Справа № 730/1143/16-а
Суддя: Тіслюк І. І.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
Справа №730/1143/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" грудня 2016 р. м.Борзна

Суддя Борзнянського районного суду Тіслюк І.І., розглянувши в порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області про визнання неправомірними дій та бездіяльність, зобов'язання по відновленню порушеного права на призначення довічного грошового утримання як судді у відставці,-

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області, в якому просить визнати неправомірними дії та бездіяльність, зобов'язання по відновленню порушеного права на призначення довічного грошового утримання як судді у відставці. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на законодавство, що діяло на час вступу в дію Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 28.03.2015 року, згідно якого він мав право на призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітної плати судді. Проте управлінням ПФУ в Борзнянському районі пенсію позивачу було призначено в розмірі 80% заробітної плати судді у зв'язку з відсутністю стажу роботи, необхідного для збільшення суми грошового утримання, передбаченого Законом України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 08.06.2016 року.

Оскільки, на його думку, рішення управління ПФУ в Борзнянському районі не відповідає чинному законодавству та порушує його конституційне право на пенсійне забезпечення, він змушений звернутися до суду для відновлення своїх порушених прав.

Ухвалою судді Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29 листопада 2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

Відповідач копію ухвали про відкриття скороченого провадження у справі з доданими документами отримав 30 листопада 2016 року, подавши у встановлений законом строк заперечення проти позову.

Розгляд справи проведено у порядку скороченого провадження у відповідності зі ст.183-2 КАС України без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Суддя за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження, оцінивши обставини справи, вважає їх достатніми для прийняття рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ в Борзнянському районі Чернігівської області та отримує щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року № 2453-VI із змінами, внесеними Рішенням Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 р. у розмірі 80% заробітної плати, останнім його місцем роботи була посада судді Борзнянського районного суду Чернігівської області.

07 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до управління ПФУ в Борзнянському районі про призначення довічного грошового утримання.

17 листопада 2016 року, отримавши на свій картковий рахунок грошові кошти, позивач дізнався, що довічне грошове утримання як судді у відставці йому було призначено у розмірі 80% заробітної плати судді.

18 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з відповідною заявою про перерахунок розміру довічного грошового утримання в розмірі 90% заробітної плати судді, однак листом від 23.11.2016 року йому було відмовлено в перерахунку по тій причині, що до стажу, який дає право на призначення довічного грошового утримання, управлінням ПФУ не було включено стаж роботи на посадах слідчого, старшого слідчого Борзнянського РВ УМВС України в Чернігівській області, а також половина строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та строкова служба у лавах Радянської Армії.

Згідно пункту 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній на 28.03.2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до настання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Згідно ч.4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 4015-ХІІ, було встановлено: до стажу роботи що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному та відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умовами наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005 р. № 865 встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Суд вважає безпідставними доводи відповідача про те, що відповідно до ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції від 08.06.2016 року суддя у відставці отримує щомісячне довічне утримання, яке встановлюється у розмірі 80% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді; за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2% заробітку, але не може бути більшим ніж 90% заробітної плати судді, адже згідно цієї редакції закону суддя має право на відставку за наявності не менш як 20 років стажу на посаді судді, тоді як ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Борзнянського районного суду Чернігівської області Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 року на підставі подання Вищої ради юстиції від 14.09.2016 року на цілком законних підставах, маючи 15 років стажу на посаді судді. Довічне грошове утримання позивачу було призначено відповідно до ч. 4 ст. 43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року зі змінами та доповненнями від 24.02.1994 року.

Як вбачається з документів, доданих до позову, на день звільнення з посади судді Борзнянського районного суду у відставку ОСОБА_1 має загальний стаж, необхідний для використання права на відставку і призначення довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітку судді, 31 рік 1 місяць (в тому числі 15 років 3 місяці на посаді судді; 15 років 8 місяців на посаді слідчого та старшого слідчого відділення органу внутрішніх справ Борзнянського району Чернігівської області, враховуючи, що до строку, що дає йому право на відставку, зараховується половина строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті ім. Ф.Е. Дзержинського та строкова служба у лавах Радянської Армії).

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вирішуючи позовні вимоги за позовом до суб'єкта владних повноважень, суд виходить із конституційних принципів, на яких базуються здійснення прав та свобод людини та громадянина в Україні, включаючи права на пенсійне забезпечення, які передбачені Конституцією України, з неможливості скасування та звуження права на пенсійне забезпечення. Правовою гарантією забезпечення державою цього права є виконання прийнятих на себе зобов'язань, що слідує з принципів верховенства права, закріпленого ст.8 Конституції України.

Відповідно до положень ч.1 ст.8 та ч.1 ст.58 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.3 ст.22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Отже, на даний час повинні застосовуватися ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24.02.1994 року № 4015-ХІІ.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що управління ПФУ в Борзнянському районі не мало правових підстав для призначення ОСОБА_1 довічного грошового утримання в розмірі 80% заробітної плати судді. Відмова відповідача у здійсненні перерахунку довічного грошового утримання в підвищеному розмірі не ґрунтується на конституційному принципі верховенства права, вимогах закону, дії його в часі та обставинах справи, а тому є неправомірною.

Таким чином, позовні вимоги необхідно задовольнити та визнати неправомірними дії управління ПФУ в Борзнянському районі щодо відмови у призначенні відповідачу довічного грошового утримання судді у розмірі 90% заробітної плати судді та зобов'язати здійснити перерахунок довічного грошового утримання з моменту призначення та виплату в подальшому в розмірі 90% заробітної плати судді.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки при відкритті провадження в справі за даним адміністративним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у сумі 551,20, спір вирішено на його користь, то судовий збір в сумі 551,20 грн. підлягає стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.8, ст.19, ч.3 ст.22, ч.1 ст.58, Конституції України, Законом України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року зі змінами та доповненнями від 24.02.1994 року, Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865, ст.ст.2, 71, 94, ч.4 ст.122, 158 - 163, 183-2 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати неправомірними дії управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 довічного грошового утримання у розмірі 90% заробітку судді відповідно до вимог ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року зі змінами та доповненнями від 24.02.1994 року.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області провести перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 з моменту його призначення та виплату в подальшому в розмірі 90% заробітної плати судді відповідно до вимог ч.4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 року зі змінами та доповненнями від 24.02.1994 року.

Стягнути з управління Пенсійного фонду України в Борзнянському районі Чернігівської області (за рахунок відповідних бюджетних асигнувань) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Борзнянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у порядку, встановленому ст.254 КАС України.

Суддя Борзнянського районного суду І.І. Тіслюк