Справа № 214/1735/16-а
Суддя: Прасолов В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 214/1735/16-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 грудня 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області про визнання бездіяльності протиправною та покладення зобовязання, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася з позовом до Саксаганського управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (далі за текстом «УПФУ»), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб УПФУ щодо відмови в оформлені їй переходу з одного виду пенсії на інший; зобовязати відповідача здійснити оформлення переходу ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію по інвалідності з дитинства. Змінивши позовні вимоги, просить: визнати протиправною бездіяльність посадових осіб УПФУ щодо відмови в оформлені їй переходу з одного виду пенсії на інший; зобовязати відповідача здійснити оформлення переходу ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника.

В обґрунтування зміненого позову наводить наступне. В серпні 2015 року вона, позивач, звернулася до Управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу (далі - УПФУ) з питанням переведення з одного виду пенсії на іншій (з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника). Працівниками УПФУ їй було розяснено, що для оформлення необхідних документів для переходу на інший вид пенсії необхідна довідка МСЕК Саксаганського району про настання її інвалідності до 18 річного віку. З цього питання звернулась до МСЕК Саксаганського району м. Кривого Рогу. Проте мені було відмовлено у наданні вказаної довідки. Своє рішення працівники Саксаганького МСЕК мотивували тим, що в них немає ніяких відомостей, які могли б підтвердити факт настання її інвалідності до 18 річного віку. Не дивлячись на її неодноразові звернення, працівниками Саксаганського УПФУ було відмовлено у переоформлені пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника, з посиланням на ту обставиину, що згідно довідки ВТЕК від 16 листопада 1994 року їй встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, тобто довідка видана після настання нєю 18-річчя. Згідно архівної довідки обласної клінічної лікарні им. І.І. Мечникова, в період 1963-64 р.р. на лікуванні у вказаній лікарні знаходилась ОСОБА_4 з діагнозом: «Вроджений вивих лівого стегна». «Карагодіна» - це дівоче прізвище. Інших документів, які б підтвердили факт того, що інвалідність вона має з народження, в нєї немає. Вказана довідка ВТЕК від 16 листопада 1994 року №057370 була надана при проходженні повторного чергового медичного огляду, і ніяким чином не вказує на час настання у нєї інвалідності. Посилання працівників Саксаганського УПФУ на вказану довідку, як на єдиний документ, що вказує на час настання у нєї інвалідності, вважає безпідставними та такими, що порушують її громадянськи права на соціальний захист. Таким чином, не має іншого способу захисту своїх прав в частині переоформлення пенсії, окрім звернення до суду. Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно п.1 ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, в звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени родини померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по інвалідності. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сімї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або страші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Згідно з ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 р. №2109-ІІІ якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у звязку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно. ЇЇ, позивачки, годувальником була її мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 22 травня 2003 року, про що зроблено актовий запис № 928 від 22 травня 2003 року Саксаганським відділом реєстрації актів цивільного стану м. Кривого Рогу. Інших годувальників в не було, оскільки з матірю жили самі.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та підтвердив зміст позовної заяви. Крім того пояснив, що переведення з одного виду пенсії на інший належить вчинити з дати подання особисто позивачем заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, тобто з 8 листопада 2016 року, так як раніше така заява особисто позивачем не подавалася.

Представник відповідача у судовому засідання позов не визнала та пояснила, що позивач на має права на отримання пенсії у звязку з втратою годувальника, так як отримала інвалідність після досягнення повноліття. Крім того, підтвердила зміст своїх письмових заперечень, згідно до яких Пенсійний фонд України відповідно до Положення «Про Пенсійний фонд України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 р. за № 384/2011 є центральним органом виконавчої влади. Управління, реалізуючи свої повноваження, діє як орган державної влади при здійсненні управлінських функцій, діє лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією та законами України. Управлінням соціального забезпечення на підставі витягу із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ № 053228, виданої травматологічною МСЕК 16 листопада 1994 року про встановлення ОСОБА_3 ІІІ групи інвалідності з дитинства, з 16 листопада 1994 року було призначено пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто з дати встановлення інвалідності. З 1 січня 2004 року набув законної сили Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» і пенсію по інвалідності ОСОБА_3 було перераховано у відповідності до зазначеного закону. 13 лютого 2006 року ОСОБА_3 звернулась до управління з заявою, яку зареєстровано за № 213, про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком. Згідно п. 1 ст. 10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Таким чином, пенсію за віком ОСОБА_3 управлінням призначено відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 13 лютого 2006 року. 10 лютого 2016 року управлінням отримано запит від 4 лютого 2016 адвоката ОСОБА_1 щодо переведення ОСОБА_3 з пенсії за віком на пільгових умовах по Списку № 1 на пенсію в разі втрати годувальника як інваліда з дитинства. Відповідно до ст. 36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по інвалідності. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сімї вважаються діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років. Відповідно до ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 №2109-ІІІ, якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсією у зв'язку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно. Допомога інваліду з дитинства та дітям-інвалідам призначається управлінням праці та соціального захисту населення. Підпунктом 2.18 Розділу ІІ «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, (надалі за текстом «Порядок»), передбачено, що визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоровя, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності). Наполягає, що на підставі витягу із акту огляду у МСЕК до довідки серії МСЕ №053228, виданого травматологічною МСЕК 16 листопада 1994 року первинно ІІІ групу інвалідності з дитинства заявниці встановлено з 16 листопада 1994 року тобто після досягнення ОСОБА_3 вісімнадцятиріччя. Розяснення за № 1626/01/06 від 15 лютого 2016 року управління Пенсійного фонду України в Саксаганському районі м. Кривого Рогу надавало адвокату ОСОБА_1 стосовно можливості переходу ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію в разі втрати годувальника як інваліда з дитинства. Відповідно до ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви з усіма необхідними документами. Таким чином, для оформлення переходу з одного виду пенсії на інший ОСОБА_3 необхідно звернутися до управління з відповідною заявою, яка станом на момент звернення позивача до суду, відсутня в управлінні. Відповідно до п.п. 1.1 Розділу І «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування (надалі Порядок), затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005р. №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, (зі змінами) заява про призначення (перерахунку)пенсії подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання.

Під час розгляду справи безпосередньо досліджені наступні письмові докази: паспорт позивача (а.с.4-4, зв.), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.4, зв.), пенсійне посвідчення (а.с.5), довідка МСЕК (а.с.6), довідка про розмір пенсії (а.с.6, зв.), архівна довідка (а.с.7), повідомлення від 7 лютого 2008 року (а.с.8), відповідь від 14 січня 2016 року (а.с.9), відповідь від 17 серпня 2015 року (а.с.10), відповідь від 28 жовтня 2015 року (а.с.11-12), відповідь від 15 лютого 2016 року (а.с.13-14), свідоцтва (а.с.38), відповідь від 8 липня 2016 року (а.с.61), повідомлення про страховий стаж (а.с.65), заява від 8 листопада 2016 року (а.с.78), відповідь від 17 листопада 2016 року (а.с.79-80).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає допустимими наступні докази: паспорт позивача (а.с.4-4, зв.), свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.4, зв.), пенсійне посвідчення (а.с.5), довідка МСЕК (а.с.6), довідка про розмір пенсії (а.с.6, зв.), архівна довідка (а.с.7), повідомлення від 7 лютого 2008 року (а.с.8), відповідь від 14 січня 2016 року (а.с.9), відповідь від 17 серпня 2015 року (а.с.10), відповідь від 28 жовтня 2015 року (а.с.11-12), відповідь від 15 лютого 2016 року (а.с.13-14), свідоцтва (а.с.38), відповідь від 8 липня 2016 року (а.с.61), повідомлення про страховий стаж (а.с.65), заява від 8 листопада 2016 року (а.с.78), відповідь від 17 листопада 2016 року (а.с.79-80), так як вони отримані з дотриманням вимог КАС України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів віку позивача, її прізвища наступні: паспорт, свідоцтво (а.с.4-4, зв.).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів призначення позивачу пенсії та отримання нею пенсії наступні: пенсійне посвідчення (а.с.5), довідка МСЕК (а.с.6), довідка про розмір пенсії (а.с.6, зв.), відповідь від 17 серпня 2015 року (а.с.10), відповідь від 28 жовтня 2015 року (а.с.11-12), відповідь від 15 лютого 2016 року (а.с.13-14), заява від 8 листопада 2016 року (а.с.78), відповідь від 8 липня 2016 року (а.с.61).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів переводу позивача на інший вид пенсії наступні: заява від 8 листопада 2016 року (а.с.78), відповідь від 17 листопада 2016 року (а.с.79-80).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів інвалідності позивача наступні: довідка МСЕК (а.с.6), архівна довідка (а.с.7), повідомлення від 7 лютого 2008 року (а.с.8), відповідь від 14 січня 2016 року (а.с.9).

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд вважає належними доказами, так як вони стосуються фактів страхового стажу матері позивача, її смерті наступні: свідоцтва (а.с.38), повідомлення (а.с.65).

На підставі ст. 86 КАС України, оцінивши з точки зору достатності та взаємозвязку безпосередньо, всебічно, повно та об'єктивно досліджених доказів, суд вважає встановленими наступні обставини. При цьому, суд керується вимогами ст.71 ч.2 КАС України, відповідно до якої, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач народилася 23 листопада 1960 року, її матірю є ОСОБА_5

Позивач в період 1963-64 роках проходила лікування з діагнозом: «Вроджений вивих лівого стегна».

16 листопада 1994 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності безстроково, вона визнана інвалідом з дитинства.

ОСОБА_6 народилася 12 грудня 1925 року, мала трудовий стаж 39 років 3 місяці 22 дні, з 15 грудня 1980 року отримувала пенсію, померла 22 травня 2003 року.

Позивач з 13 лютого 2006 року отримує пенсію за віком.

Позивач у 2015 році зверталася до УПФУ з питанням можливості переведення з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника, працівниками УПФУ їй було розяснено, що для оформлення необхідних документів для переходу на інший вид пенсії необхідна довідка МСЕК Саксаганського району про настання її інвалідності до 18 річного віку.

В 2016 році позивач з цього питання звернулась до МСЕК Саксаганського району м. Кривого Рогу, 14 січня 2016 року їй було відмовлено у наданні вказаної довідки з тих підстав, що не мається відомостей, які могли б підтвердити факт настання її інвалідності до 18 річного віку.

8 листопада 2016 року позивач подала заяву до УПФУ про переведення її з пенсії за віокм на пенсію за втратою годувальника.

11 листопада 2016 року УПФУ відмовило позивачу в переведенні її з пенсії за віком на пенсію за втратою годувальника.

При вирішенні даної справи, суд керується вимогами Конституції України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам».

Згідно ст.6 Конституції України, органи влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Стаття 19 Конституції України зазначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.Це право гарантується загальнообовязковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до п.1 «Положення про Пенсійний фонд України», затвердженого постановою КМУ від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення, пунктом 3 вказаного Положення основним завданням Пенсійного фонду України є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Таким чином, виходячи з зазначених норм Конституції України, державна політика з питань пенсійного забезпечення спрямована на отримання громадянами пенсії у розмірі, передбаченому Законом і на відповідача покладений обовязок призначати пенсію в розмірі, який відповідає вимогам Закону.

Згідно з ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» від 16.11.2000 р. №2109-ІІІ якщо інвалід з дитинства або дитина-інвалід має право на пенсію у звязку з втратою годувальника і державну соціальну допомогу відповідно до цього Закону, ці виплати призначаються одночасно.

Згідно до вимог ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Згідно п.1 ст.10 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, в звязку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени родини померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би йому необхідний для призначення пенсії по інвалідності. При цьому дітям пенсія у звязку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника. Непрацездатними членами сімї вважаються діти померлого годувальника, які не досягли 18 років або страші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років.

Як передбачено ст. 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», особи, визнані інвалідами після досягнення пенсійного віку, редбаченого статтею 26 цього Закону, мають право на пенсію по інвалідності за наявності страхового стажу, зазначеного в абзаці першому частини першої статті 26 цього Закону. Відповідно до ст. 26 цього Закону, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цієї статті, право на пенсію за віком мають жінки ІНФОРМАЦІЯ_2 і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися до 30 вересня 1956 року включно.

Як встановлена у судовому засіданні мати позивача ОСОБА_5 з 15 грудня 1980 року отримувала пенсію, померла 22 травня 2003 року.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом з дитинства внаслідок вродженого вивиху лівого стегна, тобто до досягнення нею 18 років, а тому вона є непрацездатним членом сімї ОСОБА_5

Судом встановлено, що мати позивача ОСОБА_6 народилася 12 грудня 1925 року, мала трудовий стаж 39 років 3 місяці 22 дні, тобто достатній трудовитй стаж.

Таким чином, позивач має право на отримання пенсії в разі втрати годувальника та пенсії за віком, а тому має право на вибір пенсї.

Суд приходить до переконання, що позивач обгрунтовано 8 листопада 2016 року звернулася до УПФУ про перевод її на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до п. 4.7 «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного та обєктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Суд приходить до переконання, що УПФУ, не здійснивши переводу позивача на пенсію в разі втрати годувальника, не виконало вимог п.4.7 «Порядку».

Суд приходить до переконання, що відмова УПФУ у переводі позивача на пенсію в разі втрати годувальника є необґрунтованою, а тому позивач з 8 листопада 2016 року має право на отримання вказаної пенсії.

Заперечення відповідача, в яких він зазначає, що дії УПФУ з відмови у переводі позивача на пенсію в разі втрати годувальника ґрунтуються на вимогах закону, суд відкидає. При цьому, суд заперечення відповідача про те, що інвалідність позивачу визначена після досягнення ОСОБА_3 повноліття, суд вважає необґрунтованими, так як остання стала інвалідом до досягнення 18 років, як це вбачаєтьтся з досліджених судом довідки МСЕК (а.с.6), архівної довідки (а.с.7).

Та обставина, що до досягнення 18 років позивач не була інвалідом внаслідок вродженого вивиху лівого стегна, відповідачем не доведено.

Вислухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові заперечення відповідача та письмові докази, суд на підставі ст.10 КАС України, відповідно до якої усі учасники адміністративного процесу є рівними, та ст.11 КАС України, у відповідності до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, у межах позовних вимог, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають повному задоволенню.

При цьому суд приходить до переконання, що задоволення позову відповідає такому, передбаченому ст. 2 КАС України завданню адміністративного судочинства, як захист права фізичних осіб, і задоволення позову захистить право позивача на перехід на обраний нею вид пенсії.

Керуючись ст.ст.6, 19, 46 Конституції України, ст.ст.10, 26, 32, 36, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.1 Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам», ст. ст. 2, 6, 10, 86, 94, 128, 158, 161, 162, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність Криворізького центрального обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо відмови в переводі ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника.

Зобовязати Криворізьке центральне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області перевести з 8 листопада 2016 року ОСОБА_3 з пенсії за віком на пенсію у звязку з втратою годувальника.

На постанову може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов