Справа № 2603/2661/12 (2а-525/12)
Суддя: Штульман І.В.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. м. Київ К/800/21834/13

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

головуючого: Штульман І.В. (доповідач),

суддів: Олексієнка М.М.,

Рецебуринського Ю.Й.,

при секретарі: Борілло Ю.В.,

за участю Чайковської Л.Б., - представника Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Національна акціонерна страхова компанія (далі - НАСК) «Оранта», -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку касаційного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства внутрішніх справ (далі - МВС) України, Головного управління Пенсійного фонду (далі - ГУ ПФ) України в місті Києві, Відкритого акціонерного товариства (далі - ВАТ) НАСК «Оранта» про зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року, -

в с т а н о в и в :

У червні 2007 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом, у якому, з урахуванням неодноразово уточнених позовних вимог, просив:

- визнати незаконними рішення (дії) МВС України при перерахунок пенсії в частині визначення розміру: посадового окладу, щомісячної доплати за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих у розмірі 100% суми пенсії та премії;

- зобов'язати МВС України надати довідку до ГУ ПФ України в місті Києві про розмір його грошового забезпечення, врахувавши до грошового забезпечення, з якого нараховується пенсія: посадовий оклад у розмірі 185 гривень, щомісячну доплату за вислугу 20 і більше років на посадах слідчих у розмірі 100% суми пенсії, виходячи з 80% грошового забезпечення, премію у розмірі місячного грошового забезпечення;

- зобов'язати ГУ ПФ України в місті Києві здійснити перерахунок раніше призначеної йому пенсії з 1 січня 2005 року;

- визнати недійсною довідку № 15/3-3, видану МВС України 27 січня 2004 року про місячне грошове утримання;

- зобов'язати ВАТ НАСК «Оранта» здійснити розрахунок грошового утримання на день виплати страхової суми, до якого врахувати: посадовий оклад у розмірі 185 гривень, щомісячну надбавку за службу на посадах слідчих понад 15 років у розмірі 25% до окладів грошового утримання, щомісячну доплату за службу на посадах слідчих понад 20 років у розмірі 100% від суми пенсії з 80%, щомісячну надбавку за особливі умови служби у розмірі 50% окладів грошового утримання, надбавку за безперервну службу у розмірі 90% грошового утримання, премію у розмірі 33,3% грошового утримання, з якого перерахувати страхову суму;

- зобов'язати МВС України здійснити виплату йому одноразової грошової допомоги, врахувавши до грошового забезпечення, із якого нараховується грошова допомога, посадовий оклад у розмірі 1250 гривень.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2011 року позов залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 березня 2012 року ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 22 червня 2011 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, просить Вищий адміністративний суд України скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року і ухвалити нове судове рішення.

МВС України подано письмове заперечення на зазначену касаційну скаргу, просить таку залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України, пояснення представника ПАТ «НАСК «Оранта», перевіривши матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

З матеріалів справи вбачається, і це встановлено судами попередніх інстанцій, що 12 грудня 2003 року наказом Міністра внутрішніх справ України № 861о/с ОСОБА_3 за рішенням Центральної військово-лікарської комісії від 28 листопада 2003 року звільнено з військової служби у відставку за станом здоров'я з посади старшого слідчого в особливо важливих справах відділу розслідування особливо важливих справ та злочинів, учинених організованими групами управління по розслідуванню особливо тяжких злочинів та вчинених організованими злочинними групами Головного слідчого управління МВС України. Вислуга на день звільнення складала в календарному обчисленні 25 років 3 місяці 29 днів, у пільговому - 25 років 4 місяці 7 днів.

Відповідно до грошового атестата № 319 позивачеві нарахована вихідна допомога при звільненні, яка, зокрема, включала посадовий оклад у розмірі 180 гривень.

Саме з посадового окладу в сумі 180 гривень позивачеві визначались розміри пенсії і належних при звільненні відповідних грошових сум.

Вважаючи, що при обчисленні суми вихідної допомоги при звільненні та пенсії його права були порушені, оскільки до них включені розміри виплат, значно нижчі від тих, які встановлені законодавством, ОСОБА_3 звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з відсутності порушень прав ОСОБА_3 при нарахуванні та виплаті належних йому при звільненні грошових сум та пенсії.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 Указу Президента України «Про умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників органів внутрішніх справ» від 4 жовтня 1996 року № 926/96 (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Указ № 926/96) Міністру внутрішніх справ України надано право установлювати посадові оклади для категорій рядового і начальницького складу, не передбачених цим Указом, відповідно до розмірів, визначених схемами посадових окладів.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо виконання статті 2 Указу Президента України від 16 червня 1999 року № 650» від 8 липня 1999 року № 1223 затверджені схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, відповідно до додатку № 1 якої посадовий оклад старшого слідчого в особливо важливих справах встановлений у розмірах 165-185 гривень.

Пунктом 5 Указу № 926/96 встановлено особам начальницького складу слідчих підрозділів органів внутрішніх справ за службу на посадах слідчих: щомісячну надбавку до окладів грошового утримання у розмірах: понад 3 роки - 10%; понад 5 років - 15%; понад 10 років - 20%; понад 15 років - 25%; щомісячну доплату за вислугу 20 і більше років у розмірі 100% суми пенсії, яка б могла бути їм нарахована у разі виходу на пенсію. Доплата за вислугу 20 і більше років виплачується без урахування надбавок, установлених за службу на посадах слідчих.

На час звернення позивача в суд до чинного законодавства внесені зміни, відповідно до яких на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 3 листопада 2006 року № 328-V статтю 23 Закону України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року № 565-XII (чинного на час виникнення спірних правовідносин; далі - Закон № 565-XII) викладено в новій редакції (чинній з 1 січня 2007 року).

За змістом частини 6 статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Юридична суть цих змін, внесених до вищевказаної статті, полягала у тому, що інститут страхування працівників міліції (виплата страхових сум) був ліквідований.

На заміну йому запроваджено інститут компенсаційних виплат у вигляді грошової допомоги працівникам міліції у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного їм під час виконання ними службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ.

На виконання цієї правової норми в межах строків, визначених Прикінцевими положеннями цього Закону, Кабінетом Міністрів України постановою від 12 травня 2007 року № 707 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, відповідно до пункту 3 якого розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва), установлення інвалідності. До грошового забезпечення, з якого здійснюється розрахунок грошової допомоги, включається посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, відсоткова надбавка за вислугу років та щомісячна надбавка в розмірі 100% грошового забезпечення (окладів грошового забезпечення та надбавки за вислугу років) згідно із законодавством.

Передбачена вказаним нормативно-правовим актом надбавка є обов'язковою і виплачується щомісячно нарівні з іншими видами грошового забезпечення, її розмір залежить від наявного стажу роботи на посаді слідчого.

Як вбачається з матеріалів справи, 12 квітня 2005 року позивачеві здійснено перерахунок пенсії за вислугу років відповідно до довідки № 4152, посадовий оклад позивача складав - 180 гривень, оклад за військове звання - 135 гривень, надбавка за вислугу років - 40%, надбавка за особливі умови служби - 50%, надбавка - 100%, надбавка за слідчу роботу - 25%, доплата від суми пенсії - 100%, надбавка за безперервну службу - 90%, премія - 33,3%. Розмір пенсії після перерахунку, виходячи із 80% суми грошового забезпечення, становив 5999,80 гривень.

Відповідно до наказу МВС України від 7 червня 2002 року № 218о/с посадовий оклад позивача з 30 квітня 2002 року складав 180 гривень.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2009 року, яку залишено без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2010 року, позивачеві відмовлено у задоволенні позову щодо визнання протиправним наказу від 7 червня 2002 року № 218о/с про встановлення посадового окладу.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зважаючи на встановлені обставини та норми права, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 до МВС України, ГУ ПФ України в місті Києві, оскільки відповідно до наказу МВС України від 7 червня 2002 року № 218о/с йому правомірно встановлений посадовий оклад у розмірі 180 гривень, а всі інші показники грошового забезпечення розраховані з урахуванням встановленого окладу та є такими, що відповідають чинному законодавству.

Провадження у справі щодо вимог ОСОБА_3 про зобов'язання ВАТ НАСК «Оранта» вчинити певні дії слід закрити, виходячи з того, що спір в цій частині не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки в даному випадку відсутні публічно-правові відносини.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» відповідно до пункту 7 частини 1 статті 3 цього ж Кодексу означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Вимоги позивача в цій частині пов'язані із захистом його права на отримання грошової допомоги з ВАТ НАСК «Оранта».

За змістом частини 1 статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Оскільки відповідачем у справі є ВАТ НАСК «Оранта», то даний спір в цій частині підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин, ухвалені рішення судів попередніх інстанцій в частині вимог ОСОБА_3 щодо зобов'язання ВАТ НАСК «Оранта» вчинити певні дії підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року слід залишити без змін, оскільки такі прийняті з додержанням норм права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Згідно частини 1 статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись статтями 157, 220, 221, 223, 224, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про зобов'язання вчинити дії - скасувати, провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині постанову Деснянського районного суду міста Києва від 8 червня 2012 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 4 квітня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеними статтями 237-2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Штульман І.В.

Судді: Олексієнко М.М.

Рецебуринський Ю.Й.