Справа № 822/2317/16
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/2317/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріТроян О.А.
за участі:представників сторін
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом заступника прокурора Хмельницької області в інтересах держави до головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області , третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування наказів, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник прокурора Хмельницької області звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Дергеокадастру у Хмельницькій області, третя особа на стороні відповідача - ОСОБА_3, в якому просить визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 30.12.2015 №22-7854-СГ, №22-7859-СГ, №22-7862-СГ, №22-7867-СГ, №22-7872-СГ, №22-7875-СГ, №22-7881-СГ, якими гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 320 га для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Карабіївської сільської ради Теофіпольського району.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спірні накази не відповідають вимогам земельного законодавства України та прийнятті відповідачем всупереч законодавчо встановленій процедурі набуття права на земельні ділянки з метою ведення фермерського господарства, а саме: в порушення ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" гр. ОСОБА_3 у заявах про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення зазначено землі, які розташовані не єдиним масивом та на значній відстані одна від одної.

Прокурор в судовому засіданні позов підтримав та підтвердив обставини, на які посилається у позовній заяві, також просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача позовні вимоги вважає необґрунтованими, просить суд відмовити в їх задоволенні. Подав письмові заперечення проти адміністративного позову, в яких зазначає, що оскаржувані накази видані у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах повноважень Головного управління Держгеокадастру за наслідками розгляду заяви громадянина ОСОБА_3 та доданих до них документів. Також представник відповідача зазначає, що для оформлення права користування земельними ділянками для створення фермерського господарства зазначено землі на території Теофіпольського району, які розташовані не єдиним масивом також не є підставою для відмови у такому оформлені, так як надання земельних ділянок єдиним масивом має місце лише в тому випадку, коли орган, уповноважений розпоряджатися землями, приймає рішення про надання в оренду громадянину земельних ділянок сільськогосподарського призначення, лісового та водного фондів єдиними масивом, а не окремо по кожній категорії земель для ведення фермерського господарства. Вважає, що позивач невірно тлумачить норму ст.7 Закону України "Про фермерське господарство" і зробив помилкові висновки стосовно правової оцінки оспорюваних наказів Головного управління. Крім того, громадянин ОСОБА_3 надав документи, яким підтверджує наявність освіти здобутої у аграрному навчальному закладі. З підстав, викладених у письмовому запереченні, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Представник третьої особи на стороні відповідача до суду не з'явився, про час, дату та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причин неявки до суду не повідомив, клопотань, заяв, заперечень суду не надав.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані в матеріалах справи докази в їх взаємному зв'язку та сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, враховуючи наступне.

Суд встановив, що наказами Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 30.12.2015 №22-7854-СГ, №22-7859-СГ, №22-7862-СГ, №22-7867-СГ, №22-7872-СГ, №22-7875-СГ, №22-7881-СГ гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 320 га для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Карабіївської сільської ради Теофіпольського району.

Зазначені накази були прийняті на підставі розгляду заяви ОСОБА_3 та доданих до неї документів (документи, що підтверджують наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (копія диплому спеціаліста, копія трудової книжки), а також був наданий графічний матеріал зазначення бажаного місце розташування земельних ділянок.

Суд встановив, що прокуратурою Хмельницької області проведено документальну перевірку дотримання вимог земельного законодавства Головним управління Держгеокадастру в Хмельницькій області щодо надання дозволів на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр.ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства.

Проведеною документальною перевіркою встановлено порушення вимог ст. ст. 116, 123, 124 Земельного кодексу України та ст. ст. 1, 2, 7 Закону України "Про фермерське господарство".

Досліджуючи протиправність спірних наказів Головного управління Дергеокадастру у Хмельницькій області, суд виходив з наступного.

Питання надання земельних ділянок державної або комунальної власності в оренду для створення фермерських господарств регулюється Земельним кодексом України та Законом України "Про фермерське господарство".

Так, відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Фермерське господарство, згідно з положеннями ч. ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство", є формою підприємницької діяльності громадян із створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону.

За приписами ч. 2. ст. 1 Закону України "Про фермерське господарство", фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім'ї, відповідно до закону.

Статтею 122 ЗК України передбачено повноваження органів виконавчої влади, Верховної ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, зокрема ч.4 встановлює, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з ч.2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Положення ч.1 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" аналогічно встановлюють, що для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради. У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Тобто, з метою реалізації права громадян на отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки останній звертається з відповідною заявою чи клопотанням до органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. Імперативність зазначених норм полягає в тому, що така заява чи клопотання має містити обов'язкові реквізити, зокрема, додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Судом встановлено та підтверджується наявними у справі матеріалами, що ОСОБА_3 звернувся із заявою до відповідача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення фермерського господарства розташованих за межами населених пунктів Карабіївської сільської ради Теофіпольського району (7 масивів - орієнтовною площею 320 га), які не є єдиним масивом.

Суд зазначає, що у поданій заяві ОСОБА_3 не обґрунтував розмірів вищевказаних земельних ділянок з урахуванням можливості її обробітку, не обґрунтував необхідність отримання таких великих площ земельних ділянок та не зазначив при цьому самі перспективи діяльності фермерського господарства.

Крім того встановлено, що ОСОБА_3 не надано підтвердження наявності необхідної техніки для обробітку такої площі землі, натомість на момент видачі спірних наказів ОСОБА_3 був засновником ТОВ "Дженетік Плант Селз", одним із видів діяльності якого є вирощування зернових культур, а на момент надання дозволу на відведення йому зазначених земельних ділянок ОСОБА_3 працював на посаді заступника голови правління за сумісництвом посад в корпорації "Сварог Вест груп", що є одним із найбільших агрохолдингів, що здійснює обробіток землі на території області.

Зазначене підтверджує, що дійсним наміром ОСОБА_3 є штучне використання процедури створення фермерського господарства як пільгового порядку одержання земель державної власності в оренду поза передбаченою законодавством процедурою земельних торгів та відсутність наміру створити фермерське господарство з метою виробництва товарної сільськогосподарської продукції.

За змістом ч.5 ст. 7 Закону України "Про фермерське господарство" громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у власність надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Це положення не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай). Земельні ділянки, розмір яких перевищує розмір, встановлений у частині 5 цієї статті, передаються громадянам у приватну власність для ведення фермерського господарства на підставі цивільно-правових угод.

Земельні ділянки надаються громадянам для ведення фермерського господарства єдиним масивом з розташованими на них водними джерелами та лісовими угіддями, наближеними до існуючих шляхів, електро - і радіотелефонних мереж, газо- і водопостачальних систем та інших видів інженерної інфраструктури, що передбачає ч.7 загаченої норми Закону України "Про фермерське господарство".

Таким чином, аналіз зазначених доказів свідчить про не дотримання третьою особою положень Земельного кодексу України та Закону України "Про фермерське господарства" в частині обов'язкових документів та інформації для отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та, як наслідок, неналежного виконання посадовими особами Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області покладених завдань.

Аналогічна позиція викладена в постановах Вищого адміністративного суду України від22.10.2015 №К/800/32791/15, від 17.09.2015 №К/800/64670/14, К/800/65569/14 та від 18.08.2015 №К/800/59205/14, а також у постановах Верховного суду України від 03.02.2016 у справі №6-2902цс15 та від 11.05.2016 у справі №6-2903цс15.

Згідно з ч.3 ст. 123 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, за наявності підстав для відмови в надані дозволу на погодження проекту землеустрою, головне управління Держгеокадастру України у Хмельницькій області зобов'язано відмовити у такому погодженні.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено правомірність прийняття оскаржуваних наказів, натомість позовні вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а отже, їх слід задовольнити.

Разом з тим, відповідно до положень ст.94 КАС України судові витрати з відповідача не стягуються.

Керуючись ст.ст.158-163, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити.

Визнати незаконними та скасувати накази Головного управління Держгеокадастру в Хмельницькій області від 30.12.2015 №22-7854-СГ, №22-7859-СГ, №22-7862-СГ, №22-7867-СГ, №22-7872-СГ, №22-7875-СГ, №22-7881-СГ, якими гр. ОСОБА_3 надано дозвіл на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельних ділянок орієнтовною площею 320 га для ведення фермерського господарства, розташованих за межами населених пунктів Карабіївської сільської ради Теофіпольського району.

Постанова суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Хмельницький окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 15 грудня 2016 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак
"Згідно з оригіналом" Суддя В.В. Матущак