Справа № 802/1799/16-а
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1799/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

07 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Загороднюка А.Г. Полотнянка Ю.П. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Алєксєєвої Тетяни Іванівни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України в особі командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
31 жовтня 2016 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України в особі командувача Повітряних Сил Збройних Сил України, військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та просив зобов`язати командування ПС ЗС України в особі командира військової частини НОМЕР_1 виконати встановлені законом дії, направлені на звільнення ОСОБА_1 з військової служби.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача подала заперечення на апеляційну скаргу, у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 03.08.2011 року між ОСОБА_1 та Міністерством оборони України в особі командувача Повітряних Сил Збройних Сил України укладений контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України (а.с. 14-15). Контракт набув чинності 27.10.2011 року про що свідчить відповідна відмітка.

Пунктом 3 контракту визначено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін терміном на 5 років.

Таким чином строк дії контракту спливає 27.10.2016 року.

Згідно з свідоцтвом про хворобу №625/50 від 06.10.2016 року військово - лікарською комісією встановлено, що капітан ОСОБА_1 (за професією парашутист) не придатний до парашутних стрибків та обмежено придатний до військової служби.

21.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу організації пошуково - рятувального забезпечення військової частини НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з лав Збройних Сил України по закінченню строку дії контракту від 03.08.2011 року.

22.10.2016 року із офіцером відділу організації ПРЗ військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_1 проведено співбесіду з приводу поданого рапорту щодо звільнення з лав Збройних Сил України. За результатами бесіди повідомлено останньому про відсутність законних підстав для звільнення у зв`язку із закінчення строку дії контракту.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 26.10.2016 року №186 про проходження військової служби продовжено контракт від 03.08.2011 року до закінчення особливого періоду (а.с. 54).

На думку позивача дії командування Повітряних Сил Збройних Сил України неправомірні та такі, що не відповідають вимогам чинного законодавства у зв`язку із чим звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки особливий період настав під час дії контракту позивача, а відповідно частини 9 статті 23 Закону "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, у зв`язку з цим позивачу правомірно відмовлено у звільненні з військової служби та продовжено військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації.

Колегія суддів погоджується з рішення суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст.1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (частина перша статті 1 Закону).

Ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" дає визначення мобілізації як комплексу заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Відповідно до п.31 ч.1 ст.85, п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію, а відповідний Указ Президента України підлягає затвердженню Верховною Радою України.

Протягом 2014 - 2015 років Президентом України неодноразово приймалися рішення про часткову мобілізацію, а саме: Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303 (затверджено Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII), Указ Президента України від 06 травня 2014 року № 454 (затверджено Законом України від 06 травня 2014 року № 1240- VII), Указ Президента України від 21 липня 2014 року № 607 (затверджено Законом України від 22 липня 2014 року № 1595-VII), Указ Президента України від 14 січня 2015 року № 15 (затверджено Законом України від 15 січня 2015 року № 113-VIII).

Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні з 17 березня 2014 року настав особливий період в розумінні абз.5 ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону».

Згідно листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року "Щодо особливого періоду", у відповідності до ст. 1 Закону України "Про оборону України" з моменту оголошення Указу Президента України "Про часткову мобілізацію" № 303/2014 від 17 березня 2014 року в Україні настав особливий період, який діє і на даний час.

Чіткого порядку припинення особливого періоду Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не визначено.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засади проходження в Україні військової служби регулюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008 року.

Згідно з ч.1, 2 ст.2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Види військової служби визначені частиною 6 цієї ж статті, серед яких військова служба за контрактом.

Порядок звільнення з військової служби унормовано ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до п.б ч.2 ст.26 цього Закону звільнення зі служби проводиться: військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною 6, з урахуванням випадків, визначених частиною 8 цієї статті.

Згідно з ч.6 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби: в т.ч. у зв`язку із закінченням строку контракту.

Строки військової служби визначено ст.23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Зокрема, відповідно до ч.3 ст.23 цього Закону у разі настання особливого періоду: 1) для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба продовжується понад встановлені строки: у період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до термінів, визначених рішенням Президента України, крім випадків, визначених ч.8 ст.26 цього Закону; з моменту введення воєнного стану (настання воєнного часу) - до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч.8 ст.26 цього Закону; 2) для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абзацом другим частини третьої цієї статті та ч.8 ст.26 цього Закону.

Відповідно до пункту 252 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним ч.8 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";

Таким чином, законодавець пов`язує продовження дії контракту понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації не з часом дії особливого періоду, а з моментом його настання.

Порядок звільнення з військової служби унормовано статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу". Частиною першою зазначеної статті передбачено, що звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Указом Президента України № 1153/2008 від 10 грудня 2008 року "Про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України" затверджено Положення про проходження громадянами військової служби у Збройних Силах України яким врегульовано порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Частиною 2 ст. 252 Положення передбачено, що у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду військовослужбовці Збройних Сил України звільненню не підлягають та продовжують проходити військову службу понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Відповідно до абз. б п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу.

Так, зазначеною нормою Закону передбачено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються саме військовослужбовці за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час. В той час як ГЛЛК Військово - медичного клінічного центру Центрального регіону за результатами проведеного огляду ОСОБА_1 встановлено обмежену придатність до військової служби, що підтверджується свідоцтвом про хворобу від 06.10.2016 року за №625/50.

Отже, на підставі вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки посилання позивача на те, що продовження строку контракту з огляду на особливий період є неможливим, тому що до нього застосовуються виключення передбачені ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" є помилковими та спростованими під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Пунктом 2 ст. 252 Положення передбачено, зокрема, що накази про звільнення з військової служби військовослужбовців, не виключених із списків особового складу військових частин, підлягають скасуванню, крім наказів про звільнення у відставку військовослужбовців, визнаних за станом здоров`я непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку, та в запас за підставами, що відповідають підставам звільнення, визначеним частиною восьмою статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За встановлених обставин суд прийшов до переконання, що ОСОБА_1 до жодної із категорій осіб, визначених ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не відноситься, підстави для звільнення позивача з військової служби за контрактом до оголошення демобілізації - відсутні.

Суд звертає увагу позивача, що відповідно до пункту 14.10 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджена Наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170, звільнення громадян з військової служби в особливий період проводиться посадовими особами, визначеними пунктом 225 Положення, на підставах, передбачених частиною восьмою статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, та з урахуванням особливостей, визначених статтею 26-2 цього Закону.

Тобто, позивач може бути звільнений з військової служби у зв`язку з закінченням контракту після оголошення демобілізації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваної постанови вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 13 грудня 2016 року.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Загороднюк А.Г. Полотнянко Ю.П.