Справа № 818/846/16
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 р.Справа № 818/846/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Перцової Т.С.

Суддів: Жигилія С.П. , Дюкарєвої С.В.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.,

представників сторін : позивача - ОСОБА_1, відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № 818/846/16

за позовом Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання"

до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС

про скасування вимоги та рішення,

ВСТАНОВИЛА

Позивач, Публічне акціонерне товариство Сумське машинобудівне науково виробниче обєднання (далі по тексту ПАТ «Сумське МНВО»), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові МГУ ДФС (далі по тексту СДПІ з ОВП у м. Харкові МГУ ДФС, відповідач), в якому просив суд визнати протиправними та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2016р. №10-000011400 та рішення № від 04.07.2016р. про застосування штрафних санкцій за донарахування єдиного внеску.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 року по справі № 818/846/16 адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові МГУ ДФС про скасування вимоги та рішення задоволено.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2016 року № Ю-.

Визнано протиправним та скасовано рішення Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС № НОМЕР_1 від 04.07.2016 року про застосування штрафних санкцій.

Стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства "Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання" (вул. Горького, 58, м. Суми, 40004, , рахунок № НОМЕР_2 в ПАТ "ПУМБ", м. Київ, МФО 334851) за рахунок бюджетних асигнувань Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС (вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, 61052, ) суму судового збору в розмірі 5 573,28 грн. (п'ять тисяч п'ятсот сімдесят три гривні 28 коп.).

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 року по справі № 818/846/16 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги з посиланням на ст.ст.1, 2, 29 Закону України «Про оплату праці», ст.ст.21, 24 Кодексу законів про працю України (далі по тексту КЗпП) стверджує, що оплата найманого житла для працівників ПАТ «Сумське МНВО» відноситься до заробітної плати останніх, та відповідно, у розумінні п.1 ст.1, ст.8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» є базою для нарахування єдиного внеску. Вважає, що факт нарахування позивачем податку з доходів фізичних осіб та військового збору на суми, сплачені підприємством за оренду квартир для своїх працівників, підтверджує отримання цими працівниками доходу в натуральній формі, що у свою чергу вказує на належність цих сум до заробітної плати. Зазначив, що оплата найманого житла відсутня у Переліку видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.12.2010 року № 1170. Між тим, позивачем по справі єдиний внесок на вказані суми не нараховувався, а відтак, відповідачем цілком обґрунтовано винесено вимогу про сплату ПАТ «Сумське МНВО» єдиного внеску в розмірі 247701,72 грн. та застосовано до позивача штрафні (фінансові) санкції в розмірі 123850,86 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав з підстав, викладених в останній, просив суд апеляційної інстанції постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016 року по справі № 818/846/16 скасувати, прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача в надісланих до суду письмових запереченнях та в судовому засіданні просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій згідно з оскаржуваними рішеннями обумовлене помилковим віднесенням відповідачем сум, сплачених підприємством за проживання працівників в найманих квартирах, які орендувались ПАТ Сумське НВО для проживання в них працівників підприємства, до складу заробітної плати у відповідності до ст.1, ст. 2, ст. 21, ст. 24, ст. 29 Закону України "Про оплату праці. На зазначений дохід в розумінні п.п. а 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 ПК України із дотриманням порядку, передбаченому законодавством, було нараховано та утримано податок з доходів фізичних осіб, що підтверджується розрахунковими листами, в яких суми, сплачені позивачем за проживання працівників, відображені як додаткове благо. З посиланням на ст.ст.18, 21, 24, 97 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» вказує, що критерієм для віднесення доходу працівника до заробітної плати або до додаткового блага є обумовлення вказаної виплати у грошовій чи натуральній формі трудовим договором (контрактом) чи колективним договором. Зазначив, що оскільки забезпечення житлом передбачене не колективним або трудовим договором, а окремим рішенням роботодавця, оплата орендованого житла є додатковим благом, не входить до структури фонду заробітної плати та не є базою нарахування єдиного внеску.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем проведена документальна планова перевірка Публічного акціонерного товариства Сумське машинобудівне науково - виробниче обєднання з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р.. За результатами перевірки складено акт від 16.06.2016 р. №52/28-09-14-07/05747991 (т.1, а.с. 52 69).

Зазначеним актом зафіксовано порушення ПАТ Сумське МНВО, у тому числі, п. 2 ст. 6 Розділу II, пп. 1 п. 1 ст. 7, п. 5, п. 7 ст. 8 Розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що призвело до заниження єдиного внеску на загальну суму 247701,72 грн.

На підставі наведеного висновку акту перевірки ПАТ Сумське МНВО була направлені вимога про сплату боргу (недоїмки) від 04.07.2016 року № 10- про сплату єдиного внеску у сумі 247701,72 грн. та рішення № НОМЕР_1 від 04.07.2016 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 123850,86 грн. (т.1, а.с. 8 9).

Не погодившись із вказаними рішеннями ДПІ у м. Сумах, ПАТ «Сумське МНВО» звернулось до суду з даним позовом про визнання протиправними та скасування зазначених вимоги та рішення про застосування фінансових санкцій.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки суми, сплачені ПАТ Сумське МНВО за проживання окремих працівників в найманих роботодавцем житлових приміщеннях, не відносяться до складу заробітної плати (інших заохочувальних та компенсаційних виплат) вказаних працівників, а тому не є базою нарахування єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, з урахуванням потреб ПАТ Сумське МНВО в висококваліфікованому персоналі і повязаної з цим необхідності залучення робітників, у тому числі із інших регіонів, з метою забезпечення іногородніх робітників житлово-побутовими умовами, наказом ПАТ Сумське МНВО від 29.01.2013 р. № 31 Про забезпечення іногородніх робітників житлово-побутовими умовами затверджено перелік керівних посад робітників ПАТ, яким, у випадку працевлаштування на них іногородніх громадян, за рахунок ПАТ можуть частково або повністю оплачуватись, зокрема, послуги по найму житла (квартир) (т.1, а.с.79 80).

На підставі зазначеного наказу позивачем (орендар) укладені договори оренди житлових приміщень з фізичними особами (орендодавцями) (т.1, а.с. 81 86, 89 94, 108 112, 114 122, 132 145, 170 178, 203 211, 236 241; т.2, а.с. 1 6 ).

Позивач самостійно здійснював розрахунки за укладеними договорами оренди житлових приміщень з орендодавцями житла, що підтверджується наданим до матеріалів справи копіями платіжних доручень (т.1, а.с. 87-88, 95- 107, 113, 123-131, 146-169, 179-202, 212-235, 243-252, т.2, а.с.7-18).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що на суми, сплачені підприємством за проживання в житлових приміщеннях, які були орендовані ПАТ Сумське МНВО, підприємство нараховувало та утримувало податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що донарахування єдиного внеску та застосування штрафних санкцій здійснено відповідачем на підставі висновків акту перевірки про необхідність віднесення сум, сплачених підприємством за проживання працівників в найманих квартирах, які орендувались ПАТ Сумське МНВО для проживання в них працівників підприємства, до складу заробітної плати у відповідності до ст.1, ст. 2, ст. 21, ст. 24, ст. 29 Закону України Про оплату праці, та, відповідно, до бази нарахування єдиного внеску.

Колегія суддів вважає такий висновок відповідача хибним, виходячи з наступного.

Відповідно до пп.1 п.1 ст. 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 2, 3, 6, 7 і 8 частини першої статті 4 цього Закону, єдиний внесок нараховується на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно зі ст. 1 Закону України Про оплату праці ст.94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України Про оплату праці визначена структура заробітної плати, зокрема: основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Компенсаційні виплати - це суми, які виплачуються працівникам понад оплати за працю для компенсації витрат, пов'язаних з виконанням ними своїх трудових обов'язків, а також витрат у зв'язку з переїздом при прийнятті на роботу в іншу місцевість.

Роботодавці вправі самостійно застосовувати заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі вводити виплати, не передбачені законодавством, а також самостійно встановлювати розмір компенсацій, зокрема у колективному договорі.

Введені такими локальними нормативними актами заохочувальні та компенсаційні виплати, будуть включатися до фонду оплати праці підприємства, а відповідно є базою нарахування соціального внеску.

Як визначено статтею 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

За змістом статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 97 КЗпП України визначено оплату праці на підприємствах, в установах і організаціях.

Так, за частиною другою ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, заробітна плата (основна та додаткова) визначається за погодженням з працівником у трудовому договорі, інші заохочувальні, компенсаційні і гарантійні виплати встановлюються роботодавцем у колективному договорі.

Таким чином, критерієм для віднесення доходу працівника до заробітної плати (основної, додаткової чи інших заохочувальних та компенсаційних виплат) або до додаткового блага є обумовлення вказаної виплати у грошовій чи в натуральній формі трудовим договором (контрактом) чи колективним договором.

Відповідно до ст.18 КЗпП України положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до п.4.2 колективного договору, укладеного ПАТ Сумське НВО з відповідними профкомами (т.1, а.с.70-78), передбачені матеріальні заохочення, пільги та компенсації.

Зокрема, пп.4.2.5 п.4.2 вказаного колективного договору передбачено обовязок роботодавця здійснювати щомісячну часткову компенсацію згідно кошторису:

- працівникам, які знаходяться на квартирному обліку і проживають за договором найму чи піднайму в житлових приміщеннях, що належать громадянам на правах власності, у розмірі 150 гривень (видається одному із членів сімї);

- працівникам, які прибули для роботи у ПАТ з другої місцевості і не мають у місті Суми постійного житла або місця в гуртожитку та проживають за договором найму чи піднайму житлових приміщень, що належать громадянам на правах власності у розмірі 130 гривень;

- сиротам, які працюють у ПАТ та проживають у робітничих гуртожитках, компенсувати 70% вартості плати за житло.

Отже, саме вищезазначені заохочувальні та компенсаційні виплати по частковій компенсації найму житла, що передбачені колективним договором, відносяться до структури заробітної плати з кодом нарахувань 421 компенсація за проживання по договору найму та на вказані суми нараховується єдиний внесок.

Колегія суддів зазначає, що у разі встановлення окремим рішенням роботодавця виплати працівникам, що не передбачена трудовим договором (контрактом) чи колективним договором - такий дохід є додатковим благом платника податку, водночас такий дохід не входить до структури фонду заробітної плати та не є базою нарахування єдиного внеску.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, з працівниками, які протягом 2014-2015рр. проживали в орендованих роботодавцем житлових приміщеннях, трудовий договір був оформлений відповідними наказами про зарахування (т.2 а.с. 110 - 119). Контракти (трудові договори) з вказаними особами не укладалися.

Отже, суми сплачені ПАТ Сумське НВО за проживання окремих працівників в найманих роботодавцем житлових приміщеннях (відповідно до наказу ПАТ Про забезпечення іногородніх робітників житлово-побутовими умовами від 29.01.2013 р. №31) не відноситься до складу заробітної плати (інших заохочувальних та компенсаційних виплат) вказаних працівників, оскільки забезпечення житлом не передбачене ані трудовим договором, ані колективним договором.

При цьому, слід відмітити, що кошти, витрачені позивачем на оплату житла, не виплачувались працівникам, які проживали у цьому житлі, а вносилися на рахунок орендодавців у безготівковій формі, що не узгоджується з визначенням заробітної плати, наданим у ст.1 Закону України «Про оплату праці».

Колегія суддів зазначає, що у відповідності до пп. 14.1.47 п.14.1 ст.14, пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України, дохід вказаних працівників у вигляді вартості використаного житла, що належать роботодавцю, наданого платнику податку в безоплатне користування є додатковим благом та не входить до структури заробітної плати.

Так, за визначенням пп.14.1.47 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України додаткові блага - кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції, вартість безоплатно використаного працівниками житла відповідно до пп. 164.2.17 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України включалась позивачем до загального місячного (річного) оподаткованого доходу вказаних платників податку та оподатковувалась податком з доходів фізичних осіб з застосуванням натурального коефіцієнту.

Згідно з пп.164.2.1, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються :

доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту);

дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

У відповідності до п.138.8 ст.138 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов'язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих витрат на оплату праці.

У свою чергу, до складу прямих витрат на оплату праці включається заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві товарів (виконанні робіт, наданні послуг), які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об'єкта витрат.

Пунктом 142.1 статті 142 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) встановлено, що до складу витрат платника податку включаються витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають нараховані витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів, робіт, послуг, витрати на оплату авторської винагороди та за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін, (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами розділу IV цього Кодексу).

Вищенаведене свідчить про те, що до складу заробітної плати, яка є базою для нарахування єдиного внеску, не входять пільги, надані працівникам, що працюють на певних посадах, перелік яких затверджено окремим рішенням підприємства.

Так, відповідно до пп. а 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України доходом, отриманим платником податку як додаткове благо, є: вартість використання житла, інших об'єктів матеріального або нематеріального майна, що належать роботодавцю, наданих платнику податку в безоплатне користування, або компенсації вартості такого використання, крім випадків, коли таке надання зумовлено виконанням платником податку трудової функції відповідно до трудового договору (контракту) чи передбачено нормами колективного договору або відповідно до закону в установлених ними межах.

При цьому, заробітна плата та додаткове благо статтею 164 ПК України визначені як два окремі види загального місячного (річного) доходу, що оподатковуються податком з доходів фізичних осіб.

З огляду на вищенаведене є помилковим твердження відповідача про те, що факт нарахування позивачем як податковим агентом податку з доходів фізичних осіб з вартості орендованого житла для працівників свідчить про належність таких витрат до заробітної плати.

За таких обставин, відсутні підстави для нарахування на суми, сплачені ПАТ Сумське НВО за проживання працівників в найманих квартирах, єдиного внеску відповідно до статті 7 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, якою визначено базу нарахування єдиного внеску.

З приводу доводів відповідача про те, що укладення трудового договору між працівниками та ПАТ «Сумське НВО» оформлялось наказами про зарахування працівників на роботу, а відтак, суми сплачені позивачем за проживання працівників у найманих квартирах, що оплачувались підприємством, відносяться до складу заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту наявних в матеріалах справи копій наказів ПАТ «Сумське МНВО» про призначення на посади ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які проживали в орендованих позивачем квартирах, ці накази не містять положень про надання цим працівникам житла.

Натомість, перелік керівних посад працівників ПАТ «Сумське НВО» (безвідносно до осіб, що їх займають), яким за рахунок підприємства можуть повністю або частково оплачуватися послуги по найму житла або послуги по проживанню у готелях, затверджено окремим рішенням позивача наказом від 29.01.2013 року № 31, яке не є ані трудовим договором, ані колективним договором.

Отже, є необґрунтованими твердження відповідача про те, що компенсування вартості найманого житла для цих працівників обумовлене трудовим договором, укладення якого оформлене наказами про прийняття на роботу.

Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на пп.2.3.4 п. 2.3 розділу 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Держкомстату України від 13 січня 2004 року № 5, зареєстрованої в Мінюсті 27.01.2004 року за № 114/8713, в якому визначено, що виплати соціального характеру у грошовій і натуральній формі, виплати, що мають індивідуальний характер (оплата квартири та найманого житла, гуртожитків, товарів, продуктових замовлень, абонементів у групи здоров'я, передплати на газети та журнали, протезування, суми компенсації вартості виданого працівникам палива у випадках, не передбачених чинним законодавством) належать до фонду оплати праці у складі інших заохочувальних і компенсаційних виплат, оскільки ця норма не підлягає застосуванню до спірних відносин. Так, в абз.2 п. 1.1 даної Інструкції закріплено, що ця Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці, як бази (об'єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Крім того, ця Інструкція розроблена для здійснення статистичних спостережень, є підзаконним нормативним актом та не може змінювати норми та положення Закону України «Про оплату праці» щодо визначення поняття «заробітна плата», у тому числі «додаткова заробітна плата».

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач при прийнятті оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ю- від 04.07.2016 року на суму 247701,72 грн. та рішення № НОМЕР_1 від 04.07.2016 року про застосування штрафних санкцій в розмірі 123850,86 грн., діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України, без дотримання вимог ч.3 ст.2 КАС України, а отже, наявні підстави для скасування даних вимоги та рішення.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників податків у м. Харкові Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № 818/846/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_11
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_12 ОСОБА_13
Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 13.12.2016 р.