Справа № 808/2525/16
Суддя: Семененко Марина Олександрівна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року о 14 год. 48 хв.Справа № 808/2525/16 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді Семененко М.О.,

за участю секретаря судового засідання Бірюкової І.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп»

до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області

про визнання протиправними дій та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

23 серпня 2016 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп» (далі позивач, ТОВ «ТД Запоріжоілгруп») до Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області), в якому позивач просить суд:

- визнати дії посадових осіб ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незаконними;

- визнати результати позапланової перевірки позивача від 07.07.2016 незаконними;

- скасувати припис відповідача №1 від 03.08.2016;

- скасувати постанову про накладення стягнення, передбаченого ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №000006 від 19.08.2016 на суму 303648,30 грн.

26 серпня 2016 року ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду вказана позовна заява залишена без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків до 14 вересня 2015 року. 31 серпня 2016 року позивачем через канцелярію суду надано документи на виконання ухвали суду, якими усунуті недоліки позовної заяви, серед іншого, подано уточнену позовну заяву, в якій позивач просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо проведення позапланової перевірки позивача та відбору зразків дизельного пального на АЗС №29 по вул. Чубанова, 13 Б,В у м. Запоріжжя; скасувати припис №1 від 03.08.2016; скасувати постанову про накладення стягнення, передбаченого ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів» №000006 від 19.08.2016 на суму 303648,30 грн.

У судовому засіданні 16.11.2016 позивачем подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій позивач виключив з позовних вимог позовні вимоги в частині скасування припису №1 від 03.08.2016, оскільки зазначений припис на час подання заяви скасований відповідачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що співробітниками ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області порушено порядок призначення та проведення позапланової перевірки, оскільки заява громадянина ОСОБА_6, на підставі якої призначено проведення позапланового заходу, необґрунтована та документально не підтверджена. Крім того, посилається на те, що наказ та направлення на проведення перевірки не містять всіх обовязкових реквізитів, а посадові особи відповідача, які прибули до проведення перевірки, не підтвердили свої повноваження належним чином, оскільки не предявили службових посвідчень, як того вимагає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності». Зазначає, що посадовими особами відповідача під час проведення позапланового заходу відібрано зразки палива дизельного ДТ-Л-К4, сорт С (вміст сірки в паливі до 50 мг/кг), яким саме і заправлявся громадянин ОСОБА_6, проте серед наданих до перевірки документів позивачем було помилково долучено сертифікат відповідності на інший вид палива дизельного ДТ-Л-К5 сорт С (вміст сірки в паливі до 10 мг/кг). Вказує, що позивачем виявлено вказаний недолік до отримання результатів дослідження відібраних зразків, та направлено на адресу відповідача відповідні докази, проте відповідач безпідставно дані обставини не взяв до уваги їх не зясував, у звязку з чим позивач вважає оскаржуване рішення безпідставним на необґрунтованим.

В судовому засіданні представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, що до ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області надійшла заява громадянина ОСОБА_6, який скаржився на низьку якість дизельного пального на АЗС №29, що належить позивачу. Вважає, що контролюючим органом дотримано вимоги чинного законодавства щодо порядку призначення та проведення позапланового заходу, зокрема, отримано згоду центрального органу виконавчої влади Держпродспоживслужби Укрїани, належним чином повідомлено позивача про підстави проведення перевірки. Вказує, що за результатами проведеного позапланового заходу жодних зауважень щодо дій посадових осіб відповідача позивачем виказано не було. Також зазначає, що за результатами проведеного позапланового заходу відібрані зразки дизельного палива, а позивачем надано документи на підтвердження відповідності палива вимогам ДСТУ, проте, за результатами лабораторних досліджень встановлено, що згідно з вимогами технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельних, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927 відібране паливо дизельне не відповідає виду дизельного палива Євро-5, на яке позивачем надано відповідні сертифікати та іншу документацію, а відповідає стандартам дизельного палива Євро-4. У звязку з отриманим висновком щодо невідповідності дизельного палива вимогам технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельних, суднових та котельних палив, відповідачем у відповідності до вимог чинного законодавства України було складено оскаржуваний припис та постанову, які на думку відповідача є обґрунтованими та законними.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав позицію, викладену в письмових запереченнях, зазначив, що додатково подані позивачем документи не були взяті до уваги, оскільки були надані не в повному обсязі, крім того, вони не надавались під час перевірки, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, вважає за необхідне зазначити наступне.

З матеріалів справи встановлено, що 27 травня 2016 року до ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області звернувся громадянин ОСОБА_7, який у поданій заяві зазначив, що після заправки автомобіля дизельним паливом на АЗС ТОВ «Запоріжоілгруп» по вул. Чубанова, 13-Б,В у місті Запоріжжі, його машина вийшла з ладу, що сталося, на його думку, через неякісне пальне, у звязку з чим просить провести перевірку якості дизельного пального, яке реалізується на вказаній АЗС (а.с.175, т.1).

У звязку з надходженням даного відповідач звернувся до Держпродспоживслужби для отримання згоди на проведення позапланової перевірки позивача (зворотній бік а.с.174, т.1).

09 червня 2016 року Держпродспоживслужбою надано згоду на проведення позапланових заходів зі здійснення державного контролю №06/0241, якою надано згоду на проведення позапланової перевірки ТОВ «ТД Запоріжоілгруп», АЗС 29, м. Запоріжжя, вул.Чубанова, 13-Б,В, на підставі звернення громадянина ОСОБА_7 (а.с.172, т.1).

29 червня 2016 року в.о. начальника ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області видано наказ №19 про проведення позапланової перевірки з питань дотримання законодавства про захист прав споживачів, яким начальнику Управління захисту споживачів ОСОБА_8 наказано забезпечити проведення позапланової перевірки дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів ТОВ «ТД Запоріжоілгруп», АЗС 29 (м. Запоріжжя, бул. Чубанова, 13-Б,В) (а.с.179, т.1).

Того ж дня співробітникам ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області видано направлення на проведення перевірки від 29.06.2016 №000020 (а.с.178, т.1).

07 липня 2016 року посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області здійснено вихід для проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) ТОВ «ТД Запоріжоілгруп», АЗС 29 (м.Запоріжжя, бул. Чубанова, 13-Б,В), за результатами якого складено акт №000010 від 07.07.2016 (а.с.180-182, т.1).

Під час здійснення перевірки відповідачем здійснено заходи щодо відбору палива дизельного ДТ-Л-К5, сорт С, дата виробництва 02.04.2016, виробник ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» Республіка Білорусь (а.с.183-186, т.1).

Наказом від 07.07.2016 №1 «Про призначення випробування» призначено випробування відібраних зразків продукції паливо дизельне ДТ-Л-К5, сорт С (вміст сірки в паливі до 10 мг/кг), виробник ВАТ «Мозирський нафтопереробний завод» Республіка Білорусь, для проведення досліджень у випробувальній лабораторії ПП «Укрпромсерт» (а.с.189, т.1).

15.07.2016 позивач звернувся до відповідача з листом № 15/07-16 (отримано відповідачем 20.07.2016), у якому повідомив, що під час перевірки в якості супровідних документів на відібрані зразки дизельного палива посадові особи відповідача взяли сертифікат відповідності на дизельне пальне Євро-5. Проте, компанія також здійснює реалізацію дизельного пального Євро-4, проби якого фактично були відібрані 07.07.2016, але сертифікат якості Євро-4 з невідомих причин не залучили, його наявність в акті перевірки не відобразили. При цьому позивач надав копію сертифіката серії ВГ UA1.145.0023399-16 від 21.04.2016 для долучення до матеріалів перевірки.

За результатами проведеного випробування дизельного пального складено протокол випробувань №УПС 313/650-1-16 від 18.07.2016, у розділі 5 якого зазначено, що за показником «Вміст сірки» представлений на випробування зразок палива дизельного ДТ-Л-К5 не відповідає вимогам технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельних, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927, як Євро 5, а відповідає, як паливо дизельне ДП-Л-Євро4-В0 (а.с.191-192, т.1).

22 липня 2016 року листом № 02.3-12/889 відповідач повідомив позивачу про дату розгляду справи про застосування до субєкта господарювання адміністративно-господарських санкцій, а також окремо зазначив, що надана копія сертифікату відповідності UA1.145.0023399-16 від 21.04.2016 на паливо дизельне ДТ-Л-К4 не може бути взята до уваги, оскільки під час проведення позапланової перевірки уповноваженими особами позивача самостійно надано копії сертифіката відповідності та паспорт на паливо дизельне ДТ-Л-К5, яке безпосередньо знаходилося в реалізації (а.с.204-205).

19 серпня 2016 року відповідачем винесено постанову №000006 про накладання стягнень, передбачених статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів», якою за реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоровя та майна споживачів і навколишнього природного середовища до ТОВ «ТД Запоріжоілгруп» застосовано штраф у розмірі 303648,30 грн. (а.с.207, т.1).

Позивач, не погодившись з діями відповідача по проведенню перевірки та постановою про накладення стягнень, звернувся з даним позовом до суду.

Судом під час розгляду справи допитано в якості свідків заступника директора АЗС №29 ОСОБА_9, начальника служби безпеки ТОВ «ТД Запоріжоілгруп» ОСОБА_10, а також інспекторів ГУ Держпродспоживслужби у Запорізькій області Александрову О.І., Пакету Е.В., які безпосередньо були присутніми під час проведення перевірки від обох сторін.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо предмету розгляду справи показали, що у липні 2016 року на АЗС № 29 прибули ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які назвались співробітниками відповідача. Для проведення перевірки предявили наказ та направлення на проведення перевірки. На вимогу предявити посвідчення інспектори відмовили, а надали лише довідки, що вони є співробітниками ГУ Держпродспоживслужби у Запорізькій області, будь-яких інших документів на підтвердження особи, у тому числі службових посвідчень, не надавали, у звязку з чим співробітники АЗС №29 спочатку не допускали зазначених осіб до проведення перевірки. Після консультації з керівництвом ТОВ «ТД Запоріжоілгруп» було прийнято рішення про допуск даних осіб до перевірки. Зазначили, що особами, які прибули на перевірку були відібрані зразки дизельного палива, також на їхню вимогу надані копії документів, які підтверджують якість пального, після чого складено акт, який був підписаний ОСОБА_9 без зауважень. Пояснили, що на АЗС № 29 перебуває на реалізації два види дизельного пального, стандартів якості Євро-5 та Євро-4. Пояснити яке саме дизельне поливо було відібрано інспекторами та чому підтверджуючи документи надані саме на дизельне пальне Євро-5 свідки достеменно не змоги, а в показах плутались. Зазначили, що колонка, з якої робився забір зразків, розташована в технічній частині АЗС №29, з цієї колонки здійснюється реалізація дизельного пального тільки стандарту Євро-4.

Свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 пояснили, що у звязку з виданням наказу та направлення на проведення перевірки АЗС №29 вони прибули для проведення позапланового заходу та предявили уповноваженим особам АЗС документи щодо підстав для проведення позапланового заходу. Проте, співробітники АЗС спочатку відмовились допускати їх до проведення перевірки, начебто у звязку з непредявленням посвідчень інспекторів. Пояснили, що у звязку з реорганізацією органів захисту прав споживачів на момент проведення перевірки у них з обєктивних причин були відсутні посвідчення працівників ГУ Держпродспоживслужби у Запорізькій області, тому вони надали довідки на підтвердження того, що вони є співробітниками відповідача. Зазначили, що після допуску до перевірки ними у відповідності до вимог чинного законодавства було вчинено дії щодо відбору зразків дизельного пального із залученням працівників АЗС № 29. Також було запитано документи на підтвердження якості пального. Такі документи були надані уповноваженими особами позивача. Пояснити щодо того, яке саме пальне було відібрано, а також скільки видів пального було на реалізації на момент проведення перевірки свідки не змогли.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Суд зазначає, що відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, права споживачів, а також механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів врегульовані Законом України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст.4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; 6) звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; 7) об'єднання в громадські організації споживачів (об'єднання споживачів).

Статтею 5 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров'я і життєдіяльності.

Захист прав споживачів здійснюють центральний орган виконавчої влади, що формує та забезпечує реалізацію державної політики у сфері захисту прав споживачів, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, місцеві державні адміністрації, інші органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування згідно із законом, а також суди.

Згідно з п.6 ч.1 ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов'язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, крім іншого, якщо: 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою.

За змістом ст.26 Закону України "Про захист прав споживачів" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про захист прав споживачів, забезпечує реалізацію державної політики щодо захисту прав споживачів і має право:

1) давати суб'єктам господарювання обов'язкові для виконання приписи про припинення порушень прав споживачів;

2) перевіряти додержання субєктами господарювання, що провадять діяльність у сфері торгівлі і послуг, вимог нормативно-правових актів щодо безпеки продукції, а також правил торгівлі та надання послуг шляхом безперешкодного відвідування та обстеження відповідно до законодавства будь-яких виробничих, торговельних та складських приміщень таких субєктів;

3) відбирати у суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг зразки товарів, сировини, матеріалів, напівфабрикатів, комплектуючих виробів для перевірки їх якості на місці або проведення незалежної експертизи у відповідних лабораторіях та інших установах, акредитованих на право проведення таких робіт згідно із законодавством, з оплатою вартості зразків і проведених досліджень (експертизи) за рахунок коштів державного бюджету. У разі встановлення за результатами проведених досліджень (експертизи) факту реалізації продукції неналежної якості та/або фальсифікованої суб'єкт господарювання, що перевірявся, відшкодовує здійснені за це витрати. Кошти відшкодовування витрат зараховуються до державного бюджету. Порядок відбору таких зразків визначається Кабінетом Міністрів України;

5) одержувати безоплатно від суб'єктів господарювання, що перевіряються, копії необхідних документів, які характеризують якість продукції, сировини, матеріалів, комплектуючих виробів, що використовуються для виробництва цієї продукції;

13) накладати на суб'єктів господарювання сфери торгівлі і послуг, у тому числі ресторанного господарства, стягнення, передбачені статтею 23 цього Закону, в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.

Результати перевірок суб'єктів господарювання службовими особами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, оформлюються відповідними актами.

Указом Президента України від 13.04.2011 № 465/2011 затверджено Положення про Державну інспекцію України з питань захисту прав споживачів, яким визначено, що Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів (Держспоживінспекція України) є спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" від 10.09.2014 № 442 утворено Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, реорганізувавши шляхом перетворення Державну ветеринарну та фітосанітарну службу і приєднавши до Служби, що утворюється, Державну інспекцію з питань захисту прав споживачів і Державну санітарно-епідеміологічну службу та поклавши на Службу, що утворюється, функції з реалізації державної політики, які виконували органи, що припиняються (крім функцій з реалізації державної політики у сфері племінної справи у тваринництві, у сфері охорони прав на сорти рослин, у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), а також функції із здійснення державного контролю (нагляду) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін; здійснення державного нагляду (контролю) у сфері туризму та курортів.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 № 667, Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоровя населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу, охорони прав на сорти рослин), державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері.

Згідно з Положенням про Головне управління Держпродспоживслужби в області, в місті Києві, затвердженим Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 15.02.2016 № 45, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.03.2016 за № 365/28495, Головне управління Держпродспоживслужби в області, в місті Києві є територіальним органом Держпродспоживслужби вищого рівня та їй підпорядковане.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов'язки та відповідальність суб'єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначені Законом України «Про основні засади державного нагляду контролю у сфері господарської діяльності».

Частиною 4 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що виключно законами встановлюються: органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності; види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю); повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг; вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності; спосіб здійснення державного нагляду (контролю); санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» підставами для здійснення позапланових заходів є: обґрунтоване звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

Під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

З матеріалів справи судом встановлено, що підставою для проведення позапланової перевірки позивача стало звернення фізичної особи щодо порушення її прав у звязку з реалізацією позивачем неякісного пального, також відповідачем у встановленому законодавством порядку отримано згоду Держпродспоживслужби на проведення позапланового заходу на АЗС №29.

Суд звертає увагу, що законодавчо закріплена вимога про обґрунтованість звернення фізичної особи про порушення субєктом господарювання її законних прав не вимагає від контролюючого органу встановлювати доведеність порушення при вирішенні питання про призначення перевірки, оскільки саме перевірка та її результати мають наслідком встановлення відповідних обставин та порушень, якщо вони мали місце, або спростування тверджень, заявлених у зверненні.

На переконання суду, обґрунтованим є звернення, яке зі свого змісту дозволяє припустити можливе порушення прав споживача та дійти висновку про наявність підстав для проведення позапланового контрольного заходу.

Таким чином, на думку суду, наявність звернення фізичної особи про порушення її права в сфері захисту прав споживачів та отримання згоди Держпродспоживслужби було достатньою підставою для проведення позапланового заходу на АЗС №29.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає наказ, який має містити найменування суб'єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, та предмет перевірки.

Згідно ч.2 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» на підставі наказу оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, яке підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім'я та по батькові) і засвідчується печаткою.

Відповідно до ч.3 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» у посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються: найменування органу державного нагляду (контролю), що здійснює захід; найменування суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи - підприємця, щодо діяльності яких здійснюється захід; місцезнаходження суб'єкта господарювання та/або його відокремленого підрозділу, щодо діяльності яких здійснюється захід; номер і дата наказу, на виконання якого здійснюється захід; перелік посадових осіб, які беруть участь у здійсненні заходу, із зазначенням їх посади, прізвища, ім'я та по батькові; дата початку та дата закінчення заходу; тип заходу (плановий або позаплановий); вид заходу (перевірка, ревізія, обстеження, огляд, інспектування тощо); підстави для здійснення заходу; предмет здійснення заходу; інформація про здійснення попереднього заходу (тип заходу і строк його здійснення).

Частиною 5 статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що перед початком здійснення заходу посадові особи органу державного нагляду (контролю) зобов'язані пред'явити керівнику суб'єкта господарювання або уповноваженій ним особі посвідчення (направлення) та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу органу державного нагляду (контролю), і надати суб'єкту господарювання копію посвідчення (направлення).

Посадова особа органу державного нагляду (контролю) без посвідчення (направлення) на здійснення заходу та службового посвідчення не має права здійснювати державний нагляд (контроль) суб'єкта господарювання.

Суб'єкт господарювання має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходу, якщо вони не пред'явили документів, передбачених цією статтею.

Представники позивача зазначили, що посадові особи відповідача, які прибули на АЗС № 29 для проведення перевірки, не пред'явили службові посвідчення, що на їхню думку свідчить про протиправність проведеної перевірки.

Допитані під час судового розгляду справи свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 показали, що працівники відповідача не надали службових посвідчень, які б засвідчували. що вони є посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області, замість цього надали відповідні довідки та пред'явили службові посвідчення посадових осіб Держспоживінспекції України.

З пояснень представника відповідача встановлено, що у зв'язку з реорганізацією Держспоживінспекції у Держпродспоживслужбу у працівників ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області тимчасово були відсутні службові посвідчення нового зразка, у зв'язку з чим перевіряючим видані довідки, в яких зазначено, що особи, які прибули для проведення позапланового заходу, дійсно є посадовими особами ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

В судовому засіданні було переглянуто відеозапис, відзнятий під час проведення перевірки за допомогою мобільного пристрою, на якому видно, що на вимогу уповноважених осіб АЗС №29 перевіряючими предявлено, крім іншого, довідку про місце роботи та займану посаду, а також службове посвідчення, в якому наявна фотокартка, прізвище, ім'я та по-батькові особи.

Отже, незважаючи на відсутність у перевіряючи службових посвідчень ГУ Держпродспоживслужбі у Запорізькій області, суд приходить до висновку, що надані під час перевірки перевіряючи ми документи надавали змогу в повній мірі встановити їх особи, а також пересвідчитись у наявності повноважень на проведення перевірки.

Крім того, позивач не скористався своїм правом, наданим ч.5 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо недопуску посадових осіб ГУ Держпродспоживслужбі у Запорізькій області до здійснення заходу, та фактично допустив перевіряючих до проведення перевірки, що представниками сторін не заперечується та підтверджується показами свідків та матеріалами справи.

Власне ж допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених органом державного нагляду (контролю) при призначенні та/або проведенні перевірки. Тобто якщо на час вирішення спору за результатами проведеної перевірки посадових осіб органу державного нагляду (контролю) було допущено до перевірки, а перевірку вже проведено, правові наслідки ненадання службових посвідчень посадовими особами контролюючого органу є вичерпаними, а тому оскарження таких дій не може сприяти відновленню порушених прав субєкта господарювання.

Так само судом не приймаються до уваги посилання позивача на наявність підстав для визнання дій відповідача протиправними щодо відбору зразків дизельного палива, оскільки позивач допустив перевіряючих до перевірки та надав можливість відібрати зразки дизельного палива, а також надав підтверджуючі документи щодо якості та походження такого товару. При цьому, уповноважені особи позивача за результатами перевірки 07.07.2016, в т.ч. і після відбору зразків, зазначили, що жодних зауважень щодо дій посадових осіб відповідача вони не мають.

Отже, належним способом захисту порушеного права в даному випадку буде оскарження рішення органу державного нагляду (контролю), прийнятого за результатами проведеної перевірки, в даному випадку постанови про накладення штрафних санкцій.

Разом з тим, суд не може погодитись з правомірністю прийняття відповідачем постанови №000006 від 19.08.2016, з огляду на наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено, що підставою для прийняття оскаржуваної постанови став висновок відповідача про реалізацію позивачем продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоровя та майна споживачів і навколишнього природного середовища, а саме реалізацію позивачем палива дизельного ДТ-Л-К5, яке не відповідає вимогам технічного регламенту щодо вимог до автомобільних бензинів, дизельних, суднових та котельних палив, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2013 №927, як Євро 5, а відповідає, як паливо дизельне ДП-Л-Євро4-В0.

Позиція позивача полягає в тому, що посадовими особами відповідача під час перевірки було відібрано паливо дизельне, яке відповідає стандартам Євро 4, проте, помилково на підтвердження якості палива надано сертифікат відповідності на паливо дизельне Євро 5. При цьому позивач зазначає, що самостійно намагався виправити допущену помилку на надавав відповідачу відповідні докази, проте відповідач безпідставно оцінку таким доказам не надав.

Суд зазначає, що відповідно до п.4 ч.1 ст.23 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі порушення законодавства про захист прав споживачів суб'єкти господарювання сфери торговельного та інших видів обслуговування несуть відповідальність за: виготовлення або реалізацію продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища, - у розмірі трьохсот відсотків вартості виготовленої або одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, для притягнення субєкта господарювання до відповідальності за п.4 ч.1 ст.23 Закону України «Про захист прав споживачів», органу державного нагляду (контролю) необхідно встановити факт реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища.

З заяви громадянина ОСОБА_7, яка була підставою для призначення позапланового заходу, встановлено, що він 07.05.2016 заправлявся на АЗС №29 паливом дизельним, що підтверджується фіскальним чеком №ФН, відповідно до якого було придбано 10 літрів дизельного палива на загальну суму 168,00 грн.

Разом з тим, з наданого до матеріалів справи наказу директора ТОВ «ТД Запоріжоілгруп» від 15.07.2015 №К/1, судом встановлено, що позивачем на АЗС №29 здійснюється реалізація двох видів дизельного палива стандартів Євро 4 та Євро 5.

При цьому, з вищевказаного наказу судом встановлено, що відповідно кодування, затвердженого на підприємстві, за кодом 10001 закодовано ДТ Євро 4, а за кодом 10008 ДТ Е Євро 5.

Відповідно, у фіскальних чеках паливо дизельне стандарту Євро 4 відображено як ДТ, а паливо дизельне стандарту Євро 5 ДТ Е.

З матеріалів справи судом встановлено, що у денному звіті за 07.07.2016 (день проведення перевірки), містяться відмітки про реалізацію пального: бензини А-92, А-95, А-95Е, дизельне пальне ДТ, ДТ-Е (а.с.186, т.1). Отже , судом встановлено, що на момент проведення перевірки на АЗС № 29 реалізовувалось два види дизельного палива.

При цьому, суд не приймає до уваги посилання представника відповідача на те, що позивачем порушено порядок затвердження класифікації пального, оскільки предметом розгляду даної справи не є правильність класифікації позивачем реалізовуваного дизельного пального, а правомірність винесення відповідачем оскаржуваної постанови за фактом реалізації продукції, що не відповідає вимогам нормативно-правових актів стосовно безпеки для життя, здоров'я та майна споживачів і навколишнього природного середовища.

Судом встановлено, що громадянином ОСОБА_6 до заяви про проведення перевірки на АЗС №29 було додано фіскальний чек ФН НОМЕР_1, відповідно до якого останній заправлявся дизельним паливом ДТ.

Суд зазначає, що в силу приписів ч.1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» під час проведення позапланового заходу з'ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов'язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення державного нагляду (контролю).

Отже, під час проведення позапланового заходу відповідач зобовязаний був зясувати вид пального, яким заправлявся споживач, а також встановити наявність у реалізації на момент проведення перевірки саме цього пального, та вже потім встановлювати відповідність такого пального вимогам ДСТУ.

Під час розгляду адміністративної справи з пояснень представника відповідача на показів свідків судом встановлено, що питання кількості видів дизельного пального, яке перебуває на реалізації, питання того, яким саме пальним заправлявся ОСОБА_6, з якої заправної колонки та з якої партії пального, відповідачем не з'ясовувались, а буле відібране дизельне пальне з запропонованої за принципом зручності представниками позивача колонки, навіть без з'ясування його виду.

Для зясування вищевказаних обставин (розбіжностей), судом було допитано в якості свідків заступника директора АЗС №29 ОСОБА_9, начальника служби безпеки ТОВ «ТД Запоріжоілгруп» ОСОБА_10, які у звязку із спливом часу надали плутані покази та не змогли достовірно зазначити, яке саме дизельне пальне було відібрано під час перевірки.

Допитані в якості свідків інспектори ГУ Держпродспоживслужби у Запорізькій області Александрова О.І., Пакета Е.В., показали, що кількість видів дизельного пального на реалізації в момент проведення перевірки не з'ясовували, відповідність відібраних зразків тому виду пального, яким заправлявся споживач ОСОБА_6, не встановлювали та не перевіряли, відібрали пальне з колонки, запропонованої працівниками АЗС №29, не змогли достовірно зазначити, яке саме дизельне пальне було відібрано під час перевірки.

При цьому, суд зазначає, що відповідач, як субєкт владних повноважень, під час прийняття рішення про застосування штрафу зобовязаний прийняти таке рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що до отримання результатів випробувань відібраного дизельного пального позивач повідомив відповідача про помилкове надання сертифікатів якості на дизельне пальне стандарту Євро-5 та надав на підтвердження відповідні документи на дизельне пальне стандарту Євро-4, проте відповідач оцінку поясненням не надав, на зазначені позивачем обставини уваги не звернув, додаткового зясування обставин щодо відібраного пального та супровідних документів до нього не здійснив, у звязку з чим, суд приходить до висновку, що постанова про накладення штрафних санкцій є такою, що прийнята не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи відповідачем не доведено правомірності та обґрунтованості прийняття постанову про накладення стягнення №000006 від 19.08.2016., у звязку з чим вказана постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп».

Відповідно до ч.3 ст.94 КАС України якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158- 163, 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп» задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області про накладення стягнення №000006 від 19.08.2016.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 4554,72 грн. (чотири тисячі пятсот пятдесят чотири гривні 72 коп.), присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Запоріжоілгруп» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Запорізькій області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до статті 160 КАС України, або прийняття постанови у письмовому провадженні - з дня отримання копії постанови, апеляційної скарги з подачею її копії відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя М.О. Семененко