стягнення з ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України в м. Одеса 7917,61 грн витрат з виплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та допомоги на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, за листопад-грудень 2014 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 червня 2015 року в позові відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України в м. Одеса на користь УПФУ в Приморському районі м. Одеси заборгованість зі сплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 3949,07 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України в м. Одеса просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, зокрема Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань від 11 грудня 2014 року № 20 (далі - Порядок № 20). Вказує, що у Фонду відсутні будь-які документи щодо осіб, яким позивач виплатив заявлені до відшкодування суми.

В запереченнях на касаційну скаргу УПФУ в Приморському районі м. Одеси просить залишити її без задоволення, а судове рішення - без змін. Зазначає, що особи, по яким відповідач відмовився відшкодувати суми виплачених пенсій є переселенцями із зони проведення АТО, що підтверджується відповідними довідками, а тому Фонд зобов'язаний відшкодувати органу Пенсійного фонду ці витрати.

Відповідно до статті 220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, матеріали справи, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що згідно з актами звірки за період з листопада по грудень 2014 року відповідач не прийняв до заліку виплачені позивачем суми витрат в розмірі 7917,61 грн, що складались з 3968,54 грн допомоги на поховання, виплаченої у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і 3949,07 грн витрат по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13

Підставою такого рішення стало те, що у ВВД Фонду ССНВ ВПЗ України в м. Одеса відсутні документи, що підтверджують правомірність здійснених позивачем виплат, зокрема : відсутні документи, що підтверджують причинний зв'язок смерті ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та відомості щодо правомірності виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника іншим особам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов в частині стягнення витрат по виплаті пенсії у зв'язку з втратою годувальника, апеляційний суд виходив з того, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 є особами, що тимчасово переселились із зони АТО і звернулися за виплатами пенсій до страховика - УПФУ в Приморському районі м. Одеси, який здійснивши усі належні застрахованим особам виплати, як неналежний страховик, скористався своїм правом, встановленим частиною 4 статті 26 Основ та звернувся до відповідача щодо відшкодування понесених ним витрат.

Проте, з такими мотивами повністю погодитись неможливо.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону № 1788-XII не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом № 1058-IV.

Відповідно до частини 8 статті 36 Закону № 1058-IV пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV).

Згідно зі статтею 33 зазначеного Закону у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті. Такими непрацездатними особами є, серед іншого, жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють.

Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону № 1105-ХІV Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між Фондом соціального страхування від нещасних випадків і страховиками з інших видів соціального страхування виникають спори щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернувся застрахований. При цьому страховик, до якого звернувся застрахований, має право звернутися до відповідного страховика з інших видів соціального страхування щодо відшкодування понесених ним витрат.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 28 Закону № 1105-ХІV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

Отже, зміст наведених норм законів дають підстави для висновку, що страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105-ХІV Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений статтею 33 Закону № 1105-ХІV перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені управлінням ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 08 липня 2014 року ( справа № 21-240а14 ).

В обґрунтування позовних вимог, УПФУ в Приморському районі м. Одеси послалося на те, що ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 та ОСОБА_13 виплачені пенсії по втраті годувальника, що є підставою для відшкодування відповідачем таких витрат за рахунок коштів Фонду.

Проте, вирішуючи спір та задовольняючи позов, апеляційний суд не звернув уваги на те, що жодних документів, що засвідчують право цих осіб на призначення такої пенсії УПФУ в Приморському районі м. Одеси не надало і в матеріалах справи вони відсутні.

Крім того, зміст надісланих позивачем запитів щодо пенсійних справ свідчить про те, що пенсія по втраті годувальника призначалася лише ОСОБА_10 та ОСОБА_8 (а.с. 44, 48), в той час як ОСОБА_12 призначено пенсію по інвалідності, а ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 - пенсії за віком ( а.с. 49-53). Відомості щодо отримання будь-якої інформації по цим запитам в матеріалах справи також відсутні.

Водночас, у заяві про витребовування пенсійної справи ОСОБА_10 зазначив, що працює, і згідно з відомостями, зазначеними у розпорядженні від 02 вересня 2014 року № 7765 не досяг пенсійного віку (а.с. 44, 56), тобто за цими документами є особою, що не підпадає під визначений статтею 33 Закону № 1105-ХІV перелік осіб, які мають право на одержання такої страхової виплати. Однак, позивач призначив та виплатив йому пенсію по втраті годувальника, суму якої, в подальшому просив стягнути з відповідача.

Отже, вирішуючи спір апеляційний суд не перевірив доводи відповідача щодо відсутності будь - яких документів, що підтверджують правомірність здійснених позивачем виплат та не звернув уваги на розбіжності між наданою УПФУ в Приморському районі м. Одеси інформацією та змістом документів, що є в матеріалах справи.

Зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки відсутність правових підстав для здійснення страхових виплат є підставою для відмови Фонду відшкодувати такі витрати неналежному страховику, що їх здійснив.

Таким чином, неповне з'ясування судом дійсних обставин справи та допущення порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення судів не оскаржуються, а тому суд касаційної інстанції не переглядає їх в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення виплаченої допомоги на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, рішення суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Одеса задовольнити частково.

Постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасувати в частині стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Одеса на користь Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м. Одеси заборгованість зі сплати пенсій у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання у розмірі 3949,07 грн, а справу в цій часині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Судді С.В. Головчук
М.Г. Кобилянський
М.І. Мойсюк