Справа № 818/1022/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р.Справа № 818/1022/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро" на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2016р. по справі № 818/1022/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро"

до Державної інспекції сільського господарства в Сумській області, Державного інспектора сільського господарства в Сумській області ОСОБА_2

про визнання протиправним та скасування припису,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро", звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної інспекції сільського господарства в Сумській області, державного інспектора сільського господарства в Сумській області ОСОБА_2, в якому просив суд визнати протиправним і скасувати припис Державної інспекції сільського господарства в Сумській області від 11 серпня 2016 року реєстраційний № 47-1.

Постановою Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро" - відмовлено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваної постанови, норм матеріального та процесуального права, позивач просить постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції приписів ст. 22, 34 Земельного кодексу України, ст.ст. 25, 37 Закону України "Про охорону земель", ст. 1 Закону України "Про землеустрій", що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що підставі направлення від 03.08.2016 №13 посадовою особою державної інспекції сільського господарства в Сумській області була проведена позапланова перевірка ТОВ Білопілля Агро в період з 3 по 16 серпня 2016 року, за результатами якої складений акт обстеження земельної ділянки від 11.08.2016 №80-1 (а.с. 98).

За результатами проведеної перевірки, державною інспекцією сільського господарства в Сумській області внесений припис, яким товариство "Білопілля Агро" зобов'язано в 30-ти денний термін вжити заходів по усуненню порушень земельного законодавства шляхом приведення земельних ділянок кадастрові номери :03:002:0076 та :03:002:0079 у стан, придатний до використання згідно категорії сільськогосподарських угідь (сіножаті), що визначено проектом землеустрою (а.с.112).

У зв'язку з виявленим порушенням, державною інспекцією сільського господарства в Сумській області був складений протокол про адміністративне правопорушення від 11.08.2016 №34-1 та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, якою на генерального директора ТОВ "Білопілля-Агро" ОСОБА_3 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.113-115).

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем допущено порушення вимог ст.ст.20, 34 Земельного кодексу України, ст.37 Закону України Про охорону земель, п. 17 договору оренди від 08.08.2012 №14, а тому у суду відсутні підстави визнавати протиправним та скасовувати припис державної інспекції сільського господарства в Сумській області від 11 серпня 2016 року реєстраційний № 47-1.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про оренду землі, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст. 13 Закону України Про оренду землі, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону України Про оренду землі, орендодавець зобов'язаний: передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди; при передачі земельної ділянки в оренду забезпечувати відповідно до закону реалізацію прав третіх осіб щодо орендованої земельної ділянки; не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою; відшкодувати орендарю капітальні витрати, пов'язані з поліпшенням стану об'єкта оренди, яке проводилося орендарем за згодою орендодавця; попередити орендаря про особливі властивості та недоліки земельної ділянки, які в процесі її використання можуть спричинити екологічно небезпечні наслідки для довкілля або призвести до погіршення стану самого об'єкта оренди.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов'язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем.

Частиною 5 статті 20 Земельного кодексу України визначено, що види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою. Земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 35 Закону України Про охорону земель, власники і землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок при здійсненні господарської діяльності зобов'язані: дотримуватися вимог земельного та природоохоронного законодавства України; проводити на земельних ділянках господарську діяльність способами, які не завдають шкідливого впливу на стан земель та родючість ґрунтів; підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі на основі застосування екологобезпечних технологій обробітку і техніки, здійснення інших заходів, які зменшують негативний вплив на ґрунти, запобігають безповоротній втраті гумусу, поживних елементів тощо; дотримуватися стандартів, нормативів при здійсненні протиерозійних, агротехнічних, агрохімічних, меліоративних та інших заходів, пов'язаних з охороною земель, збереженням і підвищенням родючості ґрунтів; надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування відомості про застосування пестицидів та агрохімікатів; сприяти систематичному проведенню вишукувальних, обстежувальних, розвідувальних робіт за станом земель, динамікою родючості ґрунтів; своєчасно інформувати відповідні органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування щодо стану, деградації та забруднення земельних ділянок; забезпечувати додержання встановленого законодавством України режиму використання земель, що підлягають особливій охороні; забезпечувати використання земельних ділянок за цільовим призначенням та дотримуватися встановлених обмежень (обтяжень) на земельну ділянку; забезпечувати захист земель від ерозії, виснаження, забруднення, засмічення, засолення, осолонцювання, підкислення, перезволоження, підтоплення, заростання бур'янами, чагарниками і дрібноліссям; уживати заходів щодо запобігання негативному і екологонебезпечному впливу на земельні ділянки та ліквідації наслідків цього впливу.

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про охорону земель", власники та землекористувачі, в тому числі орендарі, земельних ділянок зобов'язані здійснювати заходи щодо охорони родючості ґрунтів, передбачені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами України.

Використання земельних ділянок способами, що призводять до погіршення їх якості, забороняється.

На землях сільськогосподарського призначення може бути обмежена діяльність щодо: вирощування певних сільськогосподарських культур, застосування окремих технологій їх вирощування або проведення окремих агротехнічних операцій; розорювання сіножатей, пасовищ; використання деградованих, малопродуктивних, а також техногенно забруднених земельних ділянок; необґрунтовано інтенсивного використання земель.

З метою здійснення контролю за динамікою родючості ґрунтів систематично проводиться їх агрохімічне обстеження, видаються агрохімічні паспорти, в яких фіксуються початкові та поточні рівні забезпечення поживними речовинами ґрунтів і рівні їх забруднення.

Дані агрохімічної паспортизації земель використовуються в процесі регулювання земельних відносин при: передачі у власність або наданні в користування, в тому числі в оренду, земельної ділянки; зміні власника земельної ділянки або землекористувача; проведенні грошової оцінки земель; визначенні розмірів плати за землю; здійсненні контролю за станом родючості ґрунтів.

Форму агрохімічного паспорта та порядок його ведення встановлює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

Як вбачається з п. 17 договору оренди від 08.08.2012 №14 орендар зобовязаний дотримуватись режиму використання земель сільськогосподарського призначення у відповідності з вимогами чинного законодавства України.

Відповідно до кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки, земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0076 площею 13,6299 га відноситься до землі державної власності (запасу), цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, категорія земель - сіножаті, функціональне призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; земельна ділянка кадастровий номер :03:002:0079 площею 26,6991 га відноситься до землі державної власності (запасу), цільове призначення - землі сільськогосподарського призначення, категорія земель - сіножаті, функціональне призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

З матеріалів справи вбачається, що посадовими особами державної інспекції сільського господарства в Сумській області було проведено обстеження земельних ділянок з кадастровими номерами :03:002:0079 площею 26,6991 га сіножаті та :03:002:0076 площею 13,6299 сіножаті, які надані Білопільською районною державною адміністрацією в оренду товариству Білопілля Агро на підставі договору оренди від 08.08.2012 №14 строком на 5 років за рахунок земель державної власності (землі запасу) сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.109-111).

При фактичному обстеженні 03.08.2016 зазначених земельних ділянок, інспектором було зафіксовано розорення ґрунту після збору збіжжя злакових культур на землях, що відносяться до категорії сіножаті.

Тобто, позивачем порушений режим використання земель.

При цьому, як встановлено судом, ТОВ Білопілля Агро не отримувало дозволу власника земель на розорення ґрунту на землях, які відносяться до категорії сіножаті, що є порушенням вимог ст. 96 Земельного кодексу України, ст. 37 Закону України Про охорону земель, п. 17 договору оренди земельної ділянки від 08 серпня 2012 року №14.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, будучи суб'єтом владних повноважень, який заперечує проти позову, довів під час розгляду справи правомірність прийнятого ним припису від 11 серпня 2016 року реєстраційний № 47-1, а тому відсутні підстави зля задоволення позову та його скасування.

У відповідності до ст. 159 КАС України судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопілля Агро" залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 27.09.2016р. по справі № 818/1022/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_4
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_5 ОСОБА_6
Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2016 р.