Справа № 810/618/16
Суддя: Троян Н.М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/618/16 Головуючий у 1-й інстанції: Виноградова О.І., Суддя-доповідач: Троян Н.М.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Троян Н.М.,

суддів - Бужак Н.П., Твердохліб В.А.,

за участю секретаря - Рейтаровської О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням уточнень, просив: зобов`язати Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області здійснити подання до Комісії Мінсоцполітики і комісії Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886 згідно поданої заяви ОСОБА_1 від 24 грудня 2015 року разом з додатками.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погоджуючись із зазначеною постановою, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою зобов`язати Білоцерківську районну державну адміністрацію Київської області направити до Київської обласної державної адміністрації подання про розгляд заяви ОСОБА_1 від 24 грудня 2015 року разом з додатками про видачу довідки про заробітну плату, одержану ним за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, на комісію з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

При цьому, частиною четвертою статті 195 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги, що не були заявлені в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 належить до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с. 45).

24 грудня 2015 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій, керуючись п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», просив спрямувати заяву позивача на розгляд комісії щодо визначення даних про заробітну плату працівників, за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 рр. Також просив розгляд вищезазначеної комісії проводити за участі позивача та його представника (а.с. 43).

До вказаної заяви від 24.12.2015 долучено:

- копію довіреності представника;

- копію паспорта представника;

- витяг з ЄДРПОУ щодо ВАТ «Бориспільська автобаза»;

- експертний висновок № 582;

- завірену копію трудової книжки;

- завірену копію довідки від 10 жовтня 2000 року №73;

- архівну довідку №25-07/125 від 14 березня 2013 року;

- архівну довідку від 06 березня 2013 року № 25-07/83;

- завірену копію особових рахунків з липня 1986 року по вересень 1986 року;

- нотаріально завірену копію паспорту позивача;

- нотаріально завірену копію ідентифікаційного коду позивача;

- копію нотаріально завіреного посвідчення 1 категорії.

19 січня 2016 року відповідач листом № К02.5.2 відмовив позивачу у спрямуванні його заяви з посиланням на те, що позивачу необхідно звернутися до комісії Київської облдержадміністрації за адресою: м. Київ, бульвар Леся Українки, 1 (а.с. 44).

Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивач звернувся за захистом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки здійснення подання до відповідної комісії Мінсоцполітики, комісії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації згідно поданої заяви позивача від 24.12.2015 в розумінні п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року №886 можливе лише за наявності заяви позивача про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, а подана позивачем до відповідача 24 грудня 2015 року заява не є заявою про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках в розумінні п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках», відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На думку колегії суддів позиція суду першої інстанції є вірною з огляду на наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначено Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII).

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Частиною четвертою статті 15 Закону №796-XII визначено, що видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2012 року № 886 «Про комісії з визначення даних про заробітну плату працівників за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках» затверджено Типове положення про комісії з визначення даних про заробітну плату за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках (надалі Постанова №886).

Згідно з п. 1 Постанови №886 розгляд письмових заяв громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) та осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, здійснюється комісією Мінсоцполітики (далі - центральна комісія) і комісіями Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації (далі - регіональна комісія) за поданням райдержадміністрацій.

Відповідно до п. 2 Постанови №886 Центральна і регіональна комісії є допоміжними органами і у своїй діяльності керуються Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства та цим Типовим положенням. Під час прийняття рішення про достатність підстав для видачі працівнику довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, центральна і регіональна комісії керуються законодавчими, іншими нормативно-правовими актами та документами СРСР та УРСР, що діяли на дату їх складення.

Пунктом 8 Постанови №886 передбачено, що регіональна комісія розглядає письмові заяви громадян України з числа інвалідів внаслідок каліцтва або захворювання (категорія 1) і осіб, які втратили годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - заявник), про видачу довідки про заробітну плату, одержану за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у разі, коли підприємство, установу або організацію ліквідовано без правонаступника.

До заяви додаються копії:

перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення (з пред`явленням оригіналів);

архівної довідки про відсутність документів щодо оплати праці за ліквідованим підприємством, установою, організацією;

особового рахунка, розрахунково-платіжної відомості, табуляграми з планом рахунків (розшифрованими кодами) або довідки підприємства про фактично виплачену у 1986 - 1990 роках заробітну плату в зоні відчуження, у тому числі за її складовими, із зазначенням суми та дати виплати (за наявності);

довідки про періоди несення служби (виконання робіт), виданої військовою частиною (підприємством) або Галузевим державним архівом Міноборони, довідки Галузевого державного архіву СБУ, довідки інших архівних установ та архівів територіальних органів центральних органів виконавчої влади, Міністерства оборони Російської Федерації, витягу із журналу обліку виїздів у зону відчуження, в яких зазначаються дні виїзду на об`єкти (в населені пункти) зони відчуження;

документа, що підтверджує факт виконання робіт у зонах небезпеки зони відчуження, на об`єктах, місцевостях (населених пунктах) у 1986 - 1990 роках, визначених рішеннями Урядової комісії з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (за наявності);

колективного договору або положення про оплату праці, що були чинними на підприємстві, в установі чи організації у відповідний період, інших документів про умови та режим роботи підприємства та заявника (із зазначенням змін, підсумованого обліку робочого часу та облікового періоду - місяць, квартал тощо), наказів по підприємству, інших документів заявника; табеля обліку робочого часу заявника в зоні відчуження або шляхового листа (за наявності), що засвідчені печаткою (у разі наявності) підприємства, у складі якого виконувалися роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, в якому зазначено час, фактично відпрацьований у зоні відчуження заявником.

Копії документів, які подаються заявником, засвідчуються в установленому порядку центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, в яких зберігаються оригінали таких документів.

Копія перереєстрованого посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1), та вкладки до посвідчення засвідчення не потребує.

Голова регіональної комісії в день надходження письмової заяви забезпечує надсилання до державного реєстратора запиту щодо надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про підприємство, установу, організацію, з якого було відряджено (призвано на військові збори) заявника.

У відповідності до п. 9 Постанови №886 за результатами опрацювання поданих заявником документів регіональна комісія у місячний строк з дати реєстрації заяви приймає рішення про достатність підстав для видачі довідки про заробітну плату. За бажанням заявника його може бути запрошено на засідання регіональної комісії. Рішення регіональної комісії оформляється протоколом, який підписується її головою та присутніми на засіданні членами. Форма довідки про заробітну плату встановлюється Мінсоцполітики.

Таким чином, райдержадміністрації готують лише подання до відповідної комісії на підставі заяви про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках.

Як зазначалось вище, позивач звернувся до відповідача із заявою про спрямування заяви позивача на розгляд комісії щодо визначення даних про заробітну плату працівників, за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 рр. (а.с. 43).

Листом від 19 січня 2016 року № К02.5.2 відповідач відмовив позивачу у спрямуванні його заяви з посиланням на те, що позивачу необхідно звернутися до комісії Київської облдержадміністрації за адресою: м. Київ, бульвар Леся Українки, 1 (а.с. 44).

Таким чином, подана позивачем до відповідача 24 грудня 2015 року заява не є заявою про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках в розумінні п.1 Постанови №886.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, відмови у внесенні подання до відповідної комісії Мінсоцполітики, комісії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації про видачу довідки про заробітну плату, одержану працівниками за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, відповідач стосовно позивача не приймав.

Наведене свідчить, що відповідачем правомірно відмовлено позивачу у спрямуванні його заяви до відповідної комісії Мінсоцполітики, комісії Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласної, Київської та Севастопольської міської держадміністрації, оскільки це не передбачено Постановою № 886.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин, тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно із частиною першою ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції відповідно до норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в справі, підтвердженими доказами, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суд апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2016 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Н.М.Троян

Судді: Н.П.Бужак,

В.А. Твердохліб

Головуючий суддя Троян Н.М.

Судді: Бужак Н.П.

Твердохліб В.А.