Справа № 813/3343/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року Справа № 813/3343/16

11 год. 50 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача не прибув,

від відповідача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним наказу, визнання протиправними дій.

Суть справи.

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач, ФОП ОСОБА_2С.) з адміністративним позовом до Самбірської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі відповідач, Самбірська ОДПІ), в якому просить визнати наказ № 340 від 28.09.2016 року виданий начальником Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області про проведення фактичної перевірки протиправним; визнати дії відповідача щодо проведення у позивача фактичної перевірки протиправними.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що наказ № 340 від 28.09.2016 року про проведення фактичної перевірки є протиправним, оскільки у п. 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 року визначено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб-підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою субєкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або згідно з вимогами. Вказане обмеження не поширюється з 01.01.2015 року на перевірки субєктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість; з 01.07.2015 року на перевірки платників єдиного податку другої і третьої (фізичні особи-підприємці) груп, крім тих, які здійснюють діяльність на ринках, продаж товарів у дрібно роздрібній торгівельній мережі через засоби пересувної мережі за винятком платників єдиного податку, визначених п. 27 підрозділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, з питань дотримання порядку застосування реєстраторів розрахункових операцій. Максимальний дохід позивача складає менше ніж 1,5 млн. грн.. у рік, найманих працівників менше ніж 10. Крім цього, згідно з Постановою Уряду здійснення перевірок підприємств в 2015-2016 роках можливо лише у трьох випадках: за рішенням суду; якщо є дозвіл Кабінету Міністрів України, якщо підприємство самостійно виявить бажання на здійснення перевірки. Дії відповідача щодо видачі позивачу оскаржуваного наказу свідчать, що відповідач не діяв на підставі, що передбачена Конституцією України та Законами України, не діяв у межах, визначених Конституцією та Законами України; не діяв у спосіб передбачений Конституцією та законами України; діяв упереджено, негативно та несправедливо, недобросовісно, нечесно та несумлінно, не діяв з дотриманням принципу рівності перед законом, з урахуванням права на участь у процесі прийняття таких рішень та порушив таким права та свободи позивача.

З врахуванням вищезазначеного, просила суд задовольнити позовні вимоги повністю.

Відповідно до ухвали від 02.11.2016 року щодо участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, клопотання позивача задоволено та допущено його участь у судових засіданнях у вказаній справі в режимі відеоконференції, забезпечення проведення якої доручено Дубенському міськрайонному суду Рівненської області.

У судове засідання позивач не з'явилася, явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

05.12.2016 року за вх. № 3505ел від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача, позовні вимоги підтримує повністю /а.с.65/.

Крім цього, від позивача 18.11.2016 року за вх. № 3326ел. (аналогічні надійшли 05.12.2016 року за вх. № 3505ел. /а.с.65/) надійшли додаткові письмові пояснення по суті адміністративного позову.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю з підстав викладених у письмових заперечення на адміністративний позов /а.с.40-41/, відповідно до яких зазначив, що позивач перебуває на загальній системі оподаткування, види діяльності роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами та інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських чи інших обєктів права власності такого платника. Така здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з найманими працівниками (найманими особами).

Пояснив, що Самбірською ОДПІ систематично проводиться аналіз нарахування та виплати заробітної плати СПД юридичними та фізичними особами найманим працівникам менше законодавчого мінімумум. Одним із таких є позивач, матеріали щодо якого направлялись щомісяця до Самбірської РДА для заслуховування даного СПД на комісії з питань легалізації виплати заробітної плати та зайнятості населення, позивача неодноразово запрошували на засідання робочої групи, однак не привели до усунення порушень.

Самбірська ОДПІ неодноразово отримувала інформацію, яка свідчить про використання ФОП ОСОБА_2 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

З врахуванням викладеного, на підставі положень Податкового кодексу України, у звязку з отриманням інформації про можливе здійснення позивачем підприємницької діяльності із порушенням норм діючого законодавства на виконання наказу Самбірської ОДПІ на направлень уповноваженими посадовими особами Самбірської ОДПІ здійснено виїзд для проведення фактичної перевірки позивача. У торговій точці торгівельну діяльність здійснювала особа жіночого роду, яка не надала жодних документів на підставі яких можна було б встановити її особу. В 17:45 год. цього ж дня в магазині-кіоску зявився позивач, який відмовився одержувати наказ на проведення фактичної перевірки та надати пояснення, вів себе агресивно, дав вказівку припинити торгівлю та вийти з кіоску, після чого закрив магазин. Працівників відповідача не було допущено до перевірки, про що складено акт та акт відмови від підписання наказу та направлення. Вказане мало наслідком направлення листа Самбірською ОДПІ Державній інспекції з питань праці у Львівській області з метою проведення у межах своєї компетенції перевірки з питань належного оформлення трудових відносин позивачем з найманими працівниками. Отже, наказ та дії контролюючого органу правомірні, а у задоволенні позову слід відмовити.

Суд заслухав пояснення представника відповідача, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію № 576239 Серії В00 ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 11.07.2000 року Самбірською районною державною адміністрацією Львівської області, ідентифікаційний номер фізичної особи платника податків та інших обовязкових платежів /а.с.11/.

Відповідно до наказу від 28.08.2016 року № 310 „Про проведення фактичної перевірки у відповідності до пп. 20.1.4 п.20.1 ст. 20,пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75, п. 80.1 ст. 80, пп. 80.2.7 п. 80.2 ст. 80, п. 82.3 ст. 82 Податкового кодексу України та у звязку з отриманням інформації про можливе здійснення приватним підприємцем ОСОБА_2 підприємницької діяльності із порушенням вимог діючого законодавства призначено провести уповноваженим особам провести фактичну перевірку приватного підприємця ОСОБА_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 терміном дві доби з 28.09.2016 року /а.с.52/.

На виконання вказаного наказу контролюючим органом 28.08.2016 року видано направлення № 224/13-00 та № 225/13-00 /а.с.49,50/.

29.08.2016 року уповноваженими особами Самбірської ОДПІ складено акт недопуску до перевірки та акт відмови від підписання наказу та направлень /а.с.57, 49/

Позивач не погоджуючись із вказаним наказом, вважаючи такий протиправним, як і дії контролюючого органу щодо проведення вказаної перевірки, звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі ПК України). Зокрема, ним визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обовязки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обовязки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.

Підпунктом 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 ПК України надано право платникам податків оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

В силу приписів п. 61.1 ст. 61 ППК України, податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Податковий контроль здійснюється шляхом, зокрема, перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (пп. 62.1.3. п. 62.1. ст. 62 ПК України).

Згідно п. 75.1 ст. 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об'єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75 ПК України).

Відповідно до п. 80.1- 80.2 ст. 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин п. 80.2.2 ПК України у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів; - 80.2.7 у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки; копії наказу про проведення перевірки; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Так, представник відповідача пояснив, що Самбірська ОДПІ одержувала інформацію, яка свідчить про використання ФОП ОСОБА_2 праці найманих осіб без додержання вимог законодавства щодо належного оформлення трудових відносин:

- листом ГУ ДФС у Львівській області № 6720/7/13-01-13-03-12 від 14.07.2016 року було доведено завдання Самбірській ОДПІ щодо відпрацювання платників податків у тому числі і ФОП ОСОБА_2, у яких кількість РРО перевищує кількість найманих працівників /а.с.42, 43/;

- листом ГУ ДФС у Львівській області №7766/13-01-13-03-12 від 15.08.2016 року поставлене завдання щодо необхідності відпрацювання платників податків, у яких кількість найманих працівників нижча ніж кількість ліцензій на право торгівлі підакцизними товарами та/або ніж кількість зареєстрованих РРО, а також щодо необхідності (доцільності ) здійснення контрольно-перевіркових заходів по відібраних платниках податків, в тому числі і позивача (в наявності три торгові точки, 2 наймані працівники) /а.с.44, 45/;

- 20.09.2016 року одержано лист № 02-21-2750/1-09 від Самбірської РДА з проханням провести фактичну перевірку позивача, що грунтувалось на неодноразових зверненнях скаргах жителів сіл Самбірського району, де знаходяться торгові точки позивача щодо використання ним найманої праці без належного оформлення та інших порушень /а.с.46/.

З врахуванням викладених вище законодавчих положень, у звязку з отриманням інформації від державних органів (ГУ ДФС у Львівській області) та органів місцевого самоврядування (Самбірська РДА) інформації, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, суд залишає поза увагою покликання позивача про його протиправність.

Щодо покликань позивача, на п.3 розділу «Прикінцевих положень» Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих акті в України щодо податкової реформи» № 71-VIII від 28.12.2014 року, яким встановлено мораторій на проведення перевірок суб'єктів господарювання, як на підставу задоволення позовних вимог, суд вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону № 71-VIII встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік контролюючими органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження з 1 січня 2015 року не поширюється на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

Згідно із пп. 80.2.7 п. 80.2 та ст. 80 ПК України, яка визначає підстави проведення фактичних перевірок, остання проводиться в т.ч. у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.

Вказані у цьому підпункті підстави проведення фактичної перевірки є невід'ємною складовою п.п. 75.1.3. п. 75.1 ст.75 ПК України, яка визначає що фактична перевірка проводиться щодо дотримання законодавства при оформленні трудових відносин з найманими працівниками, а отже на позивача не поширюються обмеження, встановлені п. 3 розділу «Прикінцевих положень» Закону України № 71-VIII від 28.12.2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи».

Щодо недійсності посвідчень уповноважених представників контролюючого органу, представник відповідача пояснив, що у працівників, які проводили перевірку є тимчасові посвідчення, копії яких долучені до матеріалів справи /а.с.75, 76, 77/.

Зазначив, що долучені до матеріалів справи позивачем копії посвідчень вилучені у працівників.

Пояснив на виконання листа Головного управління ДФС у Львівській області від 23.10.2015 року № 11467/7/13-01-04-03-13 „Про службові посвідчення відповідачем скеровано до Головного управління ДФС у Львівській області список працівників для видачі їм посвідчень, однак у звязку з відсутністю бланків, для належного виконання своїх функцій ревізорам видано саме тимчасові посвідчення.

Зауважив, що позивачу було відомо особи перевіряючих, ФОП ОСОБА_2 знав їх особисто, коли прийшов на перевірку вів себе агресивно та у результаті закрив свій магазин.

Оскільки позиція позивача щодо недійсності вказаних посвідчень нічим не обґрунтована крім неякісних фотокопій посвідчень, походження яких для суду є невідомим а також неможливо встановити факт предявлення таких перевіряючими, суд залишає вказані покликання поза увагою.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями п.п. 3, 8 ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Таким чином, позивач не довів суду обставини викладених у позовній заяві, а відповідач належними, допустимими доказами спростував твердження позивача.

З врахуванням викладеного суд дійшов висновку, що контролюючий орган при винесенні наказу, так і при проведенні перевірки діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому в задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України сплачені позивачем судові витрати у виді судового збору поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17-20, 50, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.