Справа № 815/5813/16
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5813/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2012 року м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання - Галушко А.В.

за участю сторін:

представника позивача - ОСОБА_1 (по довіреності)

представника відповідача - ОСОБА_2 (по довіреності)

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови про заборону вїзду в Україну, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови від 07.01.2016 року про заборону громадянину ОСОБА_4 Білорусь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїзду в Україну строком на три роки.

Представник позивача адміністративний позов підтримав, на заявлених вимогах наполягав з підстав, викладених в позовній заяві, оскільки позивач не порушував норм законодавства при перетині державного кордону України, здійснював вїзд в Україну за дійсним паспортом громадянина ОСОБА_4 Білорусь, не здійснював вїзд на тимчасово окуповану територію, а тому у відповідача не було підстав для винесення оскаржуваної постанови та заборони позивачу вїзду на територію України.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в заперечення на адміністративний позов (аркуші справи 65-69), оскільки позивач неодноразово перетинав кордон України через тимчасово закриті пункти вїзду-виїзду, які знаходяться на не підконтрольній території Донецької області, а тому у відповідача були всі підстави для заборони позивачу вїзду на територію України строком на 3 роки.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, а також обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення, докази, якими вони підтверджуються, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Громадянин ОСОБА_4 Білорусь ОСОБА_3 7 січня 2016 року прибув для проходження прикордонного контролю з метою вїзду на територію України до міждержавного пункту пропуску для автомобільного транспорту «Вільча» відділу прикордонної служби «Млачівка» Житомирського прикордонного загону.

Під час проходження прикордонного контролю позивач надав закордонний паспорт громадянина ОСОБА_4 Білорусь серії МР №3012932, виданий 20.01.2012 року Центральним РУВД м. Мінськ, в якому проставлені штампи про перетин державного кордону через контрольні пункти вїзду виїзду, які знаходяться на не підконтрольній території Донецької області та на даний час є тимчасово закритими.

За таких обставин, за результатами проходження прикордонного контролю, прикордонною службою прийнято рішення про відмову в перетині державного кордону на вїзд до України, а згодом, винесена постанова про заборону вїзду в Україну строком на 3 роки, із якою позивач не погодився та оскаржив її в судовому порядку в цій справі.

З оскаржуваної постанови вбачається, що підставою для заборони вїзду в Україну строком на три роки є наявність відміток пункту пропуску «Матвєєв-Курган» від 13.12.2015 року «вїзд» та в подальшому пункт пропуску «Успенка» (Україна) та в зворотному напрямку 29.12.2015 року «Успенка» (Україна) - «Матвєєв-Курган» (вїзд до території РФ), які проставлені незаконно і вважаються не дійсними, з посиланням на п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», п. п. «е» п. 2.1, п. 3.1-3.3 «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного контролю ДПСУ рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої 05.12.2011 року наказом АДПСУ №946.

Відповідно до положень ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в'їзд в Україну іноземцю не дозволяється, зокрема, якщо при клопотанні про в'їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо така особа намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Рішення про заборону в'їзду в Україну приймається, зокрема, органом охорони державного кордону.

Згідно із положеннями п. 2.1, 2.3, 3.1, 3.3, 3.6 «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного контролю Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої 05.12.2011 року наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №946, рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю приймається органом охорони державного кордону, зокрема, в разі: а) якщо при клопотанні про вїзд в Україну іноземець подав про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; б) якщо паспортний документ іноземця, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону; г) якщо іноземця затримано під час незаконного перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску; д) якщо іноземця затримано у межах контрольованого прикордонного району під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України; е) якщо іноземець намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Рішення про заборону вїзду в Україну іноземцю органом охорони державного кордону приймається відповідно до Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» на строк 3 роки.

У разі наявності підстав для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну в пункті пропуску старшим прикордонних нарядів у пункті пропуску або у разі затримання особи за незаконне перетинання державного кордону поза пунктами пропуску старшим зміни прикордонних нарядів складається довідка, на підставі якої готується постанова про заборону вїзду в Україну, яка, за наявності підстав, має бути затверджена уповноваженою посадовою особою протягом трьох годин.

Суд звертає увагу, що в оскаржуваній постанові старший зміни посилається на п. 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та п. п. «е» п. 2.1 «Інструкції про порядок прийняття органами охорони державного контролю Державної прикордонної служби України рішень про заборону вїзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», як на підстави для заборони позивачу вїзду в Україну, тобто, якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі та якщо іноземець намагається здійснити вїзд через контрольні пункти вїзду - виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт вїзду - виїзду.

Однак, паспортний документ позивача не є підробленим, такі обставини прикордонною службою не встановлені та про них в матеріалах, за результатами яких складена оскаржувана постанова, не має.

Крім того, позивач не здійснював вїзд на тимчасово окуповану територію, оскільки відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» такими територіями є ОСОБА_4 Крим та місто Севастополь.

Постановами Верховної Ради України № 254-VIII та № 252-VIII від 17 березня 2015 року визнані тимчасово окупованими окремі райони, міста, селища і сіла Донецької та Луганської областей в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, проте «Успенка» до таких сіл не відноситься.

Таким чином, підстави, визначені прикордонню службою в постанові про заборону позивачу вїзду в Україну строком на 3 роки, відсутні, тобто оскаржувана постанова не ґрунтується на нормах законодавства та підлягає скасуванню.

В Довідці про результати співбесіди з позивачем вбачається, що позивачу відмовлено в перетині державного кордону в звязку із неодноразовим перетином пунктів пропуску, які є тимчасово закритими, однак такої підстави не передбачено нормами законодавства для прийняття рішення про заборону вїзду в Україну.

Під час судового засідання та в заперечення на позов представник відповідача зазначав інші підстави для заборони позивачу вїзду на територію України, зокрема, подання іноземцем про себе завідомо неправдивих відомостей або підробленого документу, однак, такі обставини не підтверджуються матеріалами справи.

Крім того, представник відповідача зазначав про наявність підстав для заборони вїзду в Україну позивача за ч. 2 ст. 14 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», однак, суд не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки зазначена норма стосується іноземців в разі незаконного перетинання ними державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України, які затримуються та повертаються до країни попереднього перебування у встановленому порядку.

В даному випадку, 7 січня 2016 року позивач прибув для проходження прикордонного контролю з метою вїзду на територію України та не здійснював незаконного перетинання кордону, а щодо перетинання кордону через тимчасово закриті пункти пропуску раніше, позивач не затримувався та не повертався до країни попереднього перебування з забороною вїзду, а тому цей пункт не можна застосовувати до позивача.

В будь-якому випадку, такі обставини зазначені представником відповідача тільки під час оскарження постанови про заборону позивачу вїзду в Україну, не зазначені в підставах для винесення оскаржуваної постанови, що свідчить про її не обґрунтованість та не законність.

З врахуванням викладених обставин, суд вважає оскаржувану позивачем постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України про скасування постанови від 07.01.2016 року про заборону громадянину ОСОБА_4 Білорусь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїзду в Україну строком на три роки задовольнити.

Скасувати постанову Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 07.01.2016 року про заборону громадянину ОСОБА_4 Білорусь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вїзду в Україну строком на три роки.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Одеський окружний адміністративний суд апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга на постанову подається до Одеського окружного адміністративного суду, та одночасно її копія надсилається до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний суддею 12.12.2016 року.

Суддя Л.І. Свида

.