Справа № 755/15772/16-а
Суддя: Гаврилова О. В.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши в порядку скороченого провадження матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просить: визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідок Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1240зп, №18-1241зп та зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити позивачу перерахунок пенсії по втраті годувальника з 19.09.2015 року по 31.12.2015 року на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1240зп та з 01.01.2016 року на підставі довідки Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1241зп, без обмеження її граничного розміру та виплатити різницю між перерахованою та фактично отриманою пенсією.

Позивач обгрунтовує заявлені вимоги тим, що його батько - ОСОБА_2 працював в органах прокуратури з 04.08.1993 року, та на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року обіймав посаду старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України, загальний стаж роботи в органах прокуратури становив 14 років, і мав на утриманні двох неповнолітніх дітей: сина, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочку, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. На підставі ч. 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 09.07.2007 року, з 24.09.2007 року відповідачем було призначено пенсію по втраті годувальника позивачу ОСОБА_1 та його неповнолітній сестрі ОСОБА_3, у розмірі 80% середньомісячного заробітку батька на посаді старшого прокурора Генеральної прокуратури України, до закінчення навчання старшою сестрою позивача, ОСОБА_3, після чого пенсія позивача склала 60% середньомісячного заробітку батька на посаді старшого прокурора Генеральної прокуратури України, яка підлягає до виплати до закінчення навчання позивачем. 19.09.2016 року позивач звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві з письмовою заявою про перерахунок раніше призначеної пенсії по втраті годувальника з 01.09.2015р., з урахуванням показників довідок Генеральної прокуратури України №18-1240зп, №18-1241зп від 15.09.2016 року. Однак листом від 10.10.2016 року відповідачем відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивача, посилаючись на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, відповідно до яких з 01.06.2015 року спеціальні пенсії не призначаються та не підлягають до перерахування. Разом з тим, позивач вважає не проведення відповідачем перерахунку його пенсії протиправним, оскільки відповідачем при нарахуванні позивачу пенсії, неправомірно застосовано положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, без урахування факту призначення позивачу пенсії до набрання чинності останніх змін, що дає йому право на проведення перерахунку пенсії, тому позивач змушений звернутись з даним позовом в судовому порядку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26.10.2016р. відкрито провадження в даній справі в порядку скороченого провадження.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти позову, відповідно до яких вважає, що нарахування позивачу пенсії на підставі положень Закону України № 213-VIII від 02.03.2015 року є правомірним, відповідає вимогам закону, відповідач заперечує проти проведення перерахунку пенсії відповідно до вимог позивача, вказуючи на необґрунтованість останніх. (а.с.31-36)

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 04.08.1993 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року обіймав посади в органах прокуратури України та на день смерті - посаду старшого прокурора відділу Генеральної прокуратури України. (а.с.11-19; 20)

Згідно даних свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1, виданого 12.03.1997 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_2. (а.с.24)

Відповідно до змісту письмових заперечень, Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві не заперечується, що ОСОБА_1 з 2007 року перебуває на обліку в Управлінні та отримує пенсію по втраті годувальника - ОСОБА_2 відповідно до Закону України «Про прокуратуру» у розмірі 60% середньомісячного заробітку батька на посаді старшого прокурора Генеральної прокуратури України, до закінчення навчання ОСОБА_1 (а.с.25; 31-36; 37)

За даними Довідки Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1240зп ОСОБА_2 дійсно працював в Генеральній прокуратурі України на посаді старшого прокурора відділу. Заробітна плата на 01 лютого 2008 року, на яку нараховуються страхові виплати, становить 14167,21грн. (а.с.9)

За даними Довідки Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1241зп ОСОБА_2 дійсно працював в Генеральній прокуратурі України на посаді старшого прокурора відділу. Заробітна плата на 01 грудня 2015 року, на яку нараховуються страхові виплати, становить 19938,92 грн. (а.с.10)

На заяву ОСОБА_1 від 19.09.2016 року (а.с.7-8) Листом заступника начальника Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві №15140/13/Б-1127 від 10.10.2016 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії по втраті годувальника, з посиланням на положення п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-УІІІ від 02.03.2015 року, відповідно до якого з 01.06.2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія (щомісячне грошове утримання) призначаються, серед іншого, відповідно до Закону України «Про прокуратуру». (а.с.6)

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

У Рішенні Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Умови та порядок пенсійного забезпечення прокурорів і слідчих станом на день призначення пенсії позивачу ОСОБА_4 визначено статтею 50-1 Закону України від 05.11.1991 № 1789-XII «Про прокуратуру».

Так, частиною 16 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, яка була чинною на час призначення пенсії позивачу) членам сімей прокурора або слідчого (батькам, дружині, чоловіку, дітям, які не досягли 18 років або старшим цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення ними 18 років, а тим, які навчаються, - до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23-річного віку), які були на його утриманні на момент смерті, призначається пенсія на випадок втрати годувальника, за наявності у нього стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років, у розмірі 60 відсотків від середньомісячного (чинного) заробітку на одного члена сім'ї, 80 відсотків - на двох і більше членів сім'ї.

У відповідності до норм Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-УІІІ в редакції, чинній на момент звернення позивача із заявою про проведення перерахунку пенсії, внесено зміни до частини п'ятнадцятої статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до яких максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому, станом на день проведення перерахунку пенсії з 01.04.2015 набув чинності Закон України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавці актів України», який встановлює низку змін до законів, які регулюють питання пенсійного забезпечення громадян.

Зокрема, з 01.01.2015 розмір пенсії за віком та вислугою років, які призначаються за нормами Закону України «Про прокуратуру» становлять 60 % заробітної плати.

Однак, відповідно до ст. 50-1 Закону № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Разом з тим, підстави та порядок нарахування пенсії членам сім'ї прокурора та перерахунку пенсії прокурорам регулює стаття 50-1 Закону України № 1789-ХІІ, положення якої - щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-УІ не зазнали змін, змінилася лише нумерація частин цієї статті.

Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч. 17 ст. 50-1 Закону України № 1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Враховуючи вищевикладене, слід дійти висновку про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури та, відповідно, членам їх сімей, має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законами № 3668-VІ «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» і № 1166-VII «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» зміни до статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам та членам їх сімей є частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, які змін у зв'язку із прийняттям Законів № 3668-VІ і № 1166-VII не зазнали.

Аналогічного висновку дійшов Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21.01.2016 у справі № К/800/6054/15.

Крім того, вирішуючи питання про застосування Закону № 1789-ХІІ в часі, суд виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна правова позиція зі спірного питання викладена Верховним Судом України у постановах від 10.12.2013 у справі № 21-348а13 та від 17.12.2013 у справі № 21-445а13.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач повинен був провести перерахунок раніше призначеної позивачеві пенсії по втраті годувальника у розмірі 60 відсотків від суми середньомісячного заробітку старшого прокурора Генеральної прокуратури України, з урахуванням стажу роботи батька позивача в органах прокуратури, і при перерахунку мають бути взяті до уваги збільшені показники підвищення заробітної плати, які надані позивачем та підтверджені відповідними довідками Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1240зп, №18-1241зп, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.9; 10).

Також, що стосується позовних вимог в частині зобов'язання відповідача здійснити перерахунок і виплату позивачу раніше призначеної пенсії по втраті годувальника в повному розмірі без обмежень граничного розміру на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, яка діяла на момент призначення пенсії, виходячи із розміру 60% від суми заробітної плати старшого прокурора Генеральної прокуратури України, визначеної у довідках Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року №18-1240зп, №18-1241зп, та здійснити відповідні виплати різниці в пенсії, починаючи з 19.09.2015 року, - суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, у даній справі слід застосовувати положення спеціальних норм, а саме Закону № 1789-ХІІ в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Так, у частині вісімнадцятій статті 50-1 цього Закону передбачено, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Отже, застосуванню підлягає частина вісімнадцята статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ, оскільки у справі, що розглядається, право позивача на перерахунок пенсії відповідач не визнав, що і стало підставою звернення до суду.

Позивач право на підвищення пенсії набув у зв'язку із отриманням довідок Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року № 18-1240зп, № 18-1241зп, для перерахунку пенсії, звернувся до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про перерахунок пенсії - 19.09.2016 року, а отже у зв'язку з обмеженням терміну виплати нормами спеціального закону виплата має здійснюватись не більше як за 12 місяців до дня звернення позивача до органу ПФУ за перерахунком пенсії, - тобто з 19.09.2015 року (дати зазначеної в позові).

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі 161/18933/14-а.

Згідно роз'яснень, наведених у пункті 5 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 року № 7, відповідно до частини другої статті 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. При цьому слід ураховувати, що в такому разі в мотивувальній частині рішення суд повинен навести відповідне обґрунтування.

Разом з тим, ураховуючи право позивача на отримання перерахунку пенсії по втраті годувальника за 12 місяців до дня звернення позивача до органу ПФУ за перерахунком пенсії, - тобто з 19.09.2015 року, задля повного захисту прав, свобод та інтересів позивача та дотримуючись принципу зрозумілості судового рішення щодо його логічності, чіткості та повноти обґрунтування задля подальшого правильного його виконання, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, зобов'язавши відповідача здійснити перерахування та виплату пенсії позивача у зазначеному вище розмірі, без обмежень суми пенсійної виплати, з 19.09.2015 року по 30.11.2015 року включно на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-1240зп від 15.09.2016 року, та з 01.12.2015 року на підставі довідки Генеральної прокуратури України № 18-1241зп від 15.09.2016 року, з урахуванням раніше проведених виплат, - що відповідає положенням постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 09.12.2015 року, якими збільшено посадові оклади працівників прокуратури не з 01.01.2016 року, а з 01.12.2015 року.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно ч. 2 зазначеної статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що Лівобережним об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було неправомірно відмовлено позивачу у перерахуванні та виплаті пенсії по втраті годувальника, з урахуванням збільшених показників підвищення заробітної плати, які надані позивачем та підтверджені відповідними довідками від 15.09.2016 року № 18-1240зп, № 18-1241зп, з розрахунку 60% від заробітної плати старшого прокурора Генеральної прокуратури України, оскільки такий розрахунок відповідає положенням статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, яка діяла станом на день призначення пенсії позивачу, та відповідачем задля спростування встановлених судом обставин у письмових запереченнях до позову не наведено будь-яких правових підстав правомірності нарахування та виплати позивачу пенсії у розмірі, що підлягає до оспорення.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 8-11, 17-19, 41, 69-71, 94, 99, 160-164, 167, 183-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позов ОСОБА_1 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірними дії Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови в перерахунку ОСОБА_1 пенсії по втраті годувальника відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» на підставі довідок Генеральної прокуратури України від 15.09.2016 року № 18-1240зп, № 18-1241зп.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по втраті годувальника в повному розмірі без обмежень суми пенсійної виплати на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, яка діяла на момент призначення пенсії, виходячи із розміру 60% від суми заробітної плати старшого прокурора Генеральної прокуратури України, визначеної у довідці Генеральної прокуратури України № 18-1240зп від 15.09.2016 року, за період з 19.09.2015 року по 30.11.2015 року включно, з урахуванням проведених виплат.

Зобов'язати Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок і виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії по втраті годувальника в повному розмірі без обмежень суми пенсійної виплати на підставі ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ, яка діяла на момент призначення пенсії, виходячи із розміру 60% від суми заробітної плати старшого прокурора Генеральної прокуратури України, визначеної у довідки Генеральної прокуратури України № 18-1241зп від 15.09.2016 року, починаючи з 01.12.2015 року, з урахуванням проведених виплат.

Відшкодувати ОСОБА_1 понесені ним у справі судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

С у д д я: