Справа № 135/1619/16-а
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № № 135/1619/16-а
Провадження у справі № 2-а/135/24/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2016 Ладижинський міський суд Вінницької області

у складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судового засідання Білодіда П.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницької області про визнання неправомірним рішення суб`єкта владних повноважень та зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати неправомірним рішення (розпорядження) відповідача №21 від 14 вересня 2016 року про відмову у призначенні їй пенсії зі скороченням пенсійного віку на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та зобов'язати відповідача призначити та виплачувати їй пенсію за віком зі скороченням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» із 30 серпня 2016 року.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вона є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується посвідчення громадянина, яка постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (серія НОМЕР_1 від 07.06.1993), тому має право на пільги, встановлені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 30 серпня 2016 року позивач звернулася до Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижин Вінницькій області із заявою про призначення пенсії зі скороченням пенсійного віку, однак в призначені пенсії відмовлено через те, що згідно наданої нею довідки №2520 від 29 серпня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради, про реєстрацію на території м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю), вона проживала в зоні посиленого радіологічного контролю лише з 14 листопада 1986 року по 24 березня 1987 року та з 25 лютого 1997 року по 29 серпня 2016 року, а відповідно до записів її трудової книжки період її постійної роботи в м. Ладижин можливо прослідкувати лише з 22 серпня 1989 року. Тобто, станом на 01 січня 1993 року документально не підтверджується 4 роки роботи чи проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідач у визначений строк надав суду свої заперечення, у яких позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що враховуючи дані довідки №2520 від 29 серпня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради про реєстрацію на території м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю) ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіологічного контролю з 04 листопада 1986 року по 24 березня 1987 року та з 25 лютого 1997 року по 29 серпня 2016 року. Період постійної роботи в організаціях, установах м. Ладижина, за даними трудової книжки, можливо прослідкувати лише з 22 серпня 1989 року. Тобто, станом на 1 січня 1993 року позивач не має 4 років роботи чи проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю. Враховуючи зазначене, на даний час підстав для призначення пенсії по віку зі зниженням пенсійного віку згідно ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" недостатньо.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову, посилаючись на обставини, викладені у письмовому запереченні щодо позову.

Розглянувши подані документи та матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у справі, показання свідків, всебічно і повно з'ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача та заперечення відповідача, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини.

Встановлено, що ОСОБА_1 є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням, серії НОМЕР_1, має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

30 серпня 2016 року позивач ОСОБА_1 згідно ст.55 Закону України «Про соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії.

14 вересня 2016 року Управління Пенсійного фонду України у м. Ладижині Вінницькій області відмовило заявнику в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", посилаючись на те, що ОСОБА_1 не має права на зниження пенсійного віку, оскільки згідно довідки №2520 від 29 серпня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради про реєстрацію на території м. Ладижин (зоні посиленого радіологічного контролю) ОСОБА_1 проживала в зоні посиленого радіологічного контролю з 04 листопада 1986 року по 24 березня 1987 року та з 25 лютого 1997 року по 29 серпня 2016 року. Період постійної роботи в організаціях, установах м. Ладижина, за даними трудової книжки, можливо прослідкувати лише з 22 серпня 1989 року. Тобто станом на 01 січня 1993 року відсутні 4 роки роботи, проживання, роботи у зоні посиленого радіологічного контролю.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров'я, створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно з приписами статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Відповідно до ч. 3,4 ст.15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно з якою потерпілі від Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або працюють у зоні посиленого радіоекологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років мають право на призначення та виплату пенсії із зменшенням пенсійного віку на 2 роки за умови постійного проживання або постійної роботи у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, та додатково 1 рік за 3 роки проживання роботи, але не більше 5 років, яка провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, із даної норми закону вбачаються альтернативні підстави для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку: або постійне проживання, або постійна робота.

При цьому, згідно з частиною 3 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» призначення та виплата пенсій, особам які мають право на її отримання із зменшенням пенсійного віку, провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено право на призначення пенсії за віком виникає після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п'яти років.

Статтею 44 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що заява про призначення пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій регулюється Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 року.

Відповідно до п.п. «ґ» п. 7 вищезазначеного Порядку документами, що засвідчують особливий статус особи, є: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (при призначенні пенсії із використанням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

При цьому, згідно з п. 38 Порядку - орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 у червні 1993 року отримала посвідчення громадянина, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи серія НОМЕР_1 (категорія 4). Вказане посвідчення відповідає вимогам абз.3 ст.5 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 «Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

У відповідності до ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.

Згідно ст.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.1997 року №51 видача посвідчень провадиться, зокрема, іншим потерпілим обласними державними адміністраціями за поданням місцевих органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування за місцем проживання. Рішення про видачу або відмову у видачі посвідчення приймається у місячний термін з дня надходження необхідних документів до органу, що видає посвідчення. У разі встановлення цими комісіями факту необґрунтованої видачі посвідчення відповідної категорії посвідчення на підставі рішення комісії підлягає вилученню.

В судовому засіданні встановлено, що належність позивача до особи потерпілої від Чорнобильської катастрофи 4 категорії ніким не оспорювалась, а тому посвідчення є чинним і воно вказує на те, що позивач має право на користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зокрема призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій. Різного роду довідки є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Чинність посвідчення вказує і на той факт, що позивач згідно абз.3 п.3 ст.14 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня1997 року №51, станом на 01 січня 1993 року прожив або відпрацював у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років.

Крім того, як вбачається із довідки № 2520 від 29 серпня 2016 року, виданої відділом ведення реєстру територіальної громади Ладижинської міської ради ОСОБА_1. що вона дійсно була зареєстрована в м. Ладижин Вінницької області з 04 листопада 1986 року по 24 березня 1987 року за адресою: АДРЕСА_1; з 25 лютого 1997 року по 15 лютого 2000 року за адресою: АДРЕСА_2; з 15 лютого 2000 року по даний час за адресою: АДРЕСА_3; із довідки, виданої виконкомом Ладижинської міської ради, про те що м. Ладижин відноситься до населеного пункту, згідно Переліку населених пунктів Вінницької області, віднесених до зони радіоактивного забруднення внаслідок катастрофи, затвердженого постановою КМ України №106 від 23 липня 1991 року та розпорядженням КМ України №17 від 12 січня 1993 року, відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.

Згідно записів трудової книжки позивача, вона з 22 серпня 1989 року по даний час ж постійно працює в Ладижинському коледжі Вінницького національного аграрного університету, який у 1989 році називався Ладижинським радгоспом-технікумом.

Згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_4 (чоловік позивача), починаючи з 12 листопада 1986 року по 30 грудня 2014 рік, він працював на Ладижинській ТЕС.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5, серії НОМЕР_2, виданого Ладижинським відділом РАГС 29 грудня 1987 року, син ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ладижин Тростянецького району Вінницької області. Згідно обмінної карти породіллі, яка була заведена лікарями Ладижинського МТМО при народженні сина ОСОБА_1 зазначено адресу проживання: в АДРЕСА_4.

Відповідно до довідки Профспілкового комітету Ладижинської ТЕС ВАТ «Західенерго» №19 від 17 жовтня 2016 року, виданої ОСОБА_4 в тому, що до отримання упорядкованого житла в АДРЕСА_3 він з дружиною ОСОБА_1 та сім'єю з квітня 1987 року проживав за адресою: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2.

Згідно листа №859 від 22 червня 2016 року, виданого Ладижинським міським територіальним медичним об'єднанням повідомлено, що згідно запису у амбулаторній картці ОСОБА_1 в період з 1987 по 1992 року перебувала на диспансерному обліку Ладижинського МТМО з діагнозом: ревматизм неактивної фази, недостатність мітрального клапану та зверталась за медичною допомогою.

Факт постійного проживання позивача у період часу з 1986 року по 1993 рік в м. Ладижин Вінницької області також підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позивач, у відповідності до ст.55 Закону "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" має право на призначення пенсії за віком зі зниженням, встановленого ст.26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсійного віку на 5 років. Як наслідок цього позивач має право звернутися до суду з заявою про зниження пенсійного віку.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн.

Відповідач звільнений від сплати судового збору згідно п.18 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.46 Конституції України, ст.15 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 14, 15, 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», ст.26 «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 160, 161, 162, 267 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними рішення управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області №21 від 14 вересня 2016 року щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 на підставі ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в м. Ладижин Вінницької області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, із скороченням пенсійного віку, відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», відповідно до поданої нею заяви від 30 серпня 2016 року про призначення пенсії.

Стягнути із Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 551, 20 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Ладижинський міський суд протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя