Справа № 815/3602/16
Суддя: Семенюк Г.В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р. Справа № 815/3602/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бжассо Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючогосудді -Семенюк Г.В.
судді - Потапчук В.О.
судді - Жук С.І.

розглянувши у письмовому провадженні у приміщенні Одеського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановиЛА:

Позивач, звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року відмовлено в задоволені адміністративного позову.

ОСОБА_4 не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції від 28 жовтня 2016 року по справі № 815/3602/16 та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що згідно протоколу від 08.03.2016 року серії АП2 № 456036, що складений інспектором патрульної поліції 1 роти 2 батальйону лейтенантом поліції ОСОБА_5, о 04 годині 25 хвилин у присутності понятих ОСОБА_6 та ОСОБА_7, ОСОБА_4 08.03.2016 року о 04:00 годині керував автомобілем "Mazda-323", д/з НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп'яніння: нестійка хода, почервоніння очей, різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду відмовився в присутності двох понятих. Вказаними діями позивач порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 130 КУпАП. ОСОБА_4 повідомлено про розгляд адміністративного правопорушення 08.04.2016 року о 10.00 год. в м. Одеса Київський районний суд.

Згідно довідки начальника відділу Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області, яка надана начальникові відділу УКЗ ГУ НП в Одеській області полковнику міліції ОСОБА_8 та складена зі слів позивача, 08.03.2016 о 04:00 ранку ОСОБА_4 приїхав до своєї знайомої на автомобілі "Mazda-232", д/з НОМЕР_1 та поставив автомобіль біля під'їзду. До нього підійшли два поліцейських та запропонували надати водійські документи та повідомили про своє припущення про те, що позивач знаходиться у стані алкогольного сп'яніння. Позивач відмовився проходити тест на визначення алкогольного сп'яніння на місці та запропонував поліцейським поїхати до медичного закладу для проходження обстеження, за умови, що вони його потім привезуть додому. Поліцейські відмовилися, склали відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення серія АП № 2456036 за ст. 130 КУпАП України, вилучили у нього водійське посвідчення та надали йому тимчасовий дозвіл на керування транспортними засобами ТД № НОМЕР_2. ОСОБА_4 08.03.2016 року о 12 годині 44 хвилин (через 8 годин 19 хвилин) самостійно прибув до кабінету цілодобових оглядів на стан алкогольного та наркотичного сп'яніння КУ ОБМПЦЗ, де пройшов медичний огляд щодо стану сп'яніння, за результатами якого визнаний тверезим.

11.03.2016 року згідно наказу № 415 ГУ НП в Одеській області за вказаним фактом призначено службове розслідування.

11.04.2016 року на ім'я т.в.о. начальника ГУ НП в Одеській області генерала поліції Лорткіпанідзе Г. надійшла доповідна записка про продовження терміну проведення службового розслідування до 11.05.2016 року, оскільки рішення відносно ОСОБА_4 щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП Овідіопольським районним судом не прийнято та виникла необхідність у допиті свідка правопорушення ОСОБА_6

Згідно висновку службового розслідування від 04.05.2016 року, проведеного за фактом грубого порушення Правил дорожнього руху старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4, відомості, які стали підставою для призначення службового розслідування підтвердилися, запропоновано: за грубе порушення вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV, п.1 ч. 1 ст., 18 Закону України «Про Національну поліцію», п. п. 2.1 «г». 2.5. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, що виразилось у керуванні 08 березня 2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, особистій недісциплінарності, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2.13. п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції.

Згідно зазначеного висновку від 04.05.2016 року, встановлено, що ОСОБА_4 керував автомобілем з вимкненою лампою лівої фари, під час спілкування з ОСОБА_4 та перевірки його документів встановлено, що він на порушення п.2.1 ПДР керував вказаним автомобілем без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності та з явними ознаками алкогольного сп'яніння.

Як вибачається з матеріалів справи, позивач, 08.03.2016 року звернувся із заявою до Овідіопольського відділу поліції на неправомірні дії поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одеса.

Згідно висновку, затвердженого Начальником Овідіопольського ВП ГУНП в Одеській області підполковником поліції О.Ю. Гнєдовим, 10.03.2016 року, розгляд заяви ОСОБА_4, щодо неправомірних дій поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одеса припинено. Матеріали перевірки направлені до Іллічівської місцевої прокуратури для подальшої перевірки та прийняття рішення згідно чинного законодавства.

14.03.2016 року прокуратурою Одеської області направлено у тому числі до Начальника УВБ в Одеській області ДВБ Національної поліції України матеріали щодо неправомірних дій патрульних поліцейських Управління патрульної поліції в м. Одесі, під час зупинення та складання адміністративного протоколу за ст. ст. 126 ч.1, 130 КУпАП України стосовно ОСОБА_4

25.04.2016 року Департаментом внутрішньої безпеки УВБ в Одеській області, враховуючи, що за аналогічною заявою ГУНП в Одеській області проводиться службова перевірка (наказ ГУНП в Одеській області від 11.03.2016 № 485) зазначені матеріали направлені для розгляду та прийняття рішення згідно чинного законодавства до ГУГП в Одеській області.

Судом встановлено, що відповідно вищеописаного висновку від 04.05.2016 року посилання на протиправність дій інспекторів УПП відсутнє.

В якості свідків судом першої інстанції було допитано інспекторів патрульної поліції ОСОБА_5 та ОСОБА_11

Зокрема, ОСОБА_5 підтвердив факти викладені у висновку службового розслідування та додатково пояснив, що позивач під час огляду його документів та складання протоколу і постанови використовував нецензурну лексику по відношенню до працівників патрульної поліції., після того, як йому було запропоновано пройти тест за допомогою прибору контролю тверезості «Драгер», позивач поросив надати йому документи на вказаний пристрій. Свідок ОСОБА_5 повідомив командира роти про факт зупинки ОСОБА_4 та про необхідність привезти пристрій «Драгер». Після того як на другому екіпажі поліції командир роти доставив вказаний пристрій, позивач оглянув документи на нього та відмовився проходити тест, у зв'язку з тим, що не довіряє пристрою. До медичного закладу для проходження тесту позивач відмовився поїхати, оскільки патрульні повідомили його, що з медичного закладу до свого автомобілю ОСОБА_4 буде добиратися самостійно. ОСОБА_5 пояснив, що в обов'язки патрульних входить лише доставити особу до медичного закладу для проходження тесту на стан сп'яніння, чекати та відвозити особу, яка проходила тест на місце, де її було зупинено в обов'язки інспекторів патрульної поліції не входить. Зазначені події були зняті патрульним на грудну камеру, запис з якої був досліджений під час службового розслідування за заявою ОСОБА_4 у відношенні інспекторів УПП.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він не може точно сказати чи проходив позивач тест за допомогою прибору контролю тверезості «Драгер», чи ні, оскільки в цей час складав постанову за порушення позивачем п.2.1 ПДР, а саме керування автомобілем без полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Однак, саме їх екіпаж викликав командира роти для забезпечення проходження такого тесту позивачем. Свідок ОСОБА_11 зазначив, що документи на вимогу інспекторів патрульної поліції позивач надав одразу, проте використовував нецензурну лексику по відношенню до працівників патрульної поліції та знаходився в стані з ознаками алкогольного сп'яніння. Понятих, які підписали протокол привів саме він.

Згідно Наказу від 27.05.2016 року № 1210 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області», прийнято рішення за порушення службової дисципліни, п. 1-3 ч.1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», вимог ст. 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого законом України від 22.02.2006 року № 3460-IV (далі Дисциплінарний статут), п. п. 2.1 «г». 2.5. 31.4.3 «в» Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306, що виразилось у керуванні 08 березня 2016 року транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп'яніння, особистій недісциплінарності, відмові від проходження медичного огляду для встановлення стану сп'яніння, нещирості під час проведення службового розслідування, відповідно до статей 2.13. п. 8 ст. 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, звільнити зі служби в поліції.

Згідно наказу від 24.06.2016 року № 560 о/с за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4, слідчого Овідіопольського ВП ГУ НП в Одеській області, з 27.06.2016 року.

Згідно постанови Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2016 року по справі № 520/3900/16-п, закрито провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_4 про вчинення ним 08.03.2016 року правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, у зв'язку із спливом терміну визначеного ст. 38 КпАП України.

У постанові також зазначено, що судом досліджено протокол № 000194 з КУ «ОООМНПЗ» медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану алкогольного сп'яніння від 08.03.2016 року, що підтверджує той факт, що на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення від 08.03.2016 року, ОСОБА_4 не перебував у стані алкогольного сп'яніння.

У своїй апеляційній скарзі апелянт зазначив, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права тим, що не врахував висновки Київського районного суду м. Одеси викладені в постанові від 13.06.2016 року. З цього приводу колега суддів зазначає наступне.

Відповідно п. 9 розділу 2 наказу МВС та МОЗ України від 09.11.2015 № 1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" - з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров'я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров'я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.

Так, працівниками управління патрульної поліції було виявлено ознаки алкогольного сп'яніння у позивача о 04 годині ранку та в порядку, що визначений інструкцією запропоновано пройти медичний огляд або тест за допомогою прибору «Драгер», натомість позивач безпідставно, на думку суду, відмовився від проходження тесту чи медичного огляду та самостійно пройшов для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп'яніння о 12 годині 35 хвилин, тобто більш ніж через 8 годин, після виявлення у нього ознак сп'яніння.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що протокол № 000194 з КУ «ОООМНПЗ» медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану алкогольного сп'яніння від 08.03.2016 року, не є належним доказом факту тверезості позивача під час складання протоколу 08.03.2016 року о 04 годині 25 хвилин.

До того ж, апелянтом не зазначено, чому він не пройшов медичний огляд самостійно, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення працівниками патрульної поліції ознак алкогольного сп'яніння, хоча знаходився у місті Одеса та міг звернутися до найближчої лікарні у визначений Інструкцією термін.

Судом не приймається до уваги, як належний доказ твердження позивача про відсутність на місті події понятих, які засвідчили факт відмови позивача від проходження тесту та медичного огляду у медичному закладі, оскільки така відмова визнається позивачем самостійно, крім того при підписанні протоколу, в якому зазначені поняті позивачем не зроблено будь-яких зауважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Приписами ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський зобов'язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров'я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 19 Закону України «Про Національну поліцію», у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Приписами ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється, у тому числі, у зв'язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Відповідно до положень ст. 1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року № 3460-ІV, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Приписами ст. 7 Дисциплінарного статуту передбачено, що службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; дотримуватися норм професійної та службової етики; берегти державну таємницю; у службовій діяльності бути чесною, об'єктивною і незалежною від будь-якого впливу громадян, їх об'єднань та інших юридичних осіб; стійко переносити всі труднощі та обмеження, пов'язані зі службою; постійно підвищувати свій професійний та культурний рівень; сприяти начальникам у зміцненні службової дисципліни, забезпеченні законності та статутного порядку; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють; берегти та підтримувати в належному стані передані їй в користування вогнепальну зброю, спеціальні засоби, майно і техніку.

Відповідно до положень ст. 12 Дисциплінарного статуту, на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Відповідно до положень ст. 14 Дисциплінарного статуту, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

Як встановлено судом, позивач, будучі діючим офіцером поліції, грубо порушив норми Правил дорожнього руху, Дисциплінарного статуту, Закону України «Про Національну поліцію», у зв'язку з чим суд приходить висновку, що відповідачем правомірно та в межах повноважень прийнято оскаржувані накази.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Суд вважає, що Головним управлінням Національної поліції в Одеській області, на яке відповідно до ч.2 ст.71 КАС України покладається обов'язок доказування правомірності своїх рішень, доведено правомірність прийнятого рішення, яке оскаржене позивачем.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу належним чином не обґрунтовані, не підтверджені наявними у справі матеріалами та задоволенню не підлягають.

Інші доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 199, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 28 жовтня 2016 року по справі № 815/3602/16, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, проте може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючийсуддя Г.В. Семенюк
суддя В.О. Потапчук
суддя С.І. Жук