Справа № 817/2653/13-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Київ К/800/51440/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області про скасування вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 (далі - позивач) звернулася до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області (далі - відповідач, УПФУ) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату недоїмки за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування № Ф-3166 від 3 червня 2013 року у сумі 1 194,03 грн.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року, позов задоволено.

В обґрунтування касаційної скарги, відповідач посилається на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухвалених ними рішень та прийняття нового - про відмову у задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що позивач з серпня 2010 року є пенсіонером за віком, обрав спрощену систему оподаткування, що надає йому підстави для звільнення від сплати за себе єдиного внеску, відповідно до пункту 4 частини 1 та частини 4 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 8 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон України №2464-VI).

Колегія суддів погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

В даному випадку спірним питанням є те, чи розповсюджується на позивача пункт 4 частини 1 та частини 4 статті 4 Закону України № 2464-VI, та, чи відноситься остання до пенсіонерів у розумінні зазначеної норми.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами позивач ОСОБА_4 зареєстрована як фізична особа-підприємець ВК Рівненської міської ради та з 1 січня 2012 року здійснює підприємницьку діяльність. Крім того, позивач є платником єдиного податку, перебуває на спрощеній системі оподаткування згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 від 01 січня 2012 року.

З серпня 2010 року позивачу призначена пенсія за віком довічно.

3 червня 2013 року УПФУ направлено позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-3166 та зазначено, що, відповідно до статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на державне соціальне страхування», остання має борг з єдиного внеску у розмірі 1 194,03 грн.

Статтею 67 Конституції України встановлений обов'язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначається Законом України №2464-VI .

Статтею 4 цього Закону визначені платники єдиного внеску. З урахуванням статті 2, пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI , дія цього закону поширюється на позивача, як на платника єдиного внеску - фізичну особу підприємця, як особу, що обрала спрощену систему оподаткування.

Пунктом 7 Розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» від 7 липня 2011 року №3609-VI (далі - Закон України №3609-VI) внесено зміни до Закону України №2464-VI, згідно з якими статтю 4 цього Закону доповнено частиною 4 наступного змісту: «особи, зазначені у пункті 4 частини першої цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону України №2464-VI платниками єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. Платники внеску - приватні підприємці, що сплачують єдиний податок, належать до категорії застрахованих осіб відповідно до законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування (частина 2 статті 4 Закону).

Колегія суддів зазначає, що з урахуванням змін, внесених Законом України № 3609- VI, пенсіонери - приватні підприємці, що сплачують єдиний податок, більше не є платниками єдиного внеску, в частині сплати цього внеску за себе у зв'язку з тим, що тепер вони не належать до числа застрахованих осіб (в обов'язковому порядку). Зміни, внесені Законом України №3609- VI, набули чинності 6 серпня 2011 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів, що позивач, як приватний підприємець, що є пенсіонером за віком, який зареєстрований платником єдиного податку, не повинен сплачувати єдиний внесок.

Частиною 4 статті 4 Закону України №2464-VI не визначено обмежень щодо осіб, які є пенсіонерами за віком, та приписи даної статті не пов'язують право позивача на звільнення від сплати відносно себе єдиного внеску з досягненням 60 річчя відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Частина 4 статті 4 Закону України №2464-VI встановлює пільги для всіх суб'єктів, які є пенсіонерами за віком, не залежно від того на підставі якого закону, особа набула статусу пенсіонера за віком, будь-то на пільгових умовах, чи набула вона 60-ти річного віку (для чоловіків). Будь-яких обмежень щодо надання таких пільг з цього приводу, внесеними змінами до статті 4 Закону №2464-VI не встановлено, зазначений перелік обставин є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду України від 15 квітня 2014 року (№№ 21-57а14, 21-70а14).

Враховуючи те, що доводи касаційної скарги правильності висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, останні під час розгляду справи вірно застосували норми матеріального права та не порушили норми процесуального права, відповідно до частини 1 статті 224 КАС України, підстави для скасування ухвалених ними рішень відсутні.

Керуючись статтями 222, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу управління Пенсійного фонду України в місті Рівне Рівненської області залишити без задоволення, а постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2013 року та ухвалу Житомирського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді: В.В.Швець

С.С.Пасічник

О.П.Стародуб