Справа № 2а-618/10/0370
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Справа № 2а-618/10/0370

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_3 адміністративну справу за позовом Спільного українсько-швейцарського підприємства товариства з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Спільне українське-швейцарське підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Луцькенергоком» (далі СП ТзОВ «Луцькенергоком») звернулося з адміністративним позовом до ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції (далі ОСОБА_3 ОДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 20.07.2009 року №/0, від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 року, адміністративний позов задоволено повністю, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції від 20.07.2009 року № /0, від 14.01.2010 року № /1, від 15.01.2010 року № /2, від 11.02.2010 року № /3.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 року постанову Волинського окружного адміністративного суду від 29.03.2010 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18.09.2013 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 05.01.2016 року прийнято справу до провадження, замінено відповідача ОСОБА_3 обєднану державну податкову інспекцію на його правонаступника ОСОБА_3 об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Волинській області.

04.02.2016 року ухвалою Волинського окружного адміністративного суду призначено в даній адміністративній справі судову економічну експертизу, провадження у справі зупинено до закінчення експертизи.

У звязку з поверненням адміністративної справи з експертизи, ухвалою суду від 07.12.2016 року провадження у справі поновлено.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за результатами планової виїзної перевірки СП ТзОВ «Луцькенергоком» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року та іншого законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року Державною податковою адміністрацією у Волинській області (далі ДПА у Волинській області) 09.07.2009 року було складено акт перевірки №251/23-99/21753962, на підставі якого ОСОБА_3 ОДПІ 20.07.2009 року було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким СП ТзОВ «Луцькенергоком» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 6 407 727 грн. Зазначене податкове повідомлення-рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку, проте рішеннями ОСОБА_3 ОДПІ, ДПА у Волинській області та Державної податкової адміністрації України (далі ДПА України) первинна та повторні скарги СП ТзОВ «Луцькенергоком» були залишені без задоволення, а суми зменшення бюджетного відшкодування, визначені у первинному податковому повідомленні-рішенні, залишені без змін. ОСОБА_3 ОДПІ в подальшому винесені податкові повідомлення-рішення з номером первинного податкового повідомлення, при цьому через дріб проставлявся номер скарги, щодо якої воно складене: від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3.

В акті перевірки №251/23-99/21753962 від 09.07.2009 року, на думку позивача, податковим органом зроблено безпідставний та необґрунтований висновок про те, що СП ТзОВ «Луцькенергоком» завищило суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, сплаченого при імпорті обладнання, яке не використане у господарській діяльності позивача.

Позивач зазначає, що придбав за зовнішньоекономічним контрактом у Акціонерного товариства «ELEMATIС Oy Ab» (Фінляндія) обладнання для виробництва збірного залізобетону, поставка якого на митну територію України здійснювалася згідно з вантажними митними деклараціями протягом 2008 року. Сплата податку на додану вартість до бюджету при імпорті зазначеного обладнання була проведена в повному обсязі, за рахунок кредитних коштів, залучених на підставі договору від 22.08.2007 року про надання кредитної лінії №220807-Л з лімітом 5 500 000 євро, укладеного з Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Кредит-Дніпро» (далі ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро»). Обладнання було передано в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Стройбетонпроект» (далі ТзОВ «Стройбетонпроект») від 24.03.2008 року №01/2008.

Згідно з вимогами підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість при придбанні основних засобів, у тому числі при їх імпорті, ставиться в залежність до мети подальшого використання їх в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податку. Оскільки надання послуг з оренди обладнання є оподатковуваною операцією, здійсненою у межах господарської діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком», тому податковий кредит позивач сформував правомірно, а також дотримав умови підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» щодо права на бюджетне відшкодування, фактично провівши розрахунки з бюджетом зі сплати сум податку на додану вартість при імпорті обладнання. Позивач не підпадає під обмеження для осіб, які не мають права на бюджетне відшкодування, визначені підпунктом 7.7.11 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», а тому ОСОБА_3 ОДПІ безпідставно зменшила СП ТзОВ «Луцькенергоком» суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 6 407 727 грн.

Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ є протиправними, а висновки ДПА у Волинській області зазначені в акті перевірки, які стали підставою для зменшення сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 6 407 727 грн., такими, що суперечать чинному законодавству України, з огляду на що просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 20.07.2009 року №/0, від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити, визнати протиправними та скасувати оскаржувані податкові повідомлення-рішення.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити повністю. Вказав, що на час проведення перевірки обладнання не було змонтоване та не введене в експлуатацію, що свідчить про невикористання основних засобів в господарській діяльності позивача, а тому позбавляє платника податків права на нарахування податкового кредиту з податку на додану вартість при їх придбанні. Оскаржувані повідомлення-рішення від 20.07.2009 року №/0, від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3 ОСОБА_3 ОДПІ винесені правомірно на підставі чинного на момент їх винесення законодавства.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до повного задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ДПА у Волинській області була проведена планова виїзна перевірка СП ТзОВ «Луцькенергоком» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року та іншого законодавства за період з 01.04.2006 року по 31.03.2009 року, результати якої оформлені актом №251/23-99/21753962 від 09.07.2009 року.

Перевіркою встановлено, що в порушення абзацу «а» підпункту 7.7.2, абзацу «б» підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» СП ТзОВ «Луцькенергоком» завищено заявлену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2008 року в розмірі 1 233 929 грн., березень 2008 року 1 696 672 грн., травень 2008 року 1 046 873 грн., червень 2008 року 2 614 296 грн., жовтень 2008 року 53 263 грн. Такі висновки зроблені на підставі того, що позивач в порушення підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» включив до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при придбанні обладнання для виробництва збірного залізобетону, яке на момент перевірки не введене в експлуатацію та не використовується позивачем у його господарській діяльності.

ОСОБА_3 ОДПІ 20.07.2009 року було прийняте податкове повідомлення-рішення №/0, яким СП ТзОВ «Луцькенергоком» зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 6 407 727 грн., та яке в подальшому було оскаржене позивачем в адміністративному порядку.

Рішеннями ОСОБА_3 ОДПІ, ДПА у Волинській області №5997/10/25-006 від 27.11.2009 року та ДПА України №1080/6/25-0115 від 04.02.2010 року первинна та повторні скарги СП ТзОВ «Луцькенергоком» залишені без задоволення, суми зменшення бюджетного відшкодування, визначені у первинному податковому повідомленні-рішенні, залишені без змін.

ОСОБА_3 ОДПІ в подальшому були винесені податкові повідомлення-рішення з номером первинного податкового повідомлення, при цьому через дріб проставлявся номер скарги, щодо якої воно складене: від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до пункту 1.8 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» (чинного на момент виникнення спірних правовідносин) бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

Згідно підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Підпунктом 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» передбачено, якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має від'ємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Судом також встановлено, що згідно статуту СП ТзОВ «Луцькенергоком», серед інших видів діяльності, здійснює діяльність зі здавання в оренду власного нерухомого майна, обладнання та устаткування, надання в оренду устаткування для будівельної діяльності підприємств, з експорту та імпорту обладнання. СП ТзОВ «Луцькенергоком» зареєстроване в ОСОБА_3 ОДПІ платником податку на додану вартість, про що видано свідоцтво про реєстрацію платника податку на додатку вартість №100230816 від 21.07.1997 року.

12.07.2007 року між позивачем та акціонерним товариством «ELEMATIС Oy Ab» (Фінляндія) було укладено зовнішньоекономічний контракт на поставку обладнання для виробництва збірного залізобетону. СП ТзОВ «Луцькенергоком» ввезло дане обладнання на митну територію України згідно з вантажно-митними деклараціями №106949, №106952, №106946 від 20.02.2008 року, №107070 від 21.02.2008 року, №112050 від 18.03.2008 року, №112547 від 20.03.2008 року, №112959 від 21.03.2008 року, №113233 від 24.03.2008 року, №113780 від 26.03.2008 року №123530 від 19.05.2008 рок, №123885 від 20.05.2008 року, №127097 від 04.06.2008 року, №127290, №127412 від 05.06.2008 року, №127702 від 06.06.2008 року, №127985, №127991 від 09.06.2008 року, №128283, №128279 від 10.06.2008 року, №129387 від 17.06.2008 року, сплатило податок на додану вартість до бюджету при митному оформленні основних засобів відповідно до платіжних доручень №1902 від 20.02.2008 року на суму 1 540 000 грн., №1803 від 18.03.2008 року на суму 1 000 000 грн., №2 від 19.03.2008 року на суму 100 000 грн., №2108 від 21.03.2008 року на суму 1 000 000 грн., №2117 від 13.05.2008 року на суму 1 500 000 грн., №2124 від 05.06.2008 року на суму 2 035 000 грн.. При цьому, позивач проводив розрахунки з бюджетом, використовуючи кредитні кошти згідно з договором про надання кредитної лінії №220807-Л від 22.08.2007 року з лімітом 5 500 000 євро, укладеним з ЗАТ КБ «Кредит-Дніпро».

Обладнання для виробництва збірного залізобетону СП ТзОВ «Луцькенергоком» передало в оренду ТзОВ «Стройбетонпроект» (м. Дніпропетровськ) на підставі договору оренди №01/2008 від 24.03.2008 року, актів приймання-передачі з переліком обладнання №1 від 26.03.2008 року, №2 від 24.05.2008 року, №3 від 27.06.2008 року.

Крім того, судом встановлено, що монтаж обладнання для виробництва збірного залізобетону здійснювало акціонерне товариство «ELEMATIС Oy Ab» (Фінляндія) відповідно до контракту №9202 від 16.04.2008 року на шеф-монтаж, при цьому на момент проведення податковим органом перевірки роботи з монтажу обладнання були розпочаті, проте ще не були завершені. Крім того, для введення обладнання в експлуатацію орендарем ТзОВ «Стройбетонпроект» зроблено значний обєм робіт, зокрема, прийнято в оренду виробничі приміщення для розміщення устаткування площею 1001,7 кв. м. по вулиці Курсантська, 7 в місті Дніпропетровську, розроблено робочий проект з реконструкції приміщення головного корпусу формовочного цеху під встановлення лінії збірного залізобетону, укладено договір по розробці проектної документації, виконані всі підготовчі дії та реконструкція приміщення, в якому розміщено обладнання, монтаж обладнання виконано більш ніж на 70%, а також понесені значні витрати на виконання підготовчих дій, що підтверджується листом ТзОВ «Стройбетонпроект» від 16.03.2010 року з додатками (т.2, а.с. 57-124), а також довідкою Лівобережної міжрайонної державної податкової інспекції міста Дніпропетровська від 26.01.2010 року № 750/23-3/35808296 (т. 1, а. с. 254-259). В судовому засіданні були також оглянуті фотознімки з обєкту по вулиці Курсантська, 7, в місті Дніпропетровську (т. 2, а. с. 125-139), які в сукупності з іншими наведеними вище доказами дають суду підстави для висновку, що обладнання для виробництва збірного залізобетону, яке ввезене на митну територію України позивачем, фактично передане в оренду ТзОВ «Стройбетонпроект», при цьому витрачені значні кошти та проведено великий обсяг робіт з монтажу основних засобів з метою подальшого їх використання у виробництві продукції.

Також судом встановлено, що 28.12.2010 року вказане вище обладнання було введено в експлуатацію як технологічна лінія для виробництва збірного залізобетону, проте, у зв'язку із наявністю умов світової економічної кризи, бізнес проект, що був розроблений на стадії придбання позивачем обладнання, не було виконано у повному обсязі. У зв'язку із зверненням ТзОВ «Стройбетонпроект», 30.12.2010 року договір оренди №01/2008 від 24.03.2008 року було розірвано та повернуто технологічну лінію обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab», змонтовану за адресою м. Дніпропетровськ вул. Курсантська, 7.

01.01.2011 року між СП ТзОВ «Луцькенергоком» та ЗАТ «Світязь» було укладено декілька договорів оренди, відповідно до яких ЗАТ «Світязь» (а в подальшому правонаступник ТзОВ «Світязь.») отримало в користування технологічну лінію обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab». За вказаним договором СП ТзОВ «Луцькенергоком» було отримано орендну плату у загальному розмірі 11 162 148,14 грн.

Крім того, 19.10.2012 року інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області було затверджено Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, а саме реконструкцію головного корпусу формувального цеху, з улаштуванням автоматизованої лінії виробництва залізобетону, та розміщення допоміжних споруд і бетонозмішувального вузла, зі знесенням існуючого (технічне переоснащення), по вул.. Курсантській, 7 м. Дніпропетровська.

На даний час обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab» використовується СП ТзОВ «Луцькенергоком» у господарській діяльності шляхом передання в оренду та отримання орендних платежів.

Отже, обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab» було придбано з метою використання у господарської діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком», з метою реалізації домовленостей між ТзОВ «Майстер-ЖБК-Україна», ЗАТ «Світязь» по будівництву нового заводу.

Також, в серпні 2011 року ОСОБА_3 ОДПІ було проведено планову перевірку СП ТзОВ «Луцькенергоком», за результатами якої складено акт від 19.08.2011 року №6665/23-2/21753962. Матеріалами даної перевірки підтверджено, що технологічна лінія обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab» введена в експлуатацію з 29.12.2010 року за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Курсантська, 7.

В акті перевірки підтверджено, що 01.01.2011 року СП ТзОВ «Луцькенергоком» із ЗАТ «Світязь» було укладено договір оренди технологічної лінії обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab» (балансова вартість на момент передачі 32 484 116 грн.), орендна плата відповідно до умов договору становить 533 520 грн. в місяць.

Станом на момент підписання акту перевірки за даними бухгалтерського обліку СП ТзОВ «Луцькенергоком» технологічна лінія обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми ELEMATIC обліковується на рахунку 10 «Основні засоби».

Всього ТзОВ «Світязь» за 2011 - 2014 роки по договорах оренди технологічної лінії обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми «ELEMATIС Oy Ab»оплатило підприємству СП ТзОВ «Луцькенергоком» 11 558 464,14 грн., що підтверджується оглянутими судом банківськими виписками (т. 3 а. с. 191-262).

На даний час технологічна лінія по виробництву збірного залізобетону використовується ТзОВ «Завод ЗБК» як завод по виробництву залізобетонних виробів відповідно до договорів оренди від 01.04.2014 року та від 10.12.2014 року, СП ТзОВ «Луцькенергоком» отримує дохід у якості орендної плати.

Всього ТзОВ «Завод ЗБК» за 2014 - 2015 роки по договору оренди технологічної лінії обладнання для виробництва збірного залізобетону фірми ELEMATIC оплатило підприємству СП ТзОВ «Луцькенергоком» 5 662 627,11 грн., що підтверджується оглянутими судом банківськими виписками (т. 4 а. с. 1-42).

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у звязку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту при придбанні основних засобів виникає у платника податків, якщо таке придбання здійснюється з метою використання основних засобів у оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Платник податків має право на віднесення суми податку на додану вартість, сплаченої в звязку з придбанням основних засобів, до складу податкового кредиту незалежно від того, чи почали основні фонди використовуватися в оподатковуваних операціях в межах господарської діяльності платника податків на протязі звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Судом встановлено, що придбані позивачем основні фонди (обладнання для виробництва збірного залізобетону) були в установленому законом порядку передані в оренду іншому субєкту господарювання ТзОВ «Стройбетонпроект» та в подальшому ТзОВ «Світязь» та ТзОВ «Завод ЗБК». Операції з надання права користування чи розпорядження обладнанням (основними фондами) в межах договору оренди це є надання послуг (в розумінні Закону України «Про податок на додану вартість»), які є обєктом оподаткування податком на додану вартість.

Зокрема, абзацом третім пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про податок на додану вартість» визначено, що поставка послуг це будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, обєктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг. Поставка послуг, зокрема, включає надання права на користування або розпорядження товарами у межах договорів оренди (лізингу), поставки, ліцензування або інші способи передачі права на патент, авторське право, торговий знак, інші обєкти права інтелектуальної, в тому числі промислової, власності. Обєктом оподаткування відповідно до підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3 цього ж Закону є операції платників податку з поставки товарів та послуг, місце поставки яких знаходиться на митній території України.

Також судом встановлено, що позивач здійснює статутну діяльність зі здавання в оренду власного нерухомого майна, обладнання та устаткування, з експорту та імпорту обладнання, а тому передача позивачем в оренду ТзОВ «Стройбетонпроект» та в подальшому ТзОВ «Світязь» та ТзОВ «Завод ЗБК» обладнання для виробництва збірного залізобетону здійснено в межах господарської діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком». Операції з придбання обладнання для виробництва збірного залізобетону за зовнішньоекономічним контрактом та подальша передача його в оренду, здійснення монтажу та установка основних фондів з метою виробництва продукції носять, як встановлено судом, реальний характер, підтверджені наведеними вище доказами, в звязку з чим суд не бере до уваги твердження представника відповідача про невикористання основних фондів в господарській діяльності позивача.

Відповідно до підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата сплати податку по податкових зобовязаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті, який в свою чергу передбачає, що датою виникнення податкових зобовязань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті. Датою виникнення податкових зобовязань при імпортуванні робіт (послуг) є дата списання коштів з розрахункового рахунку платника податку в оплату робіт (послуг) або дата оформлення документа, що засвідчує факт виконання робіт (послуг) нерезидентом залежно від того, яка з подій відбулася першою.

Згідно з підпунктом 7.2.7 пункту 7.2 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» у разі імпорту товарів на митну територію України документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позивачем дотримані зазначені вище умови формування складу податкового кредиту, правомірно включено до складу податкового кредиту податок на додану вартість, сплачений при імпорті основних фондів (обладнання) на підставі належним чином оформлених вантажних митних декларацій, з дотриманням умов використання таких основних фондів в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобовязання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду. При відємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду. Відповідно до підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 цього ж Закону якщо у наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, має відємне значення, то бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого відємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів (послуг) у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів (послуг).

Крім того, ухвалою суду від 04.02.2016 року в даній справі було призначено судову економічну експертизу, на вирішення якої були поставлені наступні питання:

1. Визначити основні економічні показники (ліквідності, платоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком» та наявності у позивача розумної економічної причини (ділової мети) на дату укладання Контракту на поставку обладнання для виробництва збірного залізобетону з Акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю «ELEMATIC Oy Ab» (Фінляндія) та імпорту вказаного обладнання? Як вказані показники характеризують господарсько-фінансову діяльність СП ТзОВ «Луцькенергоком»?

2. Чи підтверджуються документально висновки акта Державної податкової адміністрації у Волинській області №251/23-99/21753962 від 09.07.2009 року про завищення СП ТзОВ «Луцькенергоком» заявленої суми бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 01.01.2006 року по 31.03.2009 року?

З оглянутого в судовому засіданні висновку судово-економічної експертизи №972/973-16 від 04.11.2016 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз вбачається, що за результатами проведення судово-економічної експертизи зроблено наступні висновки:

1. Експертами проведено аналіз фінансово-господарського стану підприємства та визначено основні економічні показники (ліквідність, платоспроможність та прибутковість) господарсько-фінансової діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком» на звітну дату - 30.06.2007 року (за період з 01.01.2007 року по 30.06.2007 року). Зростання показника коефіцієнта поточної (загальної) ліквідності має сприятливу тенденцію. Значення коефіцієнта покриття відповідає нормативним значенням, значення коефіцієнта покриття запасів характеризує поточній фінансовий стан підприємства як стійкий. Від`ємний результат платоспроможності свідчить про поточну неплатоспроможність підприємства. Прибутковість підприємства оцінюється наявністю і розміром прибутку від основної реалізації та чистого прибутку, а також показниками рентабельності. Збільшення значення показників рентабельності активів вважається сприятливою тенденцією для підприємства.

2. Висновки акту перевірки №251/23-99/21753962 від 09.07.2009 року про завищення СП ТзОВ «Луцькенергоком» заявленої суми бюджетного відшкодування з ПДВ за період з 01.01.2006 року по 31.03.2009 року документально не підтверджуються.

Отже, враховуючи висновок експерта про основні економічні показники (ліквідності, платоспроможності та прибутковості) господарсько-фінансової діяльності СП ТзОВ «Луцькенергоком» на дату укладання Контракту на поставку обладнання для виробництва збірного залізобетону з Акціонерним товариством з обмеженою відповідальністю «ELEMATIC Oy Ab» (Фінляндія) та імпорту вказаного обладнання, а також висновок про відсутність документального підтвердження висновків акту перевірки №251/23-99/21753962 від 09.07.2009 року (на підставі якого було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення), виходячи зі змісту наведених норм чинного законодавства України та враховуючи встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено вимог абзацу «а» підпункту 7.7.2, абзацу «б» підпункту 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», СП ТзОВ «Луцькенергоком» не завищено заявлену суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість за лютий 2008 року в розмірі 1 233 929 грн., березень 2008 року 1 696 672 грн., травень 2008 року 1 046 873 грн., червень 2008 року 2 614 296 грн., жовтень 2008 року 53 263 грн.

Згідно із частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Суд приходить до висновку, що відповідач не довів правомірності прийнятих податкових повідомлень-рішень від 20.07.2009 року №/0, від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до пункту 5.3 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій, затвердженого наказом ДПА України від 21.06.2001 року № 253, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.07.2001 року за № 567/5758 (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобовязання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні (у разі, якщо сума податкового зобовязання за результатами розгляду скарги збільшується або залишається без змін, а раніше надіслане податкове повідомлення не відкликається), податковим органом складається та надсилається (вручається) платнику податків податкове повідомлення, яке має номер первинного податкового повідомлення, при цьому через дріб проставляється номер скарги, щодо якої воно складене (1 - для першої, 2 - для другої тощо), крім того, таке податкове повідомлення містить новий граничний термін сплати податкового зобовязання. Оскільки з наведеної норми не вбачається, що при надісланні нового податкового повідомлення-рішення (у разі, якщо сума податкового зобовязання за результатами розгляду скарги залишається без змін), попереднє податкове повідомлення вважається відкликаним, тому суд приходить до висновку, що визнанню протиправними та скасуванню підлягають всі податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 ОДПІ від 20.07.2009 року №/0, від 14.01.2010 року №/1, від 15.01.2010 року №/2, від 11.02.2010 року №/3.

Керуючись статтями 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про податок на додану вартість», суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ОСОБА_3 обєднаної державної податкової інспекції від 20 липня 2009 року № /0, від 14 січня 2010 року №/1, від 15 січня 2010 року №/2, від 11 лютого 2010 року №/3.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, повний текст якої буде виготовлено 12 грудня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич