Справа № 810/3382/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3382/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

07 листопада 2016 року № 810/3382/16

Суддя Київського окружного адміністративного суду Панченко Н.Д., розглянувши у м. Києві позовну заяву Державної фіскальної служби України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулась Державна фіскальна служба України з позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, у якому просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978;

- зупинити дію постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978.

Пунктом 3 частини першої статті 107 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суддя після одержання позовної заяви з’ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтею 106 цього Кодексу, яка містить перелік загальних для всіх позовних заяв елементів (реквізитів), що дають необхідну інформацію для вирішення судом питання про відкриття провадження в адміністративній справі.

В силу положень частини третьої статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати.

Частиною другою статті 87 цього Кодексу встановлено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно з приписами частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, що за подання суб’єктом владних повноважень позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 1 розмір мінімальної заробітної плати.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01.01.2016 становить 1378,00 грн.

З позовної заяви та доданих до неї матеріалів слідує, що позивачем заявлено одну немайнову вимогу, таким чином, за звернення до суду позивачу необхідно було сплатити 1378,00 грн.

Проте позивачем не долучено до матеріалів позовної заяви доказів сплати судового збору у розмірі, встановленому статтею 4 Закону України від «Про судовий збір» для позовів немайнового характеру.

Натомість позивач просить звільнити Державну фіскальну службу України від сплати судового збору, у зв’язку з відсутністю у затвердженому кошторисі видатків, призначених для оплати судового збору.

Розглядаючи дане клопотання по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 88 Кодексу адміністративного судочинства України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

Таким чином, єдиною підставою, з урахуванням якої суд може відстрочити, розстрочити або ж звільнити особу від сплати судового збору, є її майновий стан. Жодної іншої підстави для постановлення судом ухвали про відстрочення (розстрочення, звільнення) сторони від сплати судового збору ні Закон України «Про судовий збір», ні Кодекс адміністративного судочинства України не передбачають.

Пленум Вищого адміністративного суду України Постанові від 23.01.2015 № 2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 08.07.2011 №3674-VI «Про судовий збір» зазначив, що визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень майнового стану сторони. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Отже обмежене фінансування окремих категорій видатків бюджетної установи не свідчить про її незадовільний майновий стан і не може слугувати підставою для надання пільг при розгляді питання про відстрочення (розстрочення) або ж звільнення від сплати судового збору.

При цьому фактичні надходження від сплати Державною фіскальною службою України та її територіальними органами судового збору за сім місяців 2016 року склали 57,5 млн. грн., тобто лише 8,1 % від передбачених у бюджеті коштів для сплати судового збору.

З викладеного слідує, що у Державної фіскальної служби України наявні відповідні фінансові ресурси, необхідні для оплати судового збору.

Тому, беручи до уваги, що позивачем не надано жодних доказів незадовільного майнового стану, суд дійшов висновку про необґрунтованість клопотання про звільнення від сплати судового збору та відсутність підстав для його задоволення.

Також, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України у позовній заяві зазначається зміст позовних вимог згідно з частиною третьою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, а в разі подання позову до декількох відповідачів, - зміст позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Відповідно до частини 2 цієї ж статті, на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Зі змісту позовної заяви слідує, що позивач не погоджується та просить визнати протиправною та скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978.

Разом з цим, до позовної заяви позивачем було приєднано копію постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 04.10.2016 ВП № 51858058.

Окремо суд зауважує, що позивачем не було дотримано вимог частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України, якою передбачено, що до позовної заяви додаються її копії та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, крім випадків подання адміністративного позову суб'єктом владних повноважень. Суб’єкт владних повноважень при поданні адміністративного позову зобов’язаний додати до позовної заяви доказ надіслання рекомендованим листом з повідомлення про вручення відповідачу і третім особам копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Звертаючись з даним адміністративним позовом про визнання протиправною та скасування постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978, ДФС України діє не як суб’єкт владних повноважень, а як особа, яка захищає свої порушені права оскаржуваною постановою.

Тому, у даному випадку, позивач повинен долучити до позовної заяви її копію та копії всіх документів, що приєднуються до неї, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб. Натомість позивачем було долучено докази надіслання рекомендованим листом з повідомлення про вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів, що не може вважатись виконанням вимог частини 3 статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім того судом встановлено, що позивач у прохальній частині адміністративного позову просить суд зупинити дію постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 5172198.

Суд звертає увагу позивача, що за своєю юридичною природою зазначена вимога відноситься до вимог про вжиття заходів забезпечення позову.

Так, у силу частини 1 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням позивача або з власної ініціативи може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також якщо очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень.

Відповідно до положень частини 3 статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України подання адміністративного позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб'єкта владних повноважень, але суд у порядку забезпечення адміністративного позову може відповідною ухвалою зупинити дію рішення суб'єкта владних повноважень чи його окремих положень, що оскаржуються.

Таким чином, відповідна вимога про зупинення дії постанови про виконання виконавчого провадження повинна бути викладена у формі окремого клопотання про вжиття заходів забезпечення позову, вимоги до якого встановлені положеннями статті 117 Кодексу адміністративного судочинства України, з обґрунтуванням відповідних обставин, передбачених вищезазначеною статтею.

Суд також звертає увагу, що відповідно до підпункту 6 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до адміністративного суду заяви про забезпечення доказів або позову встановлюється ставка судового збору в розмірі 0,3 розміру мінімальної заробітної плати.

Однак, позивачем не заявлено клопотання про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та не надано доказу щодо сплати судового збору за подання клопотання про забезпечення позову.

Зазначені вище обставини вказують на невідповідність позовної заяви вимогам статті 106 Кодексу адміністративного судочинства України.

В силу положень статті 108 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтею 106 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначає недоліки позовної заяви, спосіб їх усунення і встановлює строк, достатній для усунення недоліків.

Недоліки позовної заяви повинні бути усунені у строк до 07 грудня 2016 року шляхом подання безпосередньо до суду:

- оригіналу документа про сплату судового збору за подання позовної заяви, що має немайновий характер, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, за належними реквізитами та у розмірі, визначеному статтею 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

- уточненої позовної заяви шляхом виключення з прохальної частини вимог, що за своєю природою становлять вимогу про вжиття заходів забезпечення позову з одночасним поданням окремого клопотання про забезпечення адміністративного позову у порядку та спосіб, що передбачений статтею 117 Кодексу адміністративного судочинства України.

- у випадку звернення з заявою про вжиття заходів забезпечення позову – надати оригінал документа про сплату судового збору у розмірі, визначеному підпунктом 6 пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI.

- належним чином засвідченої копії постанови Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про стягнення виконавчого збору від 04.10.2016 ВП № 51721978 або обґрунтованих письмових пояснень про неможливість її надання.

- копії уточненої позовної заяви та документів, що до неї приєднуються, відповідно до кількості відповідачів та третіх осіб.

Керуючись статтями 106, 108, 160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позовну заяву Державної фіскальної служби України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, - залишити без руху.

2. Позивачеві у строк до 07 грудня 2016 року усунути наведені у даній ухвалі недоліки у вказаний у ній спосіб.

3. У разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатись неподаною і повернута заявникові.

4. Копію ухвали про залишення позовної заяви без руху надіслати позивачеві за адресою, зазначеною у позовній заяві.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом п’яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Панченко Н.Д.