Справа № 826/15530/16
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 листопада 2016 року № 826/15530/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Апарату Верховної Ради України

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Апарату Верховної Ради України про зобов'язання вчинити дії, а саме стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі тримісячної заробітної плати в сумі 15 000,00 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.10.2016 року відкрито провадження у даній справі, ухвалено про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що при звільненні відповідачем всупереч приписів ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" не виплачено одноразову грошову допомогу, що свідчить про допущення відповідачем бездіяльності, яка призводить до порушення охоронюваних законом прав та законних інтересів позивача.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачем не забезпечено явку представника в судове засідання 20.10.2016 року, та не надано письмових заперечень з приводу заявленого позову.

В судовому засіданні 25.10.2016 року оголошено ухвалу про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження згідно ч. 6 ст. 128 КАС України, враховуючи те, що неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, який є суб'єктом владних повноважень, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Після ухвалення судом про продовження розгляду справи в порядку письмового провадження від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи, але протягом трьох тижнів від відповідача не надійшло заперечень проти позовних вимог або доказів на підтвердження заперечень, у зв'язку з чим розгляд справи здійснюється на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 працювала на посаді помічника-консультанта народного депутата України Зелика Р.Б. у період з 01.03.2013 року по 27.11.2014 року. 27 листопада 2014 року Верховна Рада України VII скликання достроково припинила свої повноваження. На підставі розпорядження керівника Апарату Верховної Ради України від 26.11.2014 року №7212 позивач звільнена з роботи у зв'язку із припиненням повноважень народного депутата України.

Позивач зазначає, що зверталась до Апарату Верховної Ради України із заявою про виплату допомоги, передбаченої ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України", однак відповіді на її звернення Апаратом Верховної Ради України не надавалось, а одноразова грошова допомога не була виплачена позивачу, у зв'язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом.

Суспільні відносини, які охоплюють діяльність держави щодо створення правових, організаційних, економічних та соціальних умов реалізації громадянами України права на державну службу на час зайняття позивачем посади помічника-консультанта народного депутата України було врегульовано Законом України "Про державну службу" від 16 грудня 1993 року № 3723-XII (далі - Закон Про державну службу, Закон № 3723). Він визначав загальні засади діяльності, а також статус державних службовців, які працюють в державних органах та їх апаратів.

Разом з тим, статус (права, обов'язки і відповідальність) народного депутата України у Верховній Раді України та за її межами, правові і соціальні гарантії здійснення народним депутатом України своїх депутатських повноважень регламентовані приписами Закону України "Про статус народного депутата України" від 17.11.1992р. № 2790-ХІІ.

Частиною першою ст. 34 Закону № 2790-ХІІ, встановлено, що народний депутат може мати до тридцяти одного помічника - консультанта, правовий статус і умови діяльності яких визначаються цим та іншими законами та прийнятим відповідно до них Положенням про помічника - консультанта народного депутата, яке затверджується Верховною Радою України.

Відповідно до абзацу третього частини третьої ст. 34 Закону № 2790-ХІІ (у редакції чинній до внесення змін згідно із Законом України від 10.12.2015 р. № 889-VIII, яким абзац третій частини третьої цієї статті було виключено), на чотирьох помічників-консультантів народного депутата поширюється дія Закону України "Про державну службу", їм присвоюється не вище ніж сьомий ранг держави службовця четвертої категорії, вони прикріплюються для кадрового та фінансового обслуговування до Апарату Верховної Ради України або виконавчих апаратів органів місцевого самоврядування.

В межах судового розгляду справи підтверджено, що позивач до звільнення працювала помічником - консультантом народного депутата з поширенням на неї приписів Закону № 3723-ХІІ, а відтак в силу приписів спеціального нормативного-правового акту, Закону № 2790-ХІІ прикріплялась до Апарату Верховної Ради України для кадрового та фінансового обслуговування.

Згідно з частиною 1 розділу І Положення про Апарат Верховної Ради України, затвердженого Розпорядженням Голови Верховної Ради України від 25 серпня 2011 року №769 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Апарат Верховної Ради України (далі - Апарат) є постійно діючим органом, який здійснює правове, наукове, організаційне, документальне, інформаційне, експертно-аналітичне, фінансове і матеріально-технічне забезпечення діяльності Верховної Ради України, її органів та народних депутатів України.

Пунктом 23 частини 7 розділу II Положення про Апарат Верховної Ради України передбачено, що до основних напрямів діяльності Апарату належать організація та здійснення роботи з кадрового обслуговування працівників Апарату, народних депутатів України, їх помічників-консультантів.

З огляду на викладене, Апарат Верховної Ради України є належним відповідачем за вимогами про виплату позивачеві одноразової грошової допомоги при звільненні з роботи у зв'язку з достроковим припиненням повноважень народного депутата.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Із змісту статті 2 Закону України «Про оплату праці» вбачається, що основна заробітна плата -це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Тоді як додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до ч. 6 ст. 34 Закону №2790-ХІІ (у редакції, що була чинною на момент звільнення позивача) у випадку звільнення помічника-консультанта народного депутата на підставі дострокового припинення повноважень народного депутата відповідно до частини третьої статті 5 цього Закону, помічнику-консультанту народного депутата, який працює за строковим трудовим договором на постійній основі, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі його тримісячної заробітної плати за рахунок бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

З аналізу наведених норм вбачається, що одноразова грошова допомога, виплата якої передбачена ч. 6 ст. 34 Закону України «Про статус народного депутата», є частиною заробітної плати позивача і належить до сум, що підлягають виплаті їй у день звільнення, а тому звернення позивача до суду з вимогою про примусове стягнення одноразової грошової допомоги, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 233 КЗпП України, не підлягає обмеженню строками.

В розрізі вищевикладеного, особливу увагу суд звертає на те, що визначена ч. 6 ст. 34 Закону № 2790-ХІІ норма є безальтернативною, не передбачає множинного трактування, а її невиконання у межах спірних правовідносин розцінюється судом, як не дотримання суб'єктом владних повноважень приписів, встановлених статтею 19 Конституції України.

Розмір зазначеної допомоги визначений ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" та становить три місячних заробітних плати (у редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

На відміну від заробітної плати, розмір якої визначається виходячи із меж загального фонду, який встановлюється постановою Верховної Ради України для оплати праці помічників-консультантів, одноразова грошова допомога виплачується у чітко визначеному Законом розмірі, який не може бути змінений у залежності від наявності чи відсутності бюджетних призначень на забезпечення діяльності Верховної Ради України.

Дана правова позиція також узгоджується з судовою практикою, викладеною в постанові Київського апеляційного адміністративного суду від 21.05.2015 року у справі №826/2065/15 та ухвалі від 29.09.2015 року у справі №826/7615/15.

Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: 1) суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; 2) суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень. Відповідність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень передбаченим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям перевіряється судом з урахуванням закріпленого статтею 9 Кодексу адміністративного судочинства України принципу законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Жодних доказів відсутності підстав для нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні відповідачем не надано та під час судового розгляду не встановлено, тому суд приходить до переконання щодо необхідності зобов'язати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь позивача одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно з довідкою Управління справами Апарату Верховної Ради України від 05.07.2016 року № 9-1-15/915 розмір місячної заробітної плати помічника-консультанта народного депутата Палієнко І.В. у 2014 році становив 5000 гривень. Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги при звільненні позивача, який підлягає виплаті останньому, становить 15000 гривень.

У зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 69-71, 160-165, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобовязати Апарат Верховної Ради України нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі тримісячної заробітної плати, передбаченому ч. 6 ст. 34 Закону України "Про статус народного депутата України" у редакції, яка була чинною на момент звільнення ОСОБА_1, в сумі 15 000,00 (п'ятнадцять тисяч гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України, та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку і строки, передбачені статтею 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.П. Балась