Справа № 810/4876/14
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2016 року м.Київ 810/4876/14

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Мазінського споживчого товариства до Броварської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування рішень.

Суть спору: Мазінське споживче товариство звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Переяслав-Хмельницької обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 30.07.2014 № та рішення про застосування фінансових санкцій від 24.07.2014 №000 054/10-17-22-03/20628479.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2014 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 апеляційну скаргу Товариства задоволено частково: постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2014 скасовано; позовні вимоги Товариства, задоволено частково; визнано протиправним та скасовано рішення про застосування фінансових санкцій від 24.07.2014 №000 054/10-17-22-03/20628479 в частині застосування штрафу у розмірі 8 500 грн.

Крім того, 14.01.2015 Київським апеляційним адміністративним судом постановлено окрему ухвалу для вжиття начальником Інспекції заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.06.2016 касаційну скаргу Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області на окрему ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 залишено без задоволення, а окрему ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 14.01.2015 без змін.

Касаційні скарги Переяслав-Хмельницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області та Мазінського споживчого товариства на постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 задоволено частково.

Постанову Київського окружного адміністративного суду від 03.09.2014 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 21.01.2015 скасовано і направлено справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом автоматизованого розподілу справа передана на розгляд судді Дудіну С.О.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 04.07.2016 прийнято адміністративну справу до провадження Київського окружного адміністративного суду. Призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.08.2016 замінено відповідача у справі Переяслав-Хмельницьку обєднану державну податкову інспекцію Головного управління Міндоходів у Київській області, на правонаступника Броварську обєднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив про те, що 03.07.2014 та 10.07.2014 посадовими особами Головного управління Міндоходів у Київській області були проведені фактичні перевірки Мазінського споживчого товариства, в ході яких були встановлені порушення позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а саме:

- реалізація пляшки настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року розливу за ціною 24,90 грн. без марки акцизного податку встановленого зразка та за ціною, яка є нижчою за мінімальну роздрібну ціну, що встановлена Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» № 957 від 30.10.2008 на таку продукцію;

- реалізація вказаної пляшки алкогольного напою без роздрукування фіскального чеку або іншого розрахункового документу, та за відсутності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

- несвоєчасне оприбуткування готівки у книзі обліку розрахункових операцій №Р/2 на підставі фіскальних звітних чеків за період з 07.07.2014 по 09.07.2014 на загальну суму продажу 2085,00 грн.

Наявність вказаних порушень зумовила прийняття відповідачем рішення про застосування фінансових санкцій від 24.07.2014 №000054/10-17-22-03/20628479 та податкового повідомлення-рішення від 30.07.2014 №, якими позивачу нараховані штрафні санкцій.

Позивач не погоджується з висновками податкового органу про наявність відповідних порушень та про правомірність застосування до нього відповідних штрафних санкцій. Так, зокрема, позивач зауважив, що Мазінське споживче товариство не здійснювало реалізацію пляшки настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року розливу за ціною 24,90 грн., оскільки пляшка вказаної алкогольної продукції підлягала переоцінці та не перебувала на вітрині під час проведення перевірки.

Позивач зазначив про те, що під час перевірки 03.07.2014 посадовими особами податкового органу не було прийнято до уваги платіжні доручення №1 та №2 від 20.06.2014 про здійснення оплати Мазінським споживчим товариством за ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, які на думку позивача, підтверджують наявність у нього права на здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами до моменту фактичного отримання відповідних ліцензій.

Також позивач не погоджується з висновками податкового орган щодо несвоєчасності оприбуткування Мазінським споживчим товариством в КОРО готівки на суму 2085,00 грн., оскільки вказана сума грошових коштів була своєчасно облікована, а також відображена у його податковій звітності.

Крім того, позивач зазначив про те, що відповідачем не було дотримано порядку проведення перевірок 03.07.2014 та 10.07.2014.

Так, зокрема, позивач зауважив про те, що посадовими особами податкового органу не було надано стажисту Мазінського споживчого товариства, ОСОБА_1, яка була присутня в магазині під час проведення перевірки 03.07.2014, копію наказу керівника контролюючого органу про призначення перевірки та оригінал направлень на проведення фактичної перевірки.

Крім того, позивач вказав на те, що ревізори не зробили запис про проведення фактичної перевірки в журналі реєстрації перевірок та не предявили свої посвідчення ані стажисту, ані керівнику Мазінського споживчого товариства.

Щодо порушень під час проведення перевірки 10.07.2014, позивач зазначив про те, що перед проведенням перевірки посадовими особами контролюючого органу не було предявлено працівнику магазину посвідчення та не надано направлення на перевірку.

Крім того, позивач зазначив про те, що у наказі на перевірку не була вказана підстава для проведення перевірки.

Також позивач зазначив про те, що акт фактичної перевірки був складений посадовими особами податкового органу виключно в присутності працівника магазину, який не є уповноваженою особою на його підписання, у той час як керівник Мазінського споживчого товариства, тобто уповноважена особа, під час перевірки та складання акту не був присутній.

На думку позивача, наявність відповідних порушень під час проведення перевірки свідчить про неправомірність прийняття відповідачем оспорюваних податкового повідомлення-рішення та рішення про застосування фінансових санкцій.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зазначив про те, що в ході проведення 03.07.2014 посадовими особами Переяслав-Хмельницької ОДПІ ГУ Міндоходів перевірки магазину, який належить Мазінському споживчому товариству, було встановлено факт реалізації позивачем пляшки настоянки «З перцем та медом», 0,5 л., 35 об., виробництва «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року розливу без марки акцизного податку встановленого зразка. При цьому, як зазначив відповідач, позивачем не було роздруковано фіскальний чек за фактом реалізації пляшки вказаного алкогольного напою.

Відповідач зазначив про те, що реалізація позивачем вказаної пляшки алкогольного напою була здійснена за ціною 24,90 грн., яка є меншою від мінімальної роздрібної ціни на вказаний вид алкогольної продукції, що свідчить про порушення позивачем вимог ст.18 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідач вказав на те, що реалізація позивачем пляшки вказаного алкогольного напою була здійснена за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Крім того, відповідач зазначив про те, що 10.07.2014 посадовими особами Головного управління Міндоходів у Київській області було проведено фактичну перевірку магазину Мазінського споживчого товариства та встановлено, що на час проведення перевірки в книзі обліку розрахункових операцій Р/2 не забезпечено своєчасне, у день одержання, оприбуткування готівки на підставі фіскальних звітних чеків за період з 07.07.2014 по 09.07. 2014 на загальну суму продажу 2085,00 коп., а в розділі 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» в графах 1-8 відсутній запис про надходження готівкової виручки в сумі 2085,00 грн., тобто суми надходжень у встановленому законом порядку не оприбутковані в КОРО.

У звязку з цим, відповідач вважає, що податковим органом було правомірно прийнято оспорювані рішення № від 30.07.2014 та №000054/10-17-22-03/2068479 від 24.07. 2014.

До Київського окружного адміністративного суду від представника позивача надішли письмові пояснення по справі б/н від 21.09.2016 (вх.№14482/16 від 23.09.2016) та клопотання №25/10/16 від 25.10.2016 (вх.№16061/16 від 27.10.2016) про здійснення розгляду справи за відсутності представника позивача та у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні представник позивач повторно заявив клопотання про здійснення розгляду справи у порядку письмового провадження.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача проти вказаного клопотання не заперечував.

Вказане клопотання представника позивача було задоволено судом, про що було постановлено усну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до журналу судового засідання.

У звязку з цим, подальший розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.

Частиною 4 ст.122 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з п.10 ч.1 ст.3 Кодексу адміністративного судочинства України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без виклику осіб, які беруть участь у справі, та проведення судового засідання на основі наявних у суду матеріалів у випадках, встановлених цим Кодексом.

Вищий адміністративний суд України в пункті 11 Листа від 30.11.2009 №1619/10/13-09 зазначив, що під час вирішення справи у порядку письмового провадження його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки в такому разі не проводиться судове засідання і, відповідно, справа розглядається без участі секретаря.

На підставі цього, справа розглядається без проведення судового засідання.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, які є у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

03.07.2014 Головним управлінням Міндоходів у Київській області було проведено фактичну перевірку Мазінського споживчого товариства з питань додержання субєктом господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обовязковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами. Вказана перевірка була проведена у магазині, що належить Мазінському споживчому товариству, що розташований за адресою:Київська обл., Переяслав-Хмельницький р-н., с.Мазінки, вул.Пушкіна, 16.

За результатами проведення перевірки був складений акт (довідка) №575/10-36-21/2062 8479 від 03.07.2014.

Як вбачається з акта перевірки, податковим органом були встановлені наступні порушення Мазінським споживчим товариством вимог законодавства:

- реалізація однієї пляшки настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року розливу за ціною 24,90 грн., без марки акцизного податку встановленого зразка;

- реалізація даної пляшки настоянки за ціною, що не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України "Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв" №957 від 30.10.08, а саме мінімальна ціна настоянки міцністю 35% об., та місткістю 0,5л. повинна становити 30,54 грн.

- реалізація позивачем вказаної пляшки настоянки за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями;

- реалізація позивачем вказаної пляшки настоянки без роздрукування та видачі чеку або іншого розрахункового документу.

На підставі вищевказаного акта Переслав-Хмельницькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області було винесено рішення про застосування фінансових санкцій №000054/10-17-22-03/20628479 від 24.07.2014, яким позивачу нараховані штрафні санкції у вигляді штрафів:

- у розмірі 5000,00 грн. за реалізацію алкогольних напоїв за цінами нижчими від встановлених мінімальних роздрібних цін на такі алкогольні напої;

- у розмірі 8500,00 грн. за зберігання, реалізацію алкогольних напоїв без наявності марок акцизного збору .

- у розмірі 1700,00 грн. за факт реалізації алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії на право реалізації алкогольних напоїв.

10.07.2014 Головним управлінням Міндоходів у Київській області було проведено фактичну перевірку Мазінського споживчого товариства, за результатами якої складено акт від 10.07.14.

У вказаному акті зазначено про те, що позивачем не було своєчасно оприбутковано готівку у книзі обліку розрахункових операцій №Р/2 на підставі фіскальних звітних чеків за період з 07.07.2014 по 09.07.2014 на загальну суму продажу 2085,00 грн., оскільки в розділі 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» в графах 1-8 відсутній запис про надходження готівкової виручки в сумі 2085,00 грн.

На підставі вказаного акта Переяслав-Хмельницькою обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Міндоходів у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 30.07.2014, яким позивачу нараховані штрафні (фінансові) санкцій (штраф) у розмірі 10425,00 грн.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття рішення про застосування фінансових санкцій №000054/10-17-22-03/20628479 від 24.07.2014 та податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2014, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров'я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, визначені Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР від 19.12.1995 (далі-Закон №481, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Статтею 11 Закону України №481 передбачено, що алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до абз.15 ч.2 ст.17 Закону №481 у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку до субєктів господарювання застосовуються фінансові санкції у розмірі 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 гривень.

Згідно з п.п.14.1.107 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Пунктом 226.1 ст.226 Податкового кодексу України встановлено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов'язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів (п.226.2 ст.226 Податкового кодексу України).

Відповідно до п.226.11 ст.226 Податкового кодексу України ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України не маркованих в установленому порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняються.

Згідно з п.226.3 ст.226 Податкового кодексу України виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 №1251 затверджено Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі-Положення №125, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин).

Відповідно до п.19 Положення №1251 наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати акцизного податку та легальності ввезення товарів.

Згідно з абз.2 п.20 Положення №1251 контроль за наявністю марок на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу здійснюють органи державної податкової служби.

Абзацом 1 п.24 Положення №1251 визначено, що ввезення на митну територію України, зберігання, транспортування, прийняття на комісію з метою продажу та продаж на митній території України маркованих з порушенням вимог цього Порядку алкогольних напоїв та тютюнових виробів забороняється.

Пунктом 228.9 ст.228 Податкового кодексу України визначено, що відповідальність за недодержання порядку маркування, продажу алкогольних напоїв і тютюнових виробів несуть виробники (замовники), імпортери, продавці таких товарів та їх посадові особи відповідно до законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №481 за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 15 ч.2 ст.17 Закону №481 встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку - 200 відсотків вартості товару, але не менше 8500 гривень. Обовязковою умовою для здійснення реалізації алкогольної продукції є наявність наклеєних на пляшках відповідного алкогольного напою марок акцизного податку встановленого зразка.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що ним не здійснювалась реалізація пляшки настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року, оскільки вказана пляшка стояла не на вітрині магазину та не підлягала реалізації.

Проте,суд критично ставиться до такої позиції позивача, оскільки в матеріалах справи наявні письмові пояснення стажиста магазину,в якому здійснювалась відповідна перевірка, ОСОБА_1, яка підтвердила факт реалізації пляшки вказаного алкогольного напою.

При цьому, суд звертає увагу на те, що за здійснення реалізації вищевказаного алкогольного напою без видачі фіскального чеку або іншого розрахункового документа до позивача були застосовані штрафні (фінансові) санкції в розмірі 1,00 грн., про що винесено податкове повідомлення-рішення від 24.07.2014 №, яке не оскаржувалося ані в адміністративному, ані в судовому порядку. В свою чергу, наявність зазначеного податкового повідомлення-рішення також підтверджує факт реалізації позивачем зазначеної вище пляшки настоянки.

Більш того, допитані судом у судовому засіданні 27.10.2014 в якості свідків державні ревізори-інспектори ОСОБА_2 та ОСОБА_3 також підтвердили факт реалізації позивачем вищевказаної алкогольної продукції.

Позивачем під час розгляду справи не було надано будь-яких доказів, які б підтверджували викладену в позовній заяві позицію та спростовували висновки податкового органу про наявність відповідного порушення, у той час як матеріали справи свідчать про факт безпосередньої реалізації Мазінським споживчим товариством пляшки настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року без марки акцизного податку встановленого зразка.

Крім того, як зазначено в акті перевірки, вказана пляшка алкогольного напою була реалізована позивачем за ціною 24,90 грн., яка є нижчою від встановленої мінімальної ціни на вказану продукцію, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.1 Закону №481 мінімальні оптово-відпускні ціни на алкогольні напої - це ціни, які визначаються за кодами виробів Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності за 1 літр 100-відсоткового спирту, обраховані виходячи з найнижчої оптової ціни на вітчизняну або контрактної вартості на імпортну продукцію та податків і зборів, які відповідно до чинного законодавства підлягають сплаті з одиниці продукції вітчизняними виробниками й імпортерами, та з урахуванням вартості тари, а мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої - ціни, які визначаються виходячи з мінімальних оптово-відпускних цін на цю продукцію та торговельної надбавки.

Статтею 18 Закону № 481 встановлено, що Кабінету Міністрів України надано право встановлювати мінімальні оптово-відпускні та роздрібні ціни на алкогольні напої.

Так, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв» №957 від 30.10.2008 (далі-Постанова №957) визначено розмір мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв згідно з додатком.

У відповідності до примітки 1 до Постанови №957 мінімальні оптово-відпускні і роздрібні ціни під час реалізації (продажу) горілки та лікеро-горілчаних виробів, інших зброджених напоїв,суміші із зброджених напоїв та суміші зброджених напоїв з безалкогольними напоями, коньяку (бренді) три зірочки, коньяку (бренді) чотири зірочки, коньяку (бренді) п'ять зірочок, бренді ординарного, горілки виноградної та інших спиртових дистилятів і спиртних напоїв різного вмісту спирту в тарі різної місткості визначаються як добуток відповідних затверджених мінімальних цін, міцності за об'ємом (у відсотках) і місткості тари (у літрах), поділений на 100 відсотків.

Згідно з Постановою № 957 (в редакцій, чинній на момент існування спірних відносин) мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої, зокрема, горілку та лікеро-горілчані вироби місткістю 1 літр, код виробників згідно з УКТЗЕБ 2208 60 - 2208 90 становить 174,5 грн. Таким чином, мінімальні роздрібні ціни на алкогольні напої, зокрема, настоянку місткістю 0,5 л., 35 % об. становить: 30,54 грн. (174,5 грн.х0,5)х0,35)

Відповідно до абз. 13 ст.17 Закону №481 до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 5000 гривень.

Як зазначено вище,матеріалами справи підтверджується реалізація позивачем настоянки «З перцем та медом» 0,5л., 35% об. виробництва ТОВ «Золотоношський лікеро-горілчаний завод «Златогор» 15.04.2013 року за ціною 24,90 грн.,що, в свою чергу, свідчить про заниження позивачем роздрібної ціни на вказану продукції та про порушення вимог Положення №957.

У звязку з цим, суд вважає, що відповідач дійшов вірного висновку щодо порушення позивачем вимог ст.18 Закону №481.

Як вбачається зі змісту рішення про застосування фінансових санкцій від 24.07.2014 №000054/10-17-22-03/20628479 за зберігання та реалізацію позивачем вищевказаної пляшки алкогольного напою без марки акцизного податку відповідачем було нараховано штраф у розмірі 8500,00 грн., а за реалізацію вказаної пляшки алкогольного напою за ціною, яка є нижчою від мінімальної роздрібної ціни штраф у розмірі 5000,00 грн.

При цьому, зі змісту вказаного рішення вбачається, що в якості нормативно-правового обґрунтування для нарахування вказаних сум штрафу за відповідні порушення, контролюючим органом було зазначено абз.10 та абз.11 ч.2 ст.17 Закону №481.

Так, відповідно до абз.11 ч.2 ст.17 Закону №481 (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, - 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 1700 гривень.

В свою чергу, абз.10 ч.2 ст.17 Закону №481 виключено (згідно із Законом України від 24.05.2012 р. N 4844-VI).

Отже, з огляду на зміст вищевказаних положень Закону №481 та вид виявлених під час перевірки порушень, суд дійшов висновку про те,що податковим органом в тексті оспорюваного рішення було невірно вказано норми Закону №481, на підставі яких Мазінському споживчому товариству було нараховано штраф за реалізацією пляшки вказаної алкогольної продукції без марки акцизного податку встановленого зразка та за її реалізацію за ціною, яка є нижчою від мінімальної роздрібної ціни на вказану продукцію.

Так, зокрема, відповідальність за порушення вказаних видів передбачена абз. 13 та абз.15 ч.2 ст.17 Закону №481.

Проте, на думку суду, невірне зазначення відповідачем в спірному рішенні норм Закону №481 не свідчить про протиправність застосування фінансових санкцій та не є підставою для скасування спірного рішення, оскільки факти допущення позивачем порушень Закону №481, як передумова для притягнення його до відповідальності, безпосередньо підтверджуються матеріалами справи.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування позивачу на підставі рішення про застосування фінансових санкцій №000054/10-17-22-03/20628479 від 24.07.2014 штрафу у розмірі 8500,00 грн. за здійснення зберігання та реалізації алкогольної продукції без марки акцизного податку та штрафу у розмірі 5000,00 грн. за реалізацію пляшки вказаного алкогольного напою за ціною, яка є нижчою від мінімальної роздрібної ціни на вказану продукцію.

Щодо висновків податкового органу про реалізацію позивачем алкогольних напоїв без наявності діючої ліцензії, суд зазначає наступне.

Згідно з ст.15 Закону №481 роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб'єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ст.1 Закону №481 ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб'єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Абзацом 4 ч.2 ст.17 Закону №481 встановлено, що до суб'єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 1700 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про те, що Мазінське споживче товариство здійснювало реалізацію алкогольної продукції на підставі чинних ліцензій.

Проте, суд не приймає до уваги вказані твердження позивача, оскільки відповідно до матеріалів справи Мазінському споживчому товариству було видано:

- ліцензію серії АЕ №24 4964 від 26.06.2013 (а.с.15) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 28.06.2013 по 27.06.2014;

- ліцензію серії АЕ №461608 від 23.07.2014 (а.с.17) на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями з терміном дії з 24.07.2014 по 23.07.2015.

Отже, станом на 03.07.2014 (на день проведення перевірки) у позивача була відсутня відповідна діюча ліцензія на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на наявність у нього права на роздрібну торгівлю алкогольними напоями у звязку з внесенням ним на підставі платіжного доручення №1 від 20.06.2014 плати за відповідну ліцензію у розмірі 250,00 грн., оскільки наведена обставина не пролонговує дію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

Таким чином, суд вважає, що рішення відповідача від 24.07.2014 №000054/10-17-22-03/20628479 в частині застосування штрафу на підставі абзацу 4 ч.2 ст.17 Закону № 481 прийнято правомірно.

Щодо вимог позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 30.07.2014, суд зазначає наступне.

Так, підставою прийняття вказаного рішення є висновки податкового органу, викладені в акті перевірки б/н від 10.07.2014 про не забезпечення позивачем своєчасного, у день одержання, оприбуткування готівки в книзі обліку розрахункових операцій Р/2 на підставі фіскальних звітних чеків за період з 07.07.2014 по 09.07.2014 на загальну суму продажу 2085,00 грн., оскільки в розділі 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» в графах 1-8 відсутній запис про надходження вказаної суми грошових коштів.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, зазначив про те, що ним було своєчасно оприбутковано КОРО готівку на суму 2085,00 грн., оскільки вказана сума грошових коштів була своєчасно облікована та відображена у його податковій звітності, з приводу чого суд зазначає наступне.

Згідно Наказу Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 №481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення» (далі Порядок №481) підприємці (далі - самозайнята особа), відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов'язані вести Книгу обліку доходів і витрат (далі - Книга), у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати.

Порядок ведення касових операцій у національній валюті України підприємствами (підприємцями), а також окремі питання організації банками роботи з готівкою визначені Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні від 15.12.04 №637, яке затверджено Постановою правління Національного банку України (далі-Положення №637).

Відповідно до п. 2.6 Положення №637 уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням РК оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК). Підприємствам, яким Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» надано право проводити розрахунки готівкою із споживачами без використання РРО та РК і специфіка функціонування яких унеможливлює оформлення ними кожної операції касовим ордером (продаж проїзних і перевізних документів; білетів державних лотерей; квитків на відвідування культурно-спортивних і видовищних закладів тощо), дозволяється оприбутковувати готівку наприкінці робочого дня за сукупністю операцій у цілому за робочий день з оформленням касовими документами і відображенням у відповідній книзі обліку. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Згідно п 1.2. Положення №637 нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій;

книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки. Форму відповідної книги обліку доходів і витрат установлено Державною податковою адміністрацією України.

оприбуткування готівки - проведення підприємствами і підприємцями обліку готівки в касі на повну суму її фактичних надходжень у касовій книзі, книзі обліку доходів і витрат, книзі обліку розрахункових операцій.

Пунктом 3.1 Положення №637 встановлено, що касові операції оформляються касовими ордерами,видатковими відомостями, розрахунковими документами, документами за операціями із застосуванням спеціальних платіжних засобів, іншими касовими документами, які згідно із законодавством України підтверджували б факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) готівкових коштів.

Відповідно до п. 3.2 Положення № 637 касові операції, що проводяться відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оформляються згідно з вимогами цього Закону.

Аналіз наведених норм матеріального права дає суду підстави для висновку про те, що у разі проведення готівкових розрахунків з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 Положення №637 оприбуткуванням готівки є сукупність таких дій: фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у касових ордерах та відображення на їх підставі готівки у касовій книзі. У випадку проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО оприбуткуванням готівки є відображення повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО (даних РК) та здійснення обліку зазначених готівкових коштів у КОРО.

Невиконання будь-якої з цих дій є порушенням порядку оприбуткування готівки, за яке встановлена відповідальність абзацом третім статті 1 Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» у вигляді штрафу у п'ятикратному розмірі неоприбуткованої суми. Як вбачається зі змісту книги обліку розрахункових операцій №Р/2 від 19.05.2014 (а.с.34-35), копія якої долучена до матеріалів справи, в розділі 2 «Облік руху готівки та сум розрахунків» в графах 1-8 відсутній запис про надходження грошових коштів за період з 07.07.2014 по 09.07.2014, у той час як відповідно до копій фіскальних чеків за вказаний період (а.с.36) позивачем було реалізовано товар на загальну суму 2085,00 грн.

При цьому, суд звертає увагу на те, що записи про оприбуткування вказаних коштів у КОРО були здійсненні позивачем вже після проведення фактичної перевірки, про що свідчить зроблений ревізорами в Розділі 2 КОРО запис про проведену перевірку 10.07.2014, який передує пізніше зробленим записам про оприбуткування готівки за період 07.07.2014-09.07.2014.

Отже, матеріали справи свідчать про несвоєчасність оприбуткування Мазінським споживчим товариством грошових коштів від реалізованої продукції на суму 2085,00 грн., та, відповідно, про наявність порушень вимог Указу Президента України від 12.06.1995 №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки», а тому, прийняття податковим органом податкового повідомлення-рішення № від 30.07. 2014 є правомірним та обґрунтованим.

Також, як зазначено вище, позивач, обґрунтовуючи протиправність прийняття оспорюваних рішень, зазначив про те, що посадовими особами Головного управління Міндоходів у Київській області було порушено порядок проведення перевірок.

Так, зокрема, як зауважив позивач, посадовими особами податкового органу не було надано стажисту Мазінського споживчого товариства, який був присутній в магазині під час проведення перевірки 03.07.2014, копію наказу керівника контролюючого органу про призначення перевірки та оригінал направлень на проведення фактичної перевірки.

Крім того, позивач вказав на те, що під час проведення 03.07.2014 та 10.07.2014 відповідних перевірок посадовими особами податкового органу не було предявлено представникам позивача, які були присутні під час проведення перевірок, посвідчень, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового кодексу (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин) контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп.75.1.3 п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Порядок проведення фактичних перевірок визначений ст.80 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до п.80.1 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Згідно з п.80.5 ст.80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Відповідно до п.81.1 ст.81 Податкового кодексу України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред'явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.

Отже, Податковим кодексом України встановлений вичерпний перелік підстав для не допуску посадових осіб податкового органу до проведення фактичної перевірки. Зокрема, такими підставами є ненадання представнику субєкта господарювання, який підлягає перевірці, наказу про призначення перевірки, направлення на проведення перевірки та непредявлення посадовими особами податкового органу посвідчень .

Разом з тим суд вбачає за доцільне звернути увагу на те, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки.

При цьому, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки або перед її проведенням.

У звязку з цим, суд не приймає до уваги посилання позивача на недотримання податковим органом процедури проведення перевірки як на підставу для визнання протиправними та скасування оспорюваних рішень, оскільки представником Мазінського споживчого товариства було фактично допущено посадових осі контролюючого органу для проведення фактичних перевірок.

Водночас, суд звертає увагу на те, що представник позивача ОСОБА_1 була ознайомлена з направленнями на перевірку №1234 від 03.07.2014 та №1235 від 03.07.2014 та отримала копію наказу про проведення перевірки №290 від 26.06.2014, про що свідчать розписки №1234 та №1235 (а.с.55-56).

При цьому, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ОСОБА_1 була лише стажистом в магазині, а не уповноваженим представником підприємства, оскільки фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Така правова позиція викладена, зокрема, в пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів». Таким чином, враховуючи здійснення позивачем допуску ОСОБА_1 до продажу товарів, зазначена особа під час здійснення фактичної перевірки була належним представником Мазінського споживчого товариства.

Аналогічні обставини вбачаються і щодо проведення перевірки 10.07.2014 копія наказу на проведення перевірки була вручена та з направленнями ознайомлена представник позивача продавець ОСОБА_4, про що свідчить відповідна розписка.

Щодо посилань позивача на порушення контролюючим органом положень п.80.3 ст.80 Податкового кодексу України суд зазначає наступне.

Так, зазначеною нормою обумовлено, що фактична перевірка, що здійснюється за наявності обставини, визначеної у пункті 80.2.6, може бути проведена для контролю щодо припинення порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3, одноразово протягом 12 місяців з дати складання акта за результатами попередньої перевірки.

В свою чергу, пункт 80.2.6 Податкового кодексу України визначає, що фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3.

Однак, суд звертає увагу на те, що у даному випадку 03.07.2014 та 10.07.2014 контролюючими органами перевірялися різні обєкти торгівельної діяльності позивача, які розташовані за окремими адресами, що свідчить про непоширення на спірні правовідносини дії п.п.80.2.6 п.80.2 та п.80.3 ст. 80 ПК України.

Більш того, суд зазначає, що вищевказані перевірки були призначені зовсім за іншими нормативно визначеними підставами, а саме: за п.п.80.2.2 та 80.2.5 п.80.2 ст.80 ПК України, про що зазначено у направленнях.

Посилання позивача на суперечність в номерах акта перевірки від 10.07.2014 суд також не приймає до уваги, оскільки №000587 є номером бланку акта, який власноруч заповнюється ревізором з фіксацією в ньому виявленого правопорушення, у той час як реєстраційним номером цього акта є №1287/1000/22/20628479, який співпадає з номером, зазначеним у спірному податковому повідомленні-рішенні.

Відповідно до ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Під час розгляду справи позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, у той час як матеріали справи підтверджують факт порушень позивачем вимог Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому прийняття оспорюваних рішень є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Таким чином, позов не підлягає задоволенню.

Судові витрати в порядку ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 161-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Дудін С.О.