Справа № 820/1819/16
Суддя: Дюкарєва С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р.Справа № 820/1819/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Дюкарєвої С.В.

Суддів: Жигилія С.П., Перцової Т.С.

за участю: секретаря судового засідання - Мороз Є.В.

представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної фіскальної служби України на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 820/1819/16

за позовом Малого спільного підприємства "Агробуд"

до Державної фіскальної служби України

про визнання дій незаконними,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - Мале спільне підприємство "АГРОБУД", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної фінансової інспекції України, в якому з урахуванням уточнень, просив суд: визнати протиправним неприйняття для реєстрації податкових накладних №№ 1,2 від 12.03.2016 року, виданих Малого спільного підприємства "АГРОБУД" (ідентифікаційний код 22623210), вважаючи їх прийнятими та зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом операційного дня, коли їх було надіслано 28.03.2016 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року адміністративний позов Малого спільного підприємства "АГРОБУД" - задоволено.

Визнано протиправним неприйняття для реєстрації податкових накладних № 1 та № 2 від 12.03.2016 року, виданих Малим спільним підприємством "АГРОБУД" (ідентифікаційний код 22623210), вважаючи їх прийнятими та зареєстрованими у Єдиному реєстрі податкових накладних протягом операційного дня, коли їх було надіслано - 17.03.2016 року.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на прийняття оскарженого рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оскаржену постанову скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції приписів п. 1 Розділу 2, пп. 7.3, 7.6 п. 7 р. 3 Інструкції з підготовки і подання податкових документів засобами телекомунікаційного зв'язку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, пп. 16.1.11 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України, що призвело до неправильного вирішення справи, з підстав та обставин викладених в апеляційній скарзі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що Мале спільне підприємство "АГРОБУД" є платником податку на додану вартість.

Між органом державної фіскальної служби Харківською ОДПІ ГУ ДФС у Харківській області в особі в.о. начальника ОСОБА_3, та платником податків а саме, Малим спільним підприємством "АГРОБУД" в особі ОСОБА_4 Абдуллаєвичем, укладено договір №160120162 від 16.01.2016 року, предметом якого є визнання податкових документів, поданих Платником податків в електронному вигляді із застосуванням електронного цифрового підпису (далі ЕЦП) до органів ДФС засобами телекомунікаційного звязку або на електронних носіях, як оригіналу (а.с. 7-9).

У березні 2016 року позивачем було видано податкові накладні №№ 1 та 2 від 12.03.2016 року.

Після спроби зареєструвати вищезазначені податкові накладні у реєстрі в передбаченому законодавством порядку, позивачем було одержано повідомлення з вказівкою: документ не прийнято. Підставою було зазначено помилку; Порушено вимоги Інструкції з підготовки і подання податкових документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного звязку, затвердженої наказом ДПА України від 10.04.2008 № 233, а саме: - . Можливо, розірвано Договір про визнання електронної звітності.

Не погодившись з діями відповідача щодо неприйняття податкових накладних, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не в спосіб та не в межах наданих йому повноважень, у зв'язку з чим дії щодо відмови у прийнятті податкової накладної є протиправними.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до приписів частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з підпунктом 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (тут та надалі - в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) Єдиний реєстр податкових накладних - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.

За приписами пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до положень пункту 201.10 зазначеної статті податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 №1246 (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин), після надходження податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі до ДФС здійснюється їх розшифрування, перевіряється електронний цифровий підпис, визначається відповідність електронного документа формату (стандарту), затвердженому в установленому порядку, та у разі відсутності причин для відмови проводиться їх реєстрація.

Згідно з пунктом 9 зазначеного порядку причиною відмови у прийнятті податкової накладної та/або розрахунку коригування до реєстрації є:

- наявність помилок під час заповнення податкової накладної; відсутність в Реєстрі відомостей, що містяться у податковій накладній, яка коригується;

- факт реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування з такими ж реквізитами; порушення вимог щодо наявності суми податку, обчисленої відповідно до пункту 200 1.3 статті 200 1 Податкового кодексу України (для податкових накладних та/або розрахунків коригування, що реєструються після 1 липня 2015 р.)

- порушення вимог, установлених пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 Податкового кодексу України.

Визначений пунктом 9 Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних перелік підстав для відмови у реєстрації податкової накладної в Реєстрі є вичерпним та не підлягає розширеному тлумаченню чи доповненню на розсуд контролюючого органу.

Відповідачем не надано суду належних (у розумінні статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України) доказів наявності визначених Порядком ведення Єдиного реєстру податкових накладних підстав для відмови у реєстрації податкових накладних від 12 березня 2016 року в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підсумовуючи викладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність у ДФС України правових підстав для відмови у прийнятті електронних податкових накладних.

Стосовно посилань відповідача на можливе розірвання договору про визнання електронних документів від 16 січня 2016 року № 160120162, в якості підстави для неприйняття поданих позивачем податкових накладних, колегія суддів звертає увагу на те, що наведена обставина, в силу зазначених вище положень Порядку ведення Єдиного реєстру податкових накладних, не є підставою для відмови у реєстрації податкової накладної.

При цьому, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження розірвання Харківською ОДПІ Головного управління ДФС у Харківській області 12.03.2016 договору про визнання електронних документів від 16 січня 2016 року № 160120162.

З наданого до матеріалів справи витягу з архіву електронної звітності щодо договору про визнання електронних документів (а.с. 58), не вбачається, що Харківською ОДПІ 12.03.2016 року була внесена інформація про розірвання Договору про визнання електронних документів від 16.01.2016 № 160120162 та внесення 30.03.2016 інформації про прийняття відповідного договору. Вказаний витяг містить лише відомості щодо відхилення невідомого документу із зазначенням "місцезнаходження не відповідає відомостям ЄДР" та прийняття 30.03.2016 договору № НОМЕР_1 від 16.01.2016 номер якого відмінний від Договору про визнання електронних документів від 16.01.2016 № 160120162.

Водночас, колегія суддів зазначає, що з наданих позивачем до матеріалів справи доказів вбачається, що після отримання відмови у реєстрації податкових накладних 17.03.2016 з підстав можливого розірвання Договору про визнання електронної звітності (а.с. 19), позивачем було вчинено спробу цієї ж дати зареєструвати новий Договір про визнання електронної звітності, однак вказаний документ також було не прийнято ДФС України з тих підстав, що Договір від 16.01.2016 № 160120162 є діючим, а сертифікати директора із діючого договору є чинними (а.с. 10-12, 13).

Зазначене спростовує вищенаведені твердження відповідача стосовно того, що Харківською ОДПІ 12.03.2016 року було розірвано Договір про визнання електронних документів від 16.01.2016 № 160120162 та лише 30.03.2016 було поновлено надання звітності в електронному вигляді згідно вищезазначеного договору.

З приводу доводів відповідача про те, що при відпрацюванні ризикових підприємств оперативному управлінню Харківської ОДПІ було направлено запит на встановлення місцезнаходження платника податків для вжиття відповідних заходів та збору доказової бази та згідно запиту на встановлення місцезнаходження оперативним управлінням надано довідку про не встановлення місцезнаходження платника податків, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено під час розгляду справи, з початку дії договору № 160120162 від 16.01.2016 року Мале спільне підприємство "АГРОБУД" не змінювало свого місця знаходження та облікові дані позивача не змінювались та були такими ж, що й станом на момент укладання договору.

Відповідно до абз.2 п.201.1 ст. 201 ПК України, у податковій накладній зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, до яких, зокрема, відноситься: ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку.

Відповідно до п. 12.2 розд. ХІІ Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, при призначенні чи проведенні будь-якого виду перевірки платника податків чи при виконанні інших службових обов'язків працівниками контролюючих органів здійснюється або може здійснюватись перевірка місцезнаходження (місця проживання) платника податків. За наслідками перевірки складається акт перевірки місцезнаходження платника податків. Якщо встановлено відсутність платника податків за його місцезнаходженням (місцем проживання), то проводиться робота із з'ясування фактичного місця розташування (місцезнаходження, місця проживання) платника податків, відповідальних та пов'язаних осіб.

У разі неможливості вручення платнику податків довідки, свідоцтва, листа чи будь-якого іншого документа, надісланого контролюючим органом, у зв'язку з відсутністю платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання) замість акта перевірки місцезнаходження (місця проживання) платника податків оформляється довідка про неможливість вручення документа платнику податків із зазначенням причин та додаванням відповідних документів (за наявності). Заміна акта довідкою не проводиться, якщо іншими нормативно-правовими актами передбачено складання акта.

Акт перевірки місцезнаходження платника податків або довідка про неможливість вручення документа платнику податків не складається працівниками контролюючих органів, якщо до Єдиного державного реєстру внесено запис про відсутність платника податків за місцезнаходженням. (п. 12.3 розд. ХІІ Порядку).

Щодо кожного платника податків, стосовно якого виявлена відсутність його за місцезнаходженням (місцем проживання) та не з'ясоване його фактичне місцезнаходження (місце проживання), підрозділ контролюючого органу, який з'ясував зазначений факт, готує та передає підрозділам податкової міліції запит на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків за встановленою формою. (п. 12.4 розд. ХІІ Порядку).

Згідно з абзацом першим п. 12.5 розд. ХІІ Порядку, якщо за результатами заходів щодо встановлення фактичного місцезнаходження юридичної особи підрозділами податкової міліції буде підтверджено відсутність такої особи за місцезнаходженням або встановлено, що фактичне місцезнаходження юридичної особи не відповідає зареєстрованому місцезнаходженню, керівник (заступник керівника) контролюючого органу протягом трьох робочих днів приймає рішення про надсилання до відповідного державного реєстратора повідомлення про відсутність юридичної особи за місцезнаходженням за формою № 18-ОПП (додаток 24) для вжиття заходів, передбачених частиною дванадцятою статті 19 Закону. Повідомлення за формою № 18-ОПП надсилається державному реєстратору поштовим відправленням або в електронному вигляді у порядку взаємного обміну інформацією з реєстрів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, та Центрального контролюючого органу.

Згідно п.45.2 ст.45 ПК України, податковою адресою юридичної особи (відокремленого підрозділу юридичної особи) є місцезнаходження такої юридичної особи, відомості про що містяться у Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців ", якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін; якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні.

З ОСОБА_3 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців вбачається, що місцезнаходження позивача підтверджено, а тому вищенаведені доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

В силу частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями підпункту 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів зобов'язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

Частиною першою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

А відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів наявності визначених Порядком № 1246 підстав для відмови у реєстрації податкових накладних МСП "Агробуд" від 12.03.2016 в Єдиному реєстрі податкових накладних.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій ДФС України щодо відмови у реєстрації вищезазначених податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Колегія суддів зауважує, що у відповідності до абз.4 п.201.10 ст.201 ПК України датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Відповідно до п.10 Порядку № 1246 датою та часом подання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронній формі ДФС є дата та час, зазначені у квитанції про їх прийняття (підтвердження реєстрації) або неприйняття.

Враховуючи, що Державною фінансовою інспекцією України було протиправно відмовлено позивачу у прийнятті податкових накладних №№ 1,2 від 12.03.2016 р., беручи до уваги, що вказані податкові накладні, згідно з квитанцією, були доставлена до центрального рівня Державної фінансової інспекції 17.03.2016 р., колегія суддів приходить до висновку, що зазначені податкові накладні слід вважати поданими позивачем у день їх фактичного отримання контролюючим органом, а саме 17.03.2016 року.

З огляду на наведене, беручи до уваги положення ч.2 ст.11, ч.2 ст.162 КАС України, колегія суддів вважає обґрунтованим вихід суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки належним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є саме визнання податкових накладних у день їх фактичного отримання ДФС України.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справа та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про задоволення позову, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду в цій частині не спростовують.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 21.09.2016р. по справі № 820/1819/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_5
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_6 ОСОБА_7
Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2016 р.