Справа № 162/1114/16-а
Суддя: Глинянчук В. Д.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 162/1114/16-а
Провадження № 2-а/162/317/2016
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року селище Любешів.

Любешівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого -- судді Глинянчука В.Д.,

з участю секретаря судових засідань Смаль Т.П.,

розглянувши справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними, зобов'язання здійснити нарахування та виплату грошової допомоги,

встановив:

24 листопада 2016 року до суду звернувся ОСОБА_2. Позивач просить визнати протиправними дії управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації Волинської області щодо нарахування та виплати йому щорічної разової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII) у меншому розмірі, ніж передбачено законодавством, зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити вказану допомогу у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є учасником бойових дій та має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 05 травня відповідно до Закону № 3551-XII. У 2016 році управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації Волинської області йому нарахувало та виплатило грошову допомогу у розмірі 920 гривень. Між тим, статтею 12 Закону № 3551-XII визначено розмір допомоги на рівні п'яти мінімальних пенсій за віком, що значно більше. На його звернення відповідач листом від 12 жовтня 2016 року повідомив позивача, що йому як учаснику бойових дій було виплачено разову грошову допомогу у сумі 920 гривень відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02 березня 2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі -- постанова КМУ № 141).

Крім наведеного, у матеріально-правовому обґрунтуванні позову ОСОБА_2 покликається на правову позицію Конституційного Суду України по справах № 5-рп/2002 від 20 березня 2002 року, № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року, на статтю 22 Конституції України тощо.

В поданому до суду запереченні відповідач адміністративний позов не визнав, посилаючись на те, що відповідно до постанови КМУ № 141 відповідачу виплачена допомога в розмірі 920 гривень. Право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги надано з 01 січня 2015 року Кабінету Міністрів України Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформ міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року (далі - Закон № 79-VІІІ), яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України. Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України встановлено, що норми статей 12, 13, 14, 15, 16 Закону Закон № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На призначену дату судового розгляду сторони не з'явились, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

На підставі частини 1 статті 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідженням доказів, аналіз законодавства приводить суд до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 05 листопада 2015 року.

Листом № К-430 від 12 жовтня 2016 року відповідач, розглянувши заяву позивача, повідомив, що разова грошова допомога до 05 травня за 2016 року у розмірі 920 гривень виплачена відповідно до постанови КМУ № 141.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» викладені в новій редакції положення частини 5 статті 12 Закону № 3551-XII, відповідно до яких щорічно до 05 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року наведені вище положення визнані неконституційними.

Отже, починаючи з 22 травня 2008 року, відновлено дію частини 5 статті 12 Закону № 3551-ХІІ, відповідно до якої розмір грошової допомоги учасникам бойових дій має становити п'ять мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про загальнонобов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» мінімальний розмір пенсії за віком станом на 05 травня 2016 року становив 1130 гривень.

Поряд з тим, згідно з пунктом 63 (І) Закону № 79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнений пунктом 26, яким зокрема установлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та статті 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». Це положення неконституційним не визнавалося.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 05 травня учасникам бойових дій.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997 року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Закон № 79-VIII прийнято пізніше порівняно з Законом № 3551-XII.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25 січня 2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до пункту 1 постанови КМУ № 141 у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 05 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій, які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), учасникам бойових дій у розмірі 920 гривень.

Таким чином, Климцю як учаснику бойових дій одноразову грошову допомогу до 05 травня у 2016 року виплачено у встановленому законодавством розмірі.

Отже, у задоволенні позову необхідно відмовити.

Позивач звільнений від плати судового збору. Відтак, згідно з статтею 94 КАС України судові витрати у виді судового збору не належить стягувати зі сторін.

Керуючись статтями 6, 11, 70, 71, 94, 158-163 КАС України суд

постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до управління соціального захисту населення Любешівської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправним, зобов'язання здійснити нарахування та виплату грошової допомоги до 05 травня 2016 року як учаснику бойових дій у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любешівський районний суд протягом десяти днів з дня її отримання. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Головуючий: суддя В.Д. Глинянчук