Справа № 334/7391/16-а
Суддя: Добрєв М. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 12.12.2016

Справа № 334/7391/16-а
Провадження № 2-а/334/411/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Добрєва М.В., при секретарі Матвієнко О.І.,розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя (далі УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя) про визнання протиправними дій та розпорядження відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, про зобов`язання відповідача призначити позивачу з 04.10.2016 року щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування, з надбавкою як учаснику бойових дій, нагородженому медаллю «За бойові заслуги» відповідно до вимог п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст.5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування. Також просить зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання ним законної сили.

В обґрунтування позову вказує, що з 22.12.1994р. по 03.10.2016р. працював суддею Запорізького районного суду Запорізької області, з 03.10.2016р. суддя у відставці.

Крім стажу роботи на посаді судді, має стаж роботи на посаді слідчого 7 місяців 11 днів. Як учасник бойових дій, має право на зарахування до стажу роботи строк служби в збройних силах на пільгових умовах 5 років 04 місяці 09 днів.

Таким чином, стаж, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, становить 28 років 09 місяців 02 дні, що відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дає право на довічне грошове утримання у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

04.10.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розпорядженням від 19.10.2016р. йому було призначено щомісячне грошове утримання у розмірі 82% від винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Вважає неправомірними дії відповідача щодо визначення розміру щомісячного довічного грошового утримання лише із стажу на посаді судді, без врахування стажу на посаді слідчого та строку військової служби в Демократичній Республіці Афганістан (у пільговому порядку один місяць служби за три місяці), які дають позивачу право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90% від суддівської винагороди, без обмеження граничного розміру, та як учасника бойових дій без оподаткування відповідно до Підпункту 164.2.19 пункту 164. 2 ст. 164 Податкового Кодексу.

Крім того, позивач має державну нагороду «Медаль за бойові заслуги» і 05.10.2016 року подав до Пенсійного фонду заяву про призначення йому відповідно до вимог ст.ст. 1, 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» надбавки до розміру грошового утримання та як учаснику бойових дій згідно з п. 22 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити з наведених вище підстав.

Представник відповідача проти позову заперечував, посилаючись на те, що при визначенні стажу роботи позивача на посаді судді УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя правомірно виходило з положень ст.135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010р. №2453-VI (в редакції, чинній на дату звернення позивача за призначенням довічного грошового утримання судді у відставці), приймаючи до уваги лише стаж роботи позивача безпосередньо на посаді судді. Згідно ст. 141 Закону №2453-VI (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. №4-рп/2016), щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці виплачується у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного грошового утримання збільшується на 2 відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно поданих позивачем документів, його стаж роботи на посаді судді становить 21 рік 2 місяців 13 днів, відтак, позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, з 04.10.2016р.

Також з 05.10.2016р. позивачу, як службовцю армії, виконуючому інтернаціональний обов`язок, до призначеного щомісячного грошового утримання встановлено підвищення у розмірі 25% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність.

Періоди роботи на посаді слідчого, строкова військова служба до стажу роботи на посаді судді не зараховані, а зараховані до загального страхового стажу позивача. Військова служба у складі діючої армії у період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов`язку з 03.08.1986р. по 10.05.1988р. зарахована до страхового стажу позивача в трьохкратному розмірі.

Пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються громадянам України, зокрема, ветеранам війни, нагородженим за бойові дії орденом, медаллю «За відвагу» або медаллю Ушакова. Оскільки позивач надав документи про нагородження його медаллю «За бойові заслуги», яка не передбачена п.2 ст.1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», правові підстави для призначення позивачу пенсії за особливі заслуги перед Україною відсутні.

З наведених підстав просить у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 14 частини 1 статті 92 Конституції України статус суддів визначається виключно законами України, матеріальне та соціально-побутове забезпечення, у тому числі й суддівська винагорода, є елементами статусу судді. Забезпечення суддів та статус суддів у відставці визначено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», яким було запроваджено особливий порядок обчислення розміру щомісячного довічного утримання суддів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 22.12.1994р. по 03.10.2016р. працював суддею Запорізького районного суду Запорізької області.

Відповідно до статті 38 Кодексу законів про працю України, статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» наказом голови Запорізького районного суду Запорізької області №8-о-2016 від 03.10.2016р. ОСОБА_1 відраховано зі складу суддів Запорізького районного суду Запорізької області у зв`язку з відставкою на підставі Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016р. №1600-VIII.

05.10.2016р. позивач звернувся до УПФУ в Дніпровському районі м. Запоріжжя із заявою про призначення довічного грошового утримання судді у відставці згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», надавши всі необхідні документи, що визнається відповідачем.

За результатами розгляду поданих документів відповідач своїм Розпорядженням призначив ОСОБА_1 з 05.10.2016р. щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Згідно Розпорядження, до стажу роботи позивача на посаді судді, який дає право на отримання щомісячного грошового утримання судді у відставці і від якого розраховано розмір такого грошового утримання, відповідачем зараховано роботу позивача на посаді судді Запорізького районного суду Запорізької області в період з 22.12.1994р. по 03.10.2016р., що становить 21 рік 09 місяців 13 днів.

Відповідно до ч.1 ст.120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі Закон №2453-VI), чинного на час виникнення спірних правовідносин, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Статтею 135 цього Закону (у редакції, чинній після 28 березня 2015 року) визначено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 на час звільнення з посади судді у зв`язку з відставкою та відповідно до вищенаведеної норми закону має 21 рік 09 місяців 13 днів стажу роботи на посаді судді.

Разом з тим, суд вважає, що стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, має визначатися на підставі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, що діяла до 28 березня 2015 року (до внесення змін Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 №192-VIII).

Згідно з пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Водночас, частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних із керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському місцевих судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Як вбачається з трудової книжки позивача, Розрахунку стажу судді, наданого Запорізьким районним судом Запорізької області відповідно до Порядку подання документів для призначення і виплати щомісячного грошового утримання суддям у відставці органами пенсійного фонду України, позивач має 07 місяців 12 днів стажу роботи на посаді слідчого Слідчого відділу №1 відділу внутрішніх справ Ленінського райвиконкому м. Запоріжжя (з 07.04.1993р. по 18.11.1993р.), який повинен бути зарахований до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

Згідно трудової книжки позивача, у період з 09.04.1986р. по 10.05.1988р. він проходив військову службу в Радянській армії.

При цьому, у період з 03.08.1986р. по 10.05.1988р. позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій (Афганістан), що підтверджується довідкою Запорізького об`єднаного міського військового комісаріату від 28.09.2016р. №56/С.

Статус позивача як учасника бойових дій підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

Відповідно до пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865, до стажу роботи позивача на посаді судді зараховується календарний період проходження строкової військової служби з 09.04.1986р. по 02.08.1986р., що становить 03 місяці 24 дні, та період проходження військової служби у складі діючої армії у період бойових дій при виконанні інтернаціонального обов`язку на території Демократичної Республіки Афганістан з 03.08.1986р. по 10.05.1988р. (1 рік 9 місяців 8 днів) у трьохкратному розмірі згідно ст. 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що становить 5 років 03 місяці 24 дні. Загальний період проходження строкової військової служби, який підлягає зарахуванню до стажу роботи позивача на посаді судді, становить 05 років 07 місяців 18 днів.
Таким чином, до стажу роботи ОСОБА_1 , який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, зараховується 21 рік 09 місяців 13 днів стажу роботи на посаді судді, 07 місяців 12 днів стажу роботи на посаді слідчого та період проходження строкової військової служби (з пільговим коефіцієнтом 3 за період з 03.08.1986р. по 10.05.1988р.) 05 років 07 місяців 18 днів.
Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 28 років 13 днів, що неправомірно не враховано відповідачем при призначенні позивачу довічного грошового утримання.

При цьому суд виходить з такого. Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід`ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей; гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захисту. Не допускається зниження рівня гарантій незалежності ї недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України, також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, незважаючи на те, що чинна редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачає врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку та призначення довічного грошового утримання, з огляду на те, що ОСОБА_1 набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення такого права суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності, суд вважає, що до стажу роботи на посаді судді позивача має бути зараховано його роботу на посаді слідчого і строк військової служби.

З огляду на викладене, дії відповідача щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 82% від суддівської винагороди, виходячи лише із стажу роботи на посаді судді, без врахування стажу роботи на посаді слідчого та строку військової служби, в тому числі в Демократичній Республіці Афганістан, суд вважає неправомірними.

Питання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці регламентуються положеннями ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року№ 4-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, та визначено, що частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання».

Таким чином відповідно до наведених положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», позивач має право на призначення щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді, який працює на відповідній посаді без обмеження граничного розміру відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016.

Відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України (в редакції Закону №1411-VIII від 02.06.2016р.) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати.

Положення цього підпункту не застосовується до пенсій, призначених учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Позивач проходив військову службу в складі діючої армії в період бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

Отже, оскільки позивач є учасником бойових дій, призначене йому щомісячне довічне грошове утримання не підлягає оподаткуванню відповідно до підпункту 164.2.19 пункту 164. 2 ст. 164 Податкового Кодексу.

При вирішенні позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити щомісячне грошове утримання з урахуванням надбавки як учаснику бойових дій, суд виходить з наявного в матеріалах справи Розпорядження 802738 від 17.10.2016р., відповідно до якого відповідачем з 05.10.2016 року позивачу як учаснику бойових дій на території інших держав, встановлене підвищення в розмірі 25 процентів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, що складає 282,50 грн., тому вимоги позову в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Вимоги позову про зобов`язання відповідача нарахувати надбавку у відповідності до п.2 ст. 1, ст. 5 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною» суд також вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», особам, зазначеним у пунктах 2, 6-8 статті 1 цього Закону, пенсії за особливі заслуги встановлюються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері пенсійного забезпечення, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.

Пункт 2 статті 1 цього Закону встановлює, що пенсії за особливі заслуги перед Україною встановлюються ветеранам війни, нагородженим за бойові дії орденом, медаллю «За відвагу» або медаллю Ушакова, незалежно від часу нагородження.

Як встановлено судом, позивач має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 .

Указом Президії Верховної Ради СРСР від 20.06.1988р. позивач нагороджений медаллю «За бойові заслуги», що підтверджується посвідченням до медалі НОМЕР_2 від 31.10.1988р.

Таким чином, оскільки позивач нагороджений за бойові дії медаллю «За бойові заслуги», що не передбачено п.1 ст. 1 Закону України «Про пенсії за особливі заслуги перед Україною», правові підстави для встановлення позивачу пенсії за особливі заслуги відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача, подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили, звіт про виконання судового рішення.

Керуючись ст.160 ч.3, ст. 167 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя щодо визначення стажу роботи на посаді судді та призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 82% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя з 05.10.2016 року призначити та виплатити з урахування раніше виплачених сум ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у розмірі 90% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання та без оподаткування.

В іншій частині вимог відмовити.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Дніпровському районі м. Запоріжжя надати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з моменту набрання законної сили.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі скарги через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Добрєв М. В.