Справа № 826/813/16
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 грудня 2016 року № 826/813/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особипосадової особи генерального директора комунального підприємства «Киїпастранс» Майзель Сергія Петровича (відповідач-1) комунального підприємства «Киїпастранс» (відповідач-2) Київська міська рада (третя особа-1) Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (третя особа-2)
провизнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 01.12.2015 №619,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до посадової особи генерального директора комунального підприємства «Киїпастранс» Майзель Сергія Петровича, комунального підприємства «Киїпастранс», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів Київська міська рада, Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу від 01.12.2015 №619, яким встановлена вартість проїзду в автобусах експрес (з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 13.07.2016).

Позовні вимоги мотивовано тим, що право встановлювати тарифи на транспорті послуги покладено на органи місцевого самоврядування, згідно зі статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», оскільки Київська міська рада не встановлювала вартість проїзду в автобусі на рівні 4 грн., пункт 2 наказу від 01.12.2015 №619 підлягає скасуванню.

Відповідачі проти задоволення позовних вимог заперечували, вказавши про те, що перевезення пасажирів в експресному режимі не відноситься до послуг, що мають соціальну значимість, тому ціни на цю послугу є вільними, з огляду на що комунальним підприємством «Київпастранс» прийнято наказ від 01.12.2015 №619 «Про організацію роботи автобусів на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху», яким встановлена вартість проїзду в автобусних маршрутах №№46Е, 51Е у розмірі 4 грн.

Київська міська рада проти задоволення позовних вимог заперечила, зазначивши, що послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами в експресному режимі не відносяться до соціально значущих послуг і ціни на них не встановлюються Київською міською радою як органом місцевого самоврядування.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані особами, які беруть участь у справі, документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Комунальним підприємством «Киїпастранс» прийнято наказ «Про організацію роботи автобусів на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху» від 01.12.2015 №619, пунктом 2 якого встановлена вартість проїзду в автобусних маршрутах №№46Е, 51Е у розмірі 4 грн.

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що порушує положення статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування», позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи наявні у матеріалах справи докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх у сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з підпунктом 2 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, а саме: встановлення в порядку і межах, визначених законодавством, тарифів на побутові, комунальні (крім тарифів на теплову енергію, централізоване водопостачання та водовідведення, перероблення та захоронення побутових відходів, послуги з централізованого опалення, послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), які встановлюються національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг), транспортні та інші послуги.

У даному випадку предметом оскарження є наказ комунального підприємства «Київпастранс» «Про організацію роботи автобусів на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху» від 01.12.2015 №619 в частині встановлення вартості проїзду на автобусному маршруті загального користування.

Як вбачається з наведених приписів статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», повноваження з встановлення вартості транспортних послуг на автобусних маршрутах загального користування є повноваженням виконавчих органів міських рад, в даному випадку виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і, відповідно, встановлення відповідачем вартості проїзду в даному випадку розглядається саме як делеговане повноваження.

При цьому, суб'єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

На підставі викладеного, суд вказує, що розглядуваний спір підвідомчий адміністративним судам, згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автобусний маршрут загального користування - автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення. Перевезення пасажирів у звичайному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування з дотриманням усіх зупинок, передбачених розкладом руху. Перевезення пасажирів в експресному режимі руху - перевезення пасажирів автобусами на маршруті загального користування, на якому є звичайний режим руху, з дотриманням зупинок, кількість яких за розкладом руху не перевищує 25 % кількості зупинок при звичайному режимі руху.

Забезпечення організації пасажирських перевезень покладається на міських автобусних маршрутах загального користування - на виконавчий орган сільської, селищної, міської ради відповідного населеного пункту (стаття 7 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Приписами статті 10 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що тарифна політика на автомобільному транспорті має задовольняти підприємницький інтерес, забезпечувати розвиток автомобільного транспорту, стимулювати впровадження новітніх технологій перевезень, застосування сучасних типів транспортних засобів, а також сприяти вирішенню таких завдань: збільшення можливостей суб'єктів господарювання щодо забезпечення потреб споживачів у послугах, залучення інвестицій у розвиток автомобільного транспорту та досягнення сталих економічних умов роботи; стимулювання конкуренції та появи нових суб'єктів господарювання, які належать до автомобільного транспорту; забезпечення балансу між платоспроможним попитом на послуги та обсягом витрат на їх надання; забезпечення стабільності, прозорості та прогнозованості тарифів.

Реалізація єдиної тарифної політики передбачає затверджену центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, методику розрахунку тарифів за видами перевезень.

У силу статті 11 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту здійснюється відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб.

Соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства.

Згідно з частинами другою, третьою та одинадцятою статті 35 Закону України «Про автомобільний транспорт», послуги з перевезення пасажирів автобусами можуть надаватися за видами режимів організації перевезень: регулярні, регулярні спеціальні, нерегулярні. Перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах загального користування на договірних умовах із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування може здійснюватися у режимах: звичайному, експресному, маршрутного таксі.

З аналізу вказаних положень вбачається, що послуга автомобільного транспорту є соціально значущою, якщо це є послуга з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування (автобусний маршрут, на якому здійснюють регулярні пасажирські перевезення), а також якщо перевезення здійснюються за визначеними тарифами та на пільгових умовах.

Тобто, згідно з буквальним тлумаченням статті 11 Закону України «Про автомобільний транспорт», соціально значущими є всі послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування незалежно від режиму організації перевезень, оскільки вказана стаття не передбачає можливість віднесення до соціально значимих послуг перевезення маршрутами загального користування лише з конкретним режимом організації перевезення.

Суд не може погодитися з відповідачами та третьою особою-1, які посилаються на рішення Київської міської ради від 08.10.2015 №125/2028 «Про встановлення повноважень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо регулювання цін (тарифів) на соціально значущі послуги автомобільного транспорту», згідно з яким соціально значущими послугами автомобільного транспорту в місті Києві є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування, на яких здійснюються перевезення в звичайному режимі руху, оскільки вказане рішення не відповідає статті 11 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, при розгляді зазначеної адміністративної справи суд керується положеннями Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідно до яких встановлювати вартість проїзду в автобусних маршрутах загального користування з будь-яким режимом організації перевезення, в тому числі, і на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху має право лише виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація).

Окремо, щодо встановлення плати за надання послуг з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Державні регульовані ціни запроваджуються на товари, які справляють визначальний вплив на загальний рівень і динаміку цін, мають істотну соціальну значущість, а також на товари, що виробляються суб'єктами, які займають монопольне (домінуюче) становище на ринку (частина перша статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення»).

При цьому, як було зазначено вище, надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту здійснюється відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб. Соціально значущими послугами автомобільного транспорту є послуги з перевезення пасажирів автобусними маршрутами загального користування за визначеними уповноваженими органами тарифами та на пільгових умовах відповідно до законодавства (стаття 11 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Тобто, надання соціально значущих послуг автомобільного транспорту виключає можливість вільного ціноутворення і має здійснюватися відповідно до законодавства з питань поставки продукції для державних потреб.

Крім того, суд зазначає, що принцип вільного ціноутворення, встановлений статтею 11 Закону України «Про ціни і ціноутворення», передбачає встановлення ціни за згодою сторін, тобто, при наданні послуги з перевезення, між перевізником і кожним пасажиром окремо, тоді як встановлення вартості перевезення наказом перевізника в односторонньому порядку вільним ціноутворенням не є і статті 11 названого Закону не відповідає.

Згідно зі статтею 915, частиною другою статті 916 Цивільного кодексу України, перевезення, що здійснюється юридичною особою, вважається перевезенням транспортом загального користування, якщо із закону, інших нормативно-правових актів або ліцензії, виданої цій організації, випливає, що вона має здійснювати перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти за зверненням будь-якої особи.

Договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором.

Плата за перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти, що здійснюється транспортом загального користування, визначається за домовленістю сторін, якщо вона не встановлена тарифами, затвердженими у встановленому порядку.

Зміст статті 31 Закону України «Про автомобільний транспорт» та Порядку проведення конкурсу з перевезення пасажирів на автобусному маршруті загального користування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2008 №1081, свідчить про те, що питання вартості перевезень не є предметом договору про організацію перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування, що має укладатися між перевізником та органом місцевого самоврядування.

Аналіз вказаних актів дає суду підстави для висновку про те, що питання вартості перевезень пасажирів на автобусному маршруті загального користування винесене за межі регулювання вказаних актів не тому, що перевізник на власний розсуд може встановлювати ціну, а тому, що питання встановлення тарифів на ці транспортні послуги належить до компетенції виконавчих органів міських рад, згідно зі статтею 11 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статтею 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З урахуванням викладеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування пункту 2 наказу комунального підприємства «Київпастранс» «Про організацію роботи автобусів на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху» від 01.12.2015 №619, яким встановлена вартість проїзду в автобусних маршрутах №№46Е, 51Е в експресному режимі руху у розмірі 4 грн., оскільки в пункті 2 вказаний наказ прийнято з перевищенням повноважень комунального підприємства «Київпастранс», як перевізника, та перебиранням на себе повноважень виконавчого органу Київської міської ради.

Щодо позовних вимог в частині стягнення завданої матеріальної шкоди в розмірі 12 грн., то суд не вбачає підстави для задоволення позову, оскільки будь-які докази завдання позивачу шкоди фактом оплати вартості проїзду у розмірі 4 грн. відсутні.

У той же час, навіть встановлені порушення при визначенні вартості проїзду не означають можливість користування послугами перевезення безкоштовно, за винятком віднесення пасажирів до категорії громадян, які мають право на пільговий проїзд.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 128 та 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу комунального підприємства «Київпастранс» «Про організацію роботи автобусів на маршрутах №№46, 51 в експресному режимі руху» від 01.12.2015 №619.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.