Справа № 817/1057/16
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Жуковська Л.А.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА
іменем України

"08" грудня 2016 р. Справа № 817/1057/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Кузьменко Л.В.
суддів: Зарудяної Л.О.
Іваненко Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Лібеги С.О.,

позивача та його представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини польової пошти НОМЕР_1 , в якому просить визнати бездіяльність протиправною щодо невирішення питання припинення (розірвання) контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, укладеного 19.06.2013 між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 ; зобов`язати припинити (розірвати) вказаний контракт.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 19.06.2013 між ним та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 був укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, контракт є строковим і мав припинитися 18.06.2016. Вказує на те, що неодноразово звертався з рапортом до командування військової частини, у якій проходив військову службу, про припинення такого контракту, проте отримав відмову. Після закінчення строку дії контракту позивача в усній формі повідомлено, що термін дії контракту продовжено до оголошення демобілізації або закінчення особливого періоду. На думку позивача, дії відповідача щодо невирішення питання про припинення контракту є неправомірними з огляду на те, що продовження строку дії контракту повинне оформлятися відповідним наказом по стройовій частині, з яким його повинні були б ознайомити під підпис. Однак, жодних подібних наказів до відома доведено не було, згода на продовження контракту ним не надавалась і підстав для перебування на військовій службі поза терміном його дії немає. Позивач вважає, що в силу вимог статті 4 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод примушування до несення служби є фактично примусовою працею.
Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено повністю.
ОСОБА_1 не погодився з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, зазначає, що оскаржувана постанова винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та його представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що 19.06.2013 між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_2 укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України. Згідно з пунктами 1, 3, 4 вказаного контракту, позивач як військовослужбовець ознайомився із законами та іншими нормативно-правовими актами України, які регулюють порядок проходження військової служби, і добровільно бере на себе зобов`язання, зокрема, проходити військову службу у Збройних Силах України протягом строку контракту відповідно до вимог, визначених законодавством, що регулює порядок проходження військової служби, та цим контрактом. Цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на три роки. Сторони зобов`язуються не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.
Позивач з умовами контракту був ознайомлений та погодився на них, що засвідчується його підписом на контракті (а.с.6-7).
Судом також встановлено, що у військовому квитку зроблено відповідний запис про укладення контракту із позивачем. (а.с. 8).
З матеріалів справи слідує, що Наказом від 21.05.2016 №114 дію контракту солдату ОСОБА_1 продовжено понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, оскільки відповідно до Закону України "Про мобілізацій ну підготовку та мобілізацію", Указу Президента України від 17.03.2014 року №303 "Про часткову мобілізацію" в Україні оголошено часткову мобілізацію, у зв"язку з чим наступив особливий період (а.с.47).
14.06.2016 ОСОБА_1 направив за допомогою поштового зв`язку цінним листом відповідачу рапорт, в якому просив звільнити його з військової служби у запас Збройних Сил України у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі пункту "а" частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (а.с. 13, 44).
Вищезазначений рапорт був отриманий військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 29.06.2016 за вх. №2295.
За результатами розгляду поданого рапорту листом від 06.07.2016 № 1121 повідомлено про те, що підстав для звільнення ОСОБА_1 немає, оскільки строк дії особливого періоду ще не закінчився і дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації (а.с.11-12, 44).
Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні адміністративного позову виходив з того, що оскільки позивачем було подано рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку з закінченням строку контракту під час особливого періоду, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорта позивача про звільнення його з військової служби.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі по тексту - Закон України № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 даного Закону військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною першою статті 4 Закону України № 2232-XII передбачено, що Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Тобто, суд першої інстанції вірно зазначив, що законом чітко визначено два різних види проходження служби у Збройних Силах України, тому добровільно уклавши контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, позивач набув статусу військовослужбовця за контрактом.
Згідно із ч.1 ст.19 Закону України № 2232-XII військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Частиною 1 статті 20 Закону України №2232-XII встановлено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби військовослужбовці, які прослужили на строковій військовій службі не менше трьох місяців, військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну або повну загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, резервісти, а також жінки, які не мають військових звань офіцерського складу, з відповідною освітою та спеціальною підготовкою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу.
Частиною третьою статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" передбачено, що для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
В свою чергу, Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі по тексту - Закон України № 3543-XII) визначено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначено засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
Відповідно до статті 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація - це комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
17 березня 2014 року Президентом України прийнято Указ "Про часткову мобілізацію", який затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ.
Згідно пунктом 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року № 1126-VІІ "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18 березня 2014 року.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особливий період настав з 18 березня 2014 року, а тому строк дії контракту про проходження ОСОБА_1 військової служби у Збройних Силах України закінчився саме під час настання особливого періоду.
Частиною 9 статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" встановлено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 цього Закону.
Крім того, згідно зі статтями 251, пункту 2 статті 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року, прийнятим на виконання Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в особливий період військовослужбовці проходять військову службу, а військовозобов`язані виконують військовий обов`язок у запасі в порядку, передбаченому цим Положенням та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють порядок проходження військової служби в особливий період. У разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на цей час на військовій службі у Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають, за винятком військовослужбовців-жінок, які мають дітей віком до 16 років (такі військовослужбовці-жінки можуть продовжувати військову службу тільки за власним бажанням). Військовозобов`язані, призвані на збори, продовжують перебувати на зборах до особливого розпорядження відповідних органів військового управління згідно з їх повноваженнями. Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених зі списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку, в запас у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено таке покарання, у виді позбавлення волі, обмеження волі, позбавлення військового звання чи позбавлення права займати певні посади.
Отже, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання, а тому дія контракту позивача продовжується понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації.
При цьому, зазначена норма обмежує продовження дії контракту понад встановлені строки щодо певної категорії осіб, перелік яких наведений у частині 8 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу".
Враховуючи те, що позивач не належить до жодної із цих категорій осіб, демобілізація не була оголошена Президентом України відносно такої категорії військовослужбовців, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації, відсутні, а тому відповідач обґрунтовано відмовив у задоволенні рапорта ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.
З огляду на вказане колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду без змін.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "15" вересня 2016 р. без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Повний текст cудового рішення виготовлено "09" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - представник позивача Шеруда О.П. м.Рівне, вул.Грушевського,41 4- представник позивача Малишевський В.Я. вул.Брюкнера, 2/8, м.Тернопіль
5- відповідачу: Військова частина польова пошта НОМЕР_1 вул.Дубенська,2,м.Рівне,33000
- ,