Справа № 350/1268/15, 2а-350/60/15
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р. Справа № 876/4862/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Іщук Л.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Попка Я.С.,

за участю секретаря судового засідання Джули В.М.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника апелянтів Іваніва О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах яких діє адвокат Іванів Олег Богданович, на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з адміністративним позовом до Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, в якому просила визнати недійсним та скасувати рішення сесії Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 19 березня 2015 року про відмову у наданні їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зобов'язати Перегінську селищну раду Рожнятівського району розглянути на найближчій сесії селищної ради питання щодо надання їй дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0.0086 га для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1

Постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року позов задоволений.

Особи, які не брали участі у справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах яких діє адвокат Іванів О.Б., оскаржили постанову суду першої інстанції. Вважають, що вона винесена без належного з'ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просять постанову суду скасувати і прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі зазначають, що позивач ОСОБА_1 не має права на цю земельну ділянку, так як не довела факту користування спірною земельною ділянкою. Крім того, звертають увагу на те, що земельна ділянка належить територіальній громаді, і апелянти - жителі смт. Перегінське - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 бажають, щоб ця земельна ділянка була використана для будівництва дитячого майданчика. Вказують, що оскаржувана постанова порушує їх права, оскільки прийнята без їх участі у справі та без врахування їхніх прав, як членів територіальної громади, на спірну земельну ділянку.

В судовому засіданні представник апелянтів підтримав апеляційну скаргу з підстав, що у ній зазначені. Позивач та її представник заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Львівського апеляційного адміністративного суду, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області № 273/52-2015 від 19 березня 2015 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0086 га для будівництва індивідуального гаражу по АДРЕСА_1 у зв'язку з тим, що згідно генплану забудови селища дана земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_1

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що оскаржуване рішення Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області є неправомірним, оскільки відмова позичу в наданні дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва індивідуального гаражу є необґрунтованою.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 185 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Системний аналіз вищевказаних норм права дає підстави стверджувати, що особа, яка подає апеляційну скаргу, має довести належними та допустимими доказами обставину дійсного (фактичного) порушення її прав, свобод, інтересів чи обов'язків.

В розумінні Кодексу адміністративного судочинства України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Тож для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені. Більше того, згідно зі ст. 71 КАС України особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Аналогічна позиція підтверджується і висновками Конституційного Суду України. Зокрема, у рішеннях № 6-рп/1997 від 25 листопада 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України та № 9-рп/1997 від 25 грудня 1997 року за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення статтей 55, 64, 124 Конституції України. Зі змісту вказаних рішень Конституційного Суду України випливає, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України законність оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень перевіряється після встановлення права на оскарження рішення.

Як встановлено апеляційним судом, позивачем за даним позовом є фізична особа - ОСОБА_1, відповідачем - Перегінська селищна рада Рожнятівського району Івано-Франківської області. Згідно із постановою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області визнано протиправним рішення Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області та зобов'язано відповідача - Перегінську селищну раду Рожнятівського району Івано-Франківської області вчинити дії. Таким чином, обов'язок виконання судового рішення покладений на відповідача - Перегінську селищну раду Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Апеляційна скарга на постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області про визнання недійсним та скасування рішення, зобов'язання вчинити дії подана особами, які не брали участі у справі - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено порушення оскаржуваним рішенням прав, свобод, інтересів чи обов'язків осіб, яка подали апеляційну скаргу. Апелянтами не наведено обставин, які б стверджували, що судове рішення будь-яким чином впливає на їх права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Покликання апелянтів на те, що вони звертались до селищної ради про те, щоб залишити земельну ділянку у розпорядження територіальної громади, апеляційний суд не бере до уваги, оскільки апелянтом на підтвердження вказаних обставин не надано належних та допустимих доказів, зокрема, не надано витягу з генерального плану забудови селища чи іншої містобудівної документації, яка визначає принципові вирішення розвитку, планування, забудови та іншого використання території населеного пункту.

Таким чином, відсутність у апелянтів прав чи обов'язків у зв'язку із оскаржуваним судовим рішенням не породжує для них, відповідно, і права на захист.

Висновок щодо застосування зазначених норм у такий спосіб, викладено у постанові Верховного Суду України від 24.02.2015 року за №21-34а15, а тому такий висновок враховується судом при вирішенні даного спору відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України. При цьому, апеляційний суд не знайшов підстав для відступлення від зазначеної правової позиції.

Отже, враховуючи те, що апелянти - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 оскаржують рішення суду у справі, у якій не є стороною, не довівши порушення оскаржуваним судовим рішенням їх прав, свобод, інтересів чи обов'язків, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність порушень прав осіб, які подали апеляційну скаргу, а отже і відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає наступне.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Як вбачається з оскаржуваного рішення, Перегінською селищною радою Рожнятівського району Івано-Франківської області відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні її заяви про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0086 га для будівництва індивідуального гаражу по вул. Великий Беріг у зв'язку з тим, що згідно генплану забудови селища дана земельна ділянка знаходиться по АДРЕСА_1

Відповідач - Перегінська селищна рада Рожнятівського району Івано-Франківської області, яка є суб'єктом владних повноважень і на яку статтею 71 КАС України покладений обов'язок доведення правомірності прийнятого нею рішення, не надала суду належних доказів для оцінки судом обставин правомірності та підставності прийнятою нею рішення.

Таким чином, з рішення Перегінської селищної ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 19.03.2015 року не можна встановити, з яких саме підстав виходила рада, ухвалюючи оспорюване рішення, а тому суд не може оцінити обставини, які слугували підставою для його винесення і прийшов до правильного висновку, що таке рішення прийняте, хоч і в межах компетенції селищної ради, але необґрунтовано та нерозсудливо.

Враховуючи вищенаведене, аналізуючи положення ч.2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд вважає, що відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятого ним рішення.

Суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому оскаржувану постанову слід залишити без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, в інтересах яких діє адвокат Іванів Олег Богданович, залишити без задоволення, а постанову Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року у справі № 350/1268/15-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий Л.П. Іщук

Судді Т.В. Онишкевич

Я.С. Попко

Ухвала складена в повному обсязі 12.12.2016 року