Справа № 130/2572/16-а
Суддя: Сенько Л. Ю.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сенько Л.Ю.,

секретаря Зданевич Г.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Жмеринці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що вона перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Вінницької області як отримувач пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». В квітні 2015 року відповідачем їй було припинено нарахування та виплату пенсії у зв'язку зі змінами пенсійного законодавства з посиланням на ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015 р. Не погоджуючись з такою позицією відповідача вона звернулася до суду та постановою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14.12.2015 р. дії відповідача щодо припинення виплати пенсії визнано неправомірними та зобов'язано поновити виплату пенсії з 01.04.2015 р. 16.02.2016 р. вона отримала лист від відповідача про те, що згідно ЗУ«Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015 р., відповідно до якого тимчасово у період з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. їй припиняється нарахування та виплата пенсії, в зв'язку зі змінами внесеними до ст.21 ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування». З такими діями відповідача вона не погоджується та вважає їх неправомірними, що порушують її права та законні інтереси, вважає їх дискримінацією. А тому просить визнати дії відповідача щодо припинення виплати пенсії за віком неправомірними, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 01.05.2016 р.

Ухвалою суду від 08.11.2016 року відкрито скорочене провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії з 07 травня 2016 року. Позов в частині зобовязання провести перерахунок пенсії за період з 01.05.2016 року по 06.05. 2016 року залишено без розгляду (а.с.17).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася. В наданій до суду заяві від 12.12.2016 року просила дану справу розглянути у її відсутність та просила задовольнити її позовні вимоги.

Представник відповідача - Жмеринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. Заявлені позовні вимоги не визнала у повному обсязі, підтримала надані 15.11.2016 року через канцелярію суду заперечення проти даного позову.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає враховуючи таке.

Судом встановлено, що позивачка з 01.02.2011 р. по даний час перебуває на обліку та отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а з 01.01.2016 р. позивачці відповідачем припинено виплату пенсії. (а.с.1пенсійної справи)(а.с.5)

Листом від 16.02.2016 р. №155/02-3-33/02-1 відповідач повідомив позивачку про те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 р. та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. №911-VIII, тимчасово з з 01.01.2016 р. по 31.12.2016 р. позивачці призупинена виплата пенсії в зв'язку зі змінами ст.21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», оскільки у період служби в органах місцевого самоврядування пенсії призначені відповідно до законодавства України не виплачуються. (а.с.5)

Відповідно до трудової книжки позивачка ОСОБА_1 04.01.2003 р. була призначена на посаду завідувача відділу регуляторної політики та підприємництва управління економіки виконкому Жмеринської міської ради та прийняла присягу посадової особи місцевого самоврядування та їй присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 29.06.2004 р. затверджена на посаді завідувача відділу регуляторної політики та підприємництва, державного реєстратора, 01.12.2004 р. переведена на посаду державного реєстратора, присвоєно 10 ранг посадової особи місцевого самоврядування, 03.05.2007 р. присвоєно 9 ранг посадової особи органів місцевого самоврядування, 27.06.2013 р. переведена на посаду головного спеціаліста служби у справах дітей, де працює до даного часу (а.с.10-12).

Відповідно до ч.1 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 1,2 ЗУ "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. За цим Законом призначаються: трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; соціальні пенсії.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року внесено зміни до статті 47 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом.

Також Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року внесено зміни до частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Відповідно до яких: тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються. А Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 р. цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Частиною 2 Розділу VII (Прикінцеві та перехідні положення) Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» визначено, що дія Закону України «Про державну службу» поширюється на органи і посадових осіб місцевого самоврядування в частині, що не суперечить Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та іншим законам України, що регулюють діяльність місцевого самоврядування.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що в даному випадку зазначена норма чітко встановлює, що пенсія особам працюючим на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", тимчасово призупинено.

Окрім того, відповідно до ч.ч.4,5,6 ст.37 Закону України «Про державну службу» N 3723-XII від 16 грудня 1993 року (в редакції чинній на час виникнення правовідносин та норми якої відповідно до п.1 ч.2 Розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року залишилися чинними) тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії / щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. З 1 січня 2017 року пенсія, призначена відповідно до цієї статті, у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії в порядку і на умовах, передбачених цим Законом, законами України "Про статус народного депутата України", "Про прокуратуру", "Про наукову і науково-технічну діяльність", виплачується у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Статтею 90 Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року N889-VIII, який набув чинності з 01.05.2016 року визначено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Тобто, нормативно-правовими актами, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин та на теперішній час визначено, що підставою для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «;Про прокуратуру», «;Про судоустрій і статус суддів».

Отже, позивачка працює головним спеціалістом служби у справах дітей виконавчого комітету Жмеринської міської ради на посаді, яка віднесена до посад служби в органах місцевого самоврядування (публічної служби), а тому в даній ситуації на неї розповсюджується дія статті ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» в чинній редакції.

Відповідач з 01.01.2016 року тимчасово призупинив виплату позивачці грошового утримання на підставі ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

У рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в Загальній декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави (стаття 22). Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України також зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України, та беручи до уваги, що ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», із внесеними змінами, не визнана неконституційною, позивачка не є інвалідом І, ІІ групи, інвалідом війни ІІІ групи, учасником бойовий дій, а обіймає посаду посадової особи органів місцевого самоврядування, передбачену Законом України "Про державну службу", відповідач тимчасово припинив виплату пенсії ОСОБА_1 керуючись саме чинною нормою законодавства, тому доводи позивачки про те, що припинення виплати пенсії є незаконним, суд вважає безпідставними, та приходить до висновку про відсутність підстав для зобов'язання відповідача відновити виплату пенсії та задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що відповідачем надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про те, що тимчасове припиняючи виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним пенсійним законодавством України, зокрема, на виконання приписів Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, згідно Конституції України, Закону України від 02.03.2015 № 2-13-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», ч.1 ст.47 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про державну службу», ЗУ «Про службу в органах місцевого самоврядування», керуючись ст.ст.3 ч.2,4,5,7,9,11 ч.2,18 ч.1 п.4,69,71,99,100,159,160-163,167,186 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Жмеринського обєднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Жмеринський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня її проголошення .У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАСУ, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Сенько Л.Ю.