Справа № 815/5152/16
Суддя: Корой С. М.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5152/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року 10 год. 52 хв. м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Корой С.М.

секретаря судового засідання Лєсної Т.О.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 (за посвідченням),

представника відповідача ОСОБА_2 (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу № 1973к від 19.08.2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області О. Жученка від 19.08.2016 № 1973к, яким слідчому в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, допущені порушення вимог статей 2, 28, 219, 220, 283 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000023 від 17.01.2016 стосовно ОСОБА_3

Ухвалою суду від 10 жовтня 2016 року відкрито провадження по справі.

Свої вимоги позивач обґрунтував наступними доводами.

Наказом прокурора Одеської області від 22.06.2016р. № 1293к позивача призначено на посаду слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області. В органах прокуратури України позивач працює з 17.12.2002 року. Позивачу присвоєно класний чин радник юстиції. Позивач зазначає, що жодних дисциплінарних стягнень протягом майже 14 років він не мав та за сумлінне виконання службових обовязків за поданням керівництва прокуратури області його неодноразово заохочували. Водночас, наказом прокуратури Одеської області від 19.08.2016р. №1973к на позивача було накладено дисциплінарне стягнення, а саме оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, допущені порушення вимог статей 2, 28, 219, 220, 283 КПК України під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні. Позивач зазначає, що наказ відповідача від 19.08.2016р. №1973к є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки не ґрунтується на вимогах чинного законодавства, а викладені у ньому обставини щодо позивача не відповідають дійсності та є викривленими. Будь-яких порушень з боку позивача не було, а оголошена догана не має законного підґрунтя. Позивач вказує на те, що оскаржуваний наказ прийнятий за результатами обговорення 12.08.2016 на оперативній нараді при першому заступнику прокурора Одеської області стану досудового слідства у кримінальному провадженні №0000023 від 17.01.2016р. Разом з тим, позивач зазначає, що наради з цього приводу не було, перевірка не проводилась. Прокурором Одеської області, який приймав Наказ, особистої перевірки обставин проступку не зясовувалось.

В судовому засіданні 06.12.2016 року позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити адміністративний позов з підстав, викладених в позовній заяві.

В цьому ж судовому засіданні представник Відповідача висловив заперечення проти задоволення позову, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, вказаних у письмових запереченнях на адміністративний позов, в яких зазначив, що службове розслідування (перевірка) за фактом неналежного виконання службових обовязків ОСОБА_1 наказом прокурора Одеської області не призначалося. Між тим, згідно вимог Дисциплінарного статуту прокуратури України здійснено повне та всебічне з'ясування обставин проступку позивача. Представник відповідача вказує на те, що рішення про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності ініційовано з урахуванням того, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено у шестимісячний строк через незадовільний стан досудового слідства слідчим Іванченком С.О., не зясування обставин, які мають суттєве значення для встановлення обставин скоєння правопорушення, не виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 щодо проведення певних слідчих дій. За результатами перевірки, які підтверджуються протоколом оперативної наради та поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності, встановлено порушення позивачем вимог ст. ст. 2, 28 КПК України щодо забезпечення у розумні строки швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування обставин кримінального правопорушення. З урахуванням зясованих обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», положення ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України, а також з додержанням порядку застосування дисциплінарних стягнень, прокурором області, у межах повноважень та у спосіб, визначений законами України, видано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а відтак оскаржуване рішення прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, є правомірним та обґрунтованим.

Вивчивши матеріали адміністративної справи, позовну заяву та письмові заперечення відповідача, дослідивши та проаналізувавши надані докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що наказом прокурора Одеської області від 22.06.2016р. № 1293к позивача призначено на посаду слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області. В органах прокуратури України позивач працює з 17.12.2002 року.

Під час розгляду адміністративної справи, судом встановлено, що підставою для з'ясування наявності обставин для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності стало подання начальника управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області ОСОБА_4 від 12.08.2016, підтримане першим заступником прокурора області ОСОБА_5, про неналежне виконання ОСОБА_1 службових обовязків, яке потягло за собою грубе порушення вимог кримінального процесуального законодавства під час розслідування кримінального провадження № 000023.

Судом встановлено, що 12.08.2016 на оперативній нараді при першому заступнику прокурора Одеської області обговорено стан досудового розслідування кримінального провадження № 000023 за підозрою ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК України та вирішено питання про внесення клопотання про продовження строків слідства до 8 місяців. За результатами оперативної наради вирішено направити клопотання до Генеральної прокуратури України про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000023 за підозрою ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 367 КК України до восьми місяців та ініційовано питання про дисциплінарну відповідальність слідчого в ОВС першого слідчого відділу прокуратури області ОСОБА_1, у звязку з допущеними порушеннями кримінального процесуального законодавства при розслідуванні зазначеного кримінального провадження, що викликало необхідність продовження строку досудового розслідування.

Як пояснив представник відповідача, рішення про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності ініційовано з урахуванням того, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні не завершено у шестимісячний строк через незадовільний етан досудового слідства слідчим Іванченком С.О., не зясування обставин, які мають суттєве значення для встановлення обставин скоєння правопорушення, не виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 щодо проведення певних слідчих дій.

Згідно протоколу оперативної наради від 12.08.2016 при першому заступнику прокурора області ОСОБА_5 та поданням про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 15.08.2016 № 17/1/1-8972вн-16, встановлено порушення ОСОБА_1 вимог ст. ст. 2, 28 КПК України щодо забезпечення у розумні строки швидкого, повного та неупередженого досудового розслідування обставин кримінального правопорушення. Зокрема, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.05.2016 зобовязано слідчих, які здійснюють досудове розслідування у кримінальному провадженні, провести низку слідчих (розшукових) дій та призначити судові експертизи: судово-технічну експертизу замка сейфу з кабінету № 24; провести огляд записів камер відео спостереження слідчого управління прокуратури Одеської області у період з 04.01.2016 по 14.01.2016 та скласти відповідний протокол; провести слідчий експеримент шляхом відтворення обстановки та обставин події за участю ОСОБА_3, тощо.

Відповідач вказує на те, що слідчим Іванченком С.О. визначені слідчим суддею слідчі (розшукові) дії у повному обсязі не проведено, а саме не проведено огляд записів камер відеоспостереженння слідчого управління прокуратури області; слідчий експеримент за участю ОСОБА_3 проведено лише 16.06.2016, а судово-технічну експертизу замка сейфу з кабінету № 24 призначено лише 27.07.2016, тобто менше ніж за місяць до завершення шестимісячного строку досудового розслідування.

Згідно матеріалів справи, за клопотанням підозрюваного ОСОБА_3 від 13.07.2016 про проведення додаткових слідчих дій, слідчим Іванченком О.С. 14.07.2016 безпідставно винесено невмотивовану постанову про відмову у задоволенні клопотання. Надалі, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.07.2016 постанову про відмову у задоволенні клопотання скасовано та зобовязано слідчого повторно розглянути клопотання підозрюваного ОСОБА_3 та за результатами його розгляду прийняти вмотивоване рішення. Разом з тим, як зазначив представник відповідача, ОСОБА_1, у порушення вимог ст. 220 КПК України, 25.07.2016 повторно виніс невмотивовану постанову про відмову у задоволенні клопотання підозрюваного про проведення слідчих дій.

У результаті наведених порушень кримінального процесуального законодавства, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2016 клопотання підозрюваного ОСОБА_3 про проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0000023 задоволено та зобовязано слідчого в їх проведенні. Через неодноразове винесення слідчим Іванченком С.О. незаконних процесуальних рішень та допущення ним тяганини у розслідуванні кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2016 задоволено клопотання ОСОБА_3 про відвід слідчого Іванченка С.О. від розслідування кримінального провадження №0000023.

Відтак, враховуючи вищезазначене, відповідач робить висновок про порушення слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_1 вимог статей 2, 28, 219, 220, 283 КПК України під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000023 від 17.01.2016, які призвели до порушення прав підозрюваного ОСОБА_3 на проведення досудового розслідування та судового провадження у розумні строки. Вказані порушення сталися внаслідок неналежного виконання службових обовязків слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області ОСОБА_1

Під час розгляду адміністративної справи судом встановлено, що позивач 17.08.2016 надав прокурору Одеської області письмові пояснення з приводу вирішення питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності.

Окрім того, судом встановлено, що службова перевірка стосовно позивача з перевірки викладених вище обставин не проводилась.

З урахуванням зясованих обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», враховуючи положення ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України відповідачем прийнято оскаржуваний наказ про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Не погодившись із прийнятим наказом № 1973к від 19.08.2016 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Проаналізувавши матеріали справи, доводи викладені в позовній заяві та запереченнях проти позову, оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статус прокурорів визначає Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі Закон № 1697).

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 15 Закону № 1697 прокурором органу прокуратури є прокурор місцевої прокуратури.

Згідно з ч. 2 ст. 15 Закону № 1697 прокурори в України мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає у прокуратурі.

Загальні права та обовязки прокурора визначені ст. 19 Закону № 1697.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону № 1697 прокурор зобовязаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 19 Закону № 1697 прокурор зобовязаний: 1) виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; 3) діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 4) додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

П. 2 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Закону № 1697 визначено, що до затвердження всеукраїнською конференцією працівників прокуратури Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури застосовуються положення Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, схваленого всеукраїнською конференцією прокуратури 28 листопада 2012 року та затвердженого наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123.

Кодекс професійної етики та поведінки працівників прокуратури затверджений наказом Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 та введений в дію з 01 грудня 2012 року (далі Кодекс).

П. 2 наказу Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 на прокурорсько-слідчих працівників органів прокуратури України покладено обовязок при виконанні своїх службових обовязків та поза службою неухильно додержуватися вимог Кодексу.

П. 3 наказу Генерального прокурора України від 28 листопада 2012 року № 123 заступникам Генерального прокурора України, прокурорам обласного рівня, керівникам структурних підрозділів центрального та обласних апаратів, міським, районним, міжрайонним, районним у містах та прирівняним до них прокурорам доручено забезпечити належний контроль за додержанням підпорядкованими прокурорсько-слідчими працівниками вимог Кодексу.

В преамбулі до Кодексу зазначено, що виконання покладених на прокуратуру завдань потребує від її працівників високого професіоналізму, неупередженості, чесності, порядності та здатності протистояти намаганням неправомірного впливу на їхню службову діяльність.

Метою Кодексу є визначення основних принципів і моральних норм, якими повинні керуватися працівники прокуратури при виконанні своїх службових обов'язків та поза службою.

Згідно з положеннями ст. 1 Кодексу його завданнями є: забезпечення ефективного здійснення працівниками прокуратури своїх професійних обов'язків на підставі додержання принципів верховенства права, законності, суспільної моралі та високої культури; підвищення авторитету органів прокуратури та сприяння зміцненню довіри громадян до них; створення умов для розвитку у працівників прокуратури почуття справедливості, відповідальності, відданості справі, додержання загальнолюдських моральних цінностей, запобігання проявам корупції; формування принципової морально-правової позиції у взаєминах з колегами по службі та керівництвом.

Відповідно до ст. 2 Кодексу його дія поширюється на всіх працівників органів прокуратури. Вимоги Кодексу є обов'язковими з моменту призначення на посаду та ознайомлення з його положеннями, про що робиться письмовий запис в особовій справі працівника прокуратури.

Згідно зі ст. 4 Кодексу професійна діяльність працівників прокуратури ґрунтується на принципах: верховенства права та законності; поваги до прав і свобод людини і громадянина; незалежності та самостійності; політичної неупередженості та нейтральності; толерантності; рівності перед законом, презумпції невинуватості; справедливості та об'єктивності; професійної честі і гідності, формування довіри до прокуратури; конфіденційності; прозорості службової діяльності; утримання від виконання незаконних рішень чи доручень; недопущення конфлікту інтересів; компетентності та професіоналізму; зразковості поведінки та дисциплінованості.

Основні вимоги до професійної поведінки працівника прокуратури наведені в розділі ІІ Кодексу.

Відповідно до ст. 5 Кодексу професійна діяльність працівника прокуратури має ґрунтуватися на неухильному дотриманні конституційних принципів верховенства права та законності. При здійсненні повноважень він зобов'язаний діяти законно та в межах своєї компетенції своєчасно вживати вичерпних заходів до усунення порушень закону, від кого б вони не виходили.

Згідно зі ст. 6 Кодексу при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має поважати права та свободи людини і громадянина відповідно до вітчизняних та міжнародних правових норм, усвідомлюючи, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ст. 9 Кодексу працівник прокуратури зобов'язаний діяти справедливо, неухильно дотримуючись вимог закону щодо підстав, порядку та умов реалізації конституційних повноважень прокуратури, бути об'єктивним у своїх стосунках з органами влади, громадськістю та окремими особами. Він має усвідомлювати соціальну значущість прокурорської діяльності, міру відповідальності перед суспільством у забезпеченні захисту прав людини і громадянина та відстоюванні інтересів держави.

Він повинен дотримуватися пріоритету інтересів: представляючи інтереси держави у відносинах з іншими особами, зобов'язаний діяти виключно в інтересах держави.

Згідно з вимогами ст. 10 Кодексу працівник прокуратури повинен постійно дбати про свою компетентність, професійну честь і гідність. Своєю самовідданістю, неупередженістю, сумлінним виконанням службових обов'язків сприяти підвищенню авторитету прокуратури та зміцненню довіри громадян до неї.

Відповідно до ст. 15 Кодексу при виконанні службових обов'язків працівник прокуратури має дотримуватися загальноприйнятих норм моралі та поведінки, бути взірцем добропорядності, вихованості і культури. Порушення трудової та виконавської дисципліни, непристойна поведінка є неприпустимими для працівника прокуратури і тягнуть за собою у відповідних випадках передбачену законом відповідальність.

Розділ ІІІ Кодексу визначає основні вимоги до позаслужбової поведінки працівника прокуратури.

Так, відповідно до ст. 18 Кодексу працівник прокуратури не має права використовувати своє службове становище в особистих інтересах або в інтересах інших осіб.

Працівнику прокуратури слід уникати особистих зв'язків, фінансових і ділових взаємовідносин, що можуть вплинути на неупередженість і об'єктивність виконання професійних обов'язків, скомпрометувати високе звання працівника прокуратури, не допускати дій, висловлювань і поведінки, які можуть зашкодити його репутації та авторитету прокуратури, викликати негативний громадський резонанс. Поза службою поводити себе коректно і пристойно.

Відповідно до ст. 28 Кодексу у відносинах з громадянами поза службою працівник прокуратури має бути взірцем законослухняності, добропорядності, додержання загальновизнаних норм моралі та поведінки.

Наслідки порушення вимог Кодексу визначені ст. 30 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про прокуратуру» працівники прокуратури зобов'язані неухильно дотримуватися вимог цього Кодексу. Їх порушення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до п. 2.1 наказу Генерального прокурора України «Про організацію роботи з питань внутрішньої безпеки в органах прокуратури України» від 22 вересня 2014 року № 17гн до ганебних вчинків, скоєних прокурорами чи слідчими, відносити кримінальні, корупційні правопорушення, керування транспортними засобами у стані алкогольного чи наркотичного сп'яніння або відмову від проходження огляду з метою виявлення стану сп'яніння, порушення Присяги працівника прокуратури і Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури, які дискредитують їх як працівників прокуратури та шкодять авторитету органів прокуратури.

Відтак, суд зазначає, що позивач зобовязаний був виконувати обовязки, визначені Законом № 1697, неухильно дотримуватися Присяги працівника прокуратури України та Кодексу професійної етики та поведінки працівників прокуратури.

Підстави для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності визначені ст. 43 Закону № 1697.

Згідно з ч. 1 ст. 43 Закону № 1697 прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з таких підстав: 1) невиконання чи неналежне виконання службових обовязків; 2) необґрунтоване зволікання з розглядом звернення; 3) розголошення таємниці, що охороняється законом, яка стала відомою прокуророві під час виконання повноважень; 4) порушення встановленого законом порядку подання декларації про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру; 5) вчинення дій, що порочать звання прокурора і можуть викликати сумнів у його обєктивності, неупередженості та незалежності, у чесності та непідкупності органів прокуратури; 6) систематичне (два і більше разів протягом одного року) або одноразове грубе порушення правил прокурорської етики; 7) порушення правил внутрішнього службового розпорядку; 8) втручання чи будь-який інший вплив прокурора у випадках чи порядку, не передбачених законодавством, у службову діяльність іншого прокурора, службових, посадових осіб чи суддів, у тому числі шляхом публічних висловлювань стосовно їх рішень, дій чи бездіяльності, за відсутності при цьому ознак адміністративного чи кримінального правопорушення; 9) публічне висловлювання, яке є порушенням презумпції невинуватості.

Отже, в силу приписів п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону № 1697 невиконання чи неналежне виконання службових обовязків, є підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний статут прокуратури України затверджений постановою Верховної Ради України від 06 листопада 1991 року № 1796-ХІІ (далі Дисциплінарний статут).

Ст. 1 Дисциплінарного статуту визначено, що важливою передумовою успішного виконання покладених на прокуратуру функцій є компетентність та особиста дисципліна прокурорів і слідчих прокуратури.

Відповідно до ст. 2 Дисциплінарного статуту працівники прокуратури повинні мати високі моральні якості, бути принциповими і непримиренними до порушень законів, поєднувати виконання своїх професійних обов'язків з громадянською мужністю, справедливістю та непідкупністю. Вони повинні особисто суворо додержувати вимог закону, виявляти ініціативу в роботі, підвищувати її якість та ефективність і сприяти своєю діяльністю утвердженню верховенства закону, забезпеченню демократії, формуванню правосвідомості громадян, поваги до законів, норм та правил суспільного життя.

Будь-які порушення прокурорсько-слідчими працівниками законності та службової дисципліни підривають авторитет прокуратури, завдають шкоди інтересам держави та суспільства.

Ст. 3 Дисциплінарного статуту визначено, що цей Статут встановлює порядок притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурорсько-слідчих працівників.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту дисциплінарні стягнення щодо прокурорсько-слідчих працівників застосовуються за невиконання чи неналежне виконання службових обов'язків або за проступок, який порочить його як працівника прокуратури.

Згідно з положеннями ст. 9 Дисциплінарного статуту дисциплінарними стягненнями є: 1) догана; 2) пониження в класному чині; 3) пониження в посаді; 4) позбавлення нагрудного знаку «Почесний працівник прокуратури України»; 5) звільнення; 6) звільнення з позбавленням класного чину.

Абз. 1 ч. 3 ст. 10 Дисциплінарного статуту встановлено, що прокурори областей мають право застосовувати такі дисциплінарні стягнення: догану, пониження в посаді, звільнення, крім пониження на посаді і звільнення працівників, які призначаються Генеральним прокурором України.

Ст. 11 Дисциплінарного статуту встановлено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню вини та тяжкості проступку. Прокурор, який вирішує питання про накладення стягнення, повинен особисто з'ясувати обставини проступку та одержати письмове пояснення від особи, яка його вчинила. В разі необхідності може бути призначено службову перевірку.

З метою виявлення причин та умов, що сприяли вчиненню корупційного правопорушення, або невиконання вимог Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції» за поданням спеціально уповноваженого субєкта у сфері протидії корупції за рішенням керівника особи, яка вчинила таке правопорушення, проводиться службове розслідування відповідно до порядку проведення службового розслідування в органах прокуратури України.

Інструкція про порядок проведення службових розслідувань та службових перевірок в органах прокуратури України затверджена наказом Генерального прокурора України від 06 березня 2012 року № 20 із змінами, внесеними наказом Генерального прокурора України від 13 березня 2013 року № 98 (далі Інструкція).

Відповідно до пп. 1.1. п. 1 Інструкції службові розслідування проводяться у всіх випадках скоєння прокурорсько-слідчими працівниками корупційних кримінальних правопорушень, інших ганебних вчинків, вчинення ними або за їх участі дорожньо-транспортних пригод з тяжкими наслідками, порушення вимог щодо інформаційної безпеки, втрати службових документів, зброї та її застосування, за фактами здійснення неправомірного втручання у службову діяльність, посягань на життя, здоров'я прокурорів і слідчих, а також у випадках їх загибелі.

Згідно з пп. 1.3. п. 1 Інструкції службові перевірки можуть проводитися за іншими фактами недотримання працівника прокуратури, а також порушень виконавської дисципліни, вчинення дисциплінарних проступків, адміністративних правопорушень, не пов'язаних з корупційними діяннями та ганебними вчинками.

Таким чином, призначення службової перевірки є правом прокурора, який вирішує питання про накладення стягнення, що передбачено ч. 1 ст. 11 Дисциплінарного статуту та пп. 1.3. п. 1 Інструкції.

Відтак, суд не приймає доводи позивача про порушення процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, яке полягало у не проведенні службової перевірки.

З приводу доводів позивача про те, що у нього не були відібрані пояснення оскільки він був відсутній на оперативній нараді 12.08.2016 року, та таким чином порушено його право, суд зазначає, що в матеріалах справи наявні письмові пояснення позивача від 17.08.2016 року на імя прокурора Одеської області з приводу вирішення питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності (а.с. 86-97).

Відповідно до ст. 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення застосовується протягом одного місяця з дня виявлення проступку, не враховуючи часу службової перевірки, тимчасової непрацездатності працівника та перебування його у відпустці, але не пізніше одного року з дня вчинення проступку. Строк проведення службової перевірки не може перевищувати двох місяців. За один і той самий проступок може бути накладене тільки одне дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 13 Дисциплінарного статуту про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ прокурора, який оголошується працівнику під розписку. Копія наказу додається до особової справи.

Судом встановлено, що з урахуванням зясованих обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про прокуратуру», враховуючи положення ч. 1 ст. 8 Дисциплінарного статуту прокуратури України відповідачем прийнято наказ від 19.08.2016 № 1973к про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Таким чином, судом встановлено, що при виданні оскаржуваного наказу прокурор Одеської області діяв в межах повноважень, в порядку та способом, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, зокрема, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні, беручи до уваги, що ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову повністю.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст. ст. 2, 4, 6, 9, 11, 69-72, 86, 94, 128, 158-163, 167,186, 254 КАС України суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області О. Жученка від 19.08.2016 № 1973к, яким слідчому в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, допущені порушення вимог статей 2, 28, 219, 220, 283 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000023 від 17.01.2016 стосовно ОСОБА_3 відмовити.

Судові витрати розподілити відповідно до приписів ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено та підписано суддею 12 грудня 2016 року.

Суддя С.М. Корой

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до прокуратури Одеської області про визнання протиправним та скасування наказу прокурора Одеської області О. Жученка від 19.08.2016 № 1973к, яким слідчому в особливо важливих справах першого слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури області раднику юстиції ОСОБА_1 оголошено догану за неналежне виконання службових обовязків, допущені порушення вимог статей 2, 28, 219, 220, 283 КПК України під час здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000023 від 17.01.2016 стосовно ОСОБА_3 відмовити.

12 грудня 2016 року.