Справа № 364/1359/16-а
Суддя: Ткаченко О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 364/1359/16-а
Провадження № 2-а/364/30/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2016 року смт. Володарка

Суддя Володарського районного суду Київської області Ткаченко О. В., розглянувши в порядку скороченого провадження у приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахунку і виплати пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 29 листопада 2016 року звернувся до суду із адміністративним позовом, посилаючись на те, що він працював на державній службі та з 2003 року йому призначено пенсію як державному службовцю. У зв'язку з підвищенням заробітної плати та розміру посадового окладу працюючим державним службовцям з грудня 2015 року відповідно до постанови КМ України № 1013 від 09.12.2015 року він 24 листопада 2016 року звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії. В задоволенні даної заяви йому відповідачем було відмовлено.

Позивач просить суд визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду у Володарському районі Київської області щодо відмови їй у перерахунку пенсії державного службовця та зобов'язати відповідача провести їй з 01 грудня 2015 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця з урахуванням підвищення з 01.12.2015 р. відповідно до Постанови КМ України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Суд вважає, що позовні вимоги, не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що позивач працював на державній службі.

З 2003 року позивач отримує пенсію як державний службовець.

24 листопада 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про перерахунок пенсії (а.с.9).

В задоволенні даної заяви ОСОБА_1 відповідачем в листі від 25 листопада 2016 року № 38/Т-01 було відмовлено з посиланням на те, що чинним законодавством скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою (а.с.10-11).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходить з того, що положеннями статі 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 р. № 3723-ХІІ (далі - Закон № 3723-ХІІ) у редакції, чинній на момент призначення Позивачеві пенсії, було передбачено, що пенсія державним службовцям виплачується за рахунок держави. На одержання пенсії державних службовців мали право особи, які досягли встановленого законодавством України пенсійного віку, за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначалась у відсотковому значенні від суми їх заробітної плати. Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державних службовців здійснювався згідно з вимогами зазначеної статті Закону та в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 37-1 Закону № 3723-ХІІ визначалися порядок і умови перерахунку пенсії державним службовцям. Так, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно мав здійснюватися перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснювався виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Безпосередньо умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначалися Кабінетом Міністрів України.

Так, Кабінет Міністрів України у пункті 4 своєї постанови від 31.05.2000 р. № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії» (далі - Постанова № 865) в редакції, що діяла до 01.12.2015 р., визначив, що у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям відповідно до рішень Кабінету Міністрів України (для службовців Національного банку України відповідно до рішень його Правління) після набрання чинності Законом України від 16.01.2003 р. № 432-IV «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу» заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом № 3723-ХІІ, визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому: посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України (для службовців Національного банку України у розмірах, установлених його Правлінням) на момент виникнення права на перерахунок за відповідною посадою та рангом на момент призначення (перерахунку) пенсії; надбавки за знання та використання в роботі іноземної мови, за почесне звання «заслужений», за роботу з таємними документами залежно від ступеня таємності інформації, доплата за науковий ступінь кандидата або доктора наук враховуються в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично встановлені особі; премія, крім премій, зазначених у другому реченні цього абзацу, та інші надбавки враховуються в середніх розмірах відносно визначених законодавством таких виплат за відповідною посадою (посадами) у тому державному органі, звідки особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. Премія до державних, професійних свят та ювілейних дат, виплачена у місяці підвищення заробітної плати, враховується в розмірі 1/12 середнього розміру цієї премії (премій), визначеного за відповідною посадою (посадами), з якої призначено (перераховано) пенсію. За бажанням осіб, під час перерахунку пенсій виплати, отримані на час призначення (перерахунку) пенсії (крім посадових окладів, надбавок за ранг, вислугу років), визначаються у порядку, передбаченому абзацами першим - п'ятим пункту 1 та пунктом 2 цієї постанови.

Проте, цитований пункт Постанови № 865 був скасований постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 (далі - Постанова № 1013), яка набрала чинності з дня її опублікування та застосовується з 01 грудня 2015 року.

Крім того, з 01 травня 2016 року набув чинності новий Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 р. № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), яким відповідно було скасовано попередній Закону № 3723-XII, а також зобов'язано Кабінет Міністрів України у місячний строк з дня набрання чинності Законом № 889-VIII привести свої нормативно-правові акти та забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом (пункти 1, 2, 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII).

Відтак, стаття 37-1 Закону № 3723-XII, що визначала умови та порядок перерахунку пенсій державних службовців, з 01 травня 2016 року втратила чинність.

Статтею 90 Закону № 889-VIII, що набув чинності, як зазначалося з 01 травня 2016 року, встановлено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яким, у свою чергу, не передбачено право державних службовців на перерахунок пенсії у зв'язку зі збільшення грошового забезпечення працюючих осіб.

Отже, законодавство, що регулює спірні правовідносини, змінилося і за станом на 30 листопада 2016 року, коли Позивач звернулась з вимогою до Відповідача про перерахунок пенсії державного службовця, вже не містить законодавчих підстав для такого перерахунку.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Положенням про Пенсійний фонд, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 р. № 280, передбачено, що Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Що ж до посилання Позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, заборонене Конституцією України, суд звертає увагу на те, що подібні питання неодноразово були предметом розгляду як Конституційного Суду України, так і Європейського суду з прав людини, в тому числі у справах проти України.

Так, Конституційним Судом України в рішенні від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012 надано офіційне тлумачення окремих положень Конституції України, Бюджетного кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України про те, що однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України, а суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності, що передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

У мотивувальній частині зазначеного рішення Конституційний Суд України, звертаючись до припису частини другої статті 46 Конституції України, яким гарантується право на соціальний захист, у тому числі загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, зауважив одночасно, що за рахунок бюджетних джерел забезпечується соціальний захист широких верств населення країни, серед яких особи, що отримують пенсії та інші види соціальних виплат та допомоги. Це зобов'язує державу дотримуватися частин першої, третьої статті 95 Основного Закону України, згідно з якими бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами.

Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних (фінансових) можливостей держави (рішення Конституційного суду України від 08.10.2008 р. № 20-рп/2008, від 27.11.2008 р. № 26-рп/2008, від 26.12.2011 р. № 20-рп/2011, від 25.01.2012 р. № 3-рп/2012).

Відповідно до статті 22 Загальної декларації прав людини (1948 р.) кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення і на здійснення необхідних для підтримання її гідності і для вільного розвитку її особи прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Статтею 2 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права (1966 р.) держави зобов'язані забезпечити здійснення прав, що передбачені цим Пактом, у максимальних межах наявних ресурсів.

Згідно практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як до джерела права згідно з вимогами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд враховує правові позиції ЄСПЛ, викладені, зокрема, в його рішеннях від 09.10.1979 р. у справі «Ейрі проти Ірландії» та від 12.10.2004 р. у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії», про те, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, і такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат.

У пунктах 21, 25, 26, 28 рішення від 03.06.2014 р. у справі «Великода проти України» ЄСПЛ, ставши на бік держави-відповідача, повторно до своїх попередній позицій наголосив, що законодавчі норми щодо пенсійного забезпечення можуть змінюватися, а відповідне судове рішення не може бути гарантією проти таких змін у майбутньому (рішення від 14.02.2012 р. у справі «Аррас та інші проти Італії», та від 13.04.2006 р. у справі «Сухобоков проти Росії»), а також нагадав, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі (ухвала від 15.03.2001 р. у справі «Амола проти Фінляндії»). Має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Тож держава-відповідач має широке поле свободи розсуду щодо досягнення балансу між правами, що є предметом спору, та економічною політикою.

Враховуючи викладені обставини та докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд вважає, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії Позивача на підставі статті 37-1 Закону № 3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакції, яка втратила чинність, як він просить у своєму адміністративному позові, та приймає до уваги доводи апелянта щодо зміни законодавчого регулювання спірних правовідносин.

Крім того, суд встановив, що Позивач у своєму адміністративному позові просить суд зобов'язати Відповідача здійснити перерахунок її пенсії з 01 грудня 2016 року, а сам позов був поданий до суду 29 листопада 2016 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі статтею 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду на підставі пункту 9 частини першої статті 155 КАС України якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на те, що за визначенням статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія є щомісячною пенсійною виплатою. Тож Позивач, отримуючи пенсію кожного місяця, була обізнана щодо її розміру.

Підставою для звернення Позивача до суду стало підвищення заробітної плати працюючих державних службовців згідно з Постановою № 1013, яка є нормативно-правовим актом, що був оприлюднений в офіційних виданнях, зокрема в газеті «Урядовий кур'єр» від 15.12.2015 р. № 234 та у виданні «Офіційний вісник України» від 25.12.2015 р. № 100, а відтак Позивач мав реальну можливість завчасно ознайомитися з цієї Урядовою постановою, своєчасно подати відповідну заяву до органів Пенсійного фонду України та, в разі відмови, звернутися до суду з відповідним позовом у межах шестимісячного строку.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Проте, як встановлено судом, у зазначений період Позивач не зверталась до Відповідача із заявою та відповідною довідкою для перерахунку її пенсії, а тому у Відповідача не виникало обов'язку здійснити такі дії і права Позивача не порушувалися. Так само до суду Позивач звернулася з цим адміністративним позовом лише 29 листопада 2016 року, тобто з пропуском визначеного частиною другою статті 99 КАС України строку без зазначення і за відсутності жодних поважних причин для його поновлення.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне, в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 17, 18, 71, 99, 100, 104-106, 183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Володарському районі Київської області, про визнання дій неправомірними та зобов'язання перерахунку і виплати пенсії - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Апеляційна скарга подається до Адміністративного суду апеляційної інстанції через Володарський районний суд Київської області.

Суддя: О. В. Ткаченко