Справа № 803/911/14
Суддя: Костюкевич Сергій Федорович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року Справа № 803/911/14

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Костюкевича С.Ф.,

при секретарі судового засідання Шафранюк І.Ф.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Волинської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 митниці Міндоходів (далі ОСОБА_4 митниця, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.11.2013 року №205070000/2013/00175.

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015 року, в задоволені адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2016 року касаційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 задоволено частково, постанову Волинського окружного адміністративного суду від 04.06.2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 27.07.2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 18.11.2016 року прийнято справу до провадження, замінено відповідача ОСОБА_4 митницю Міндоходів на Волинську митницю ДФС.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем необґрунтовано та неправомірно було відмовлено у здійсненні митного оформлення товару морожене серце свійських свиней вагою нетто 4000 кг на загальну суму 2 720 євро та морожена печінка свійських свиней вагою нетто 16000 кг на загальну суму 7 680 євро придбаного позивачем згідно контракту від 14.11.2013 року №55/2013/DE, укладеного із підприємством «Ahlborn Fleisch Handelsgesellschaft mbH» (Німеччина), за інвойсом від 15.11.2013 року № 1075.

Для митного оформлення й митного контролю товарів відповідачу було надано усі необхідні документи. В графах 12, 45 митної декларації (далі МД) від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047 позивачем вказано митну вартість товару морожене серце свійських свиней в сумі 32 850 грн. 80 коп., що є еквівалентом 3 040,58 євро, з них: 2 720 євро - заявлена вартість товару, 320,58 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару, та вказано митну вартість товару морожена печінка свійських свиней в сумі 96 798 грн. 86 коп., що є еквівалентом 8 959,42 євро, з них: 7 680 євро - заявлена вартість товару, 1 279,42 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару. При цьому позивачем за правилами статті 58 Митного кодексу України застосовано основний метод визначення митної вартості - за ціною договору (контракту) товарів, що імпортуються.

За результатами розгляду 19.11.2013 року відповідачем була оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення (далі картка відмови) №205070000/2013/00175, в звязку з невідповідністю заповнення граф 12, 45 ВМД вимогам статті 53 Митного кодексу України та прийняття рішення про визначення митної вартості від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 (далі рішення).

Згідно із рішенням про коригування митної вартості товару від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 митна вартість товару морожене серце свійських свиней була визначена в розмірі 0,9839 євро за 1 кг, що становить 3 935,78 євро за партію товару вагою 4000 кг та митна вартість товару морожена печінка свійських свиней в розмірі 1,0653 євро за 1 кг, що становить 17 045,20 євро за партію товару вагою 16000 кг. Отже, різниця між задекларованою позивачем за основним методом митною вартістю та визначеною ОСОБА_4 митницею митною вартістю товару морожене серце свійських свиней становить 895,20 євро та товару морожена печінка свійських свиней становить 8 095,78 євро за всю партію товару.

З метою запобігання псуванню товару та понесенню додаткових витрат за транспортні послуги 19.11.2013 року позивачем було подано нову МД №205070000/2013/057074 із зазначенням у графах 12, 45 митної вартості товару, визначеної митницею. Митне оформлення проведено за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.

24.01.2014 року, відповідно до вимог частини восьмої статті 55 Митного кодексу України, позивачем органу доходів і зборів надано документи, які витребовувались та заяву про остаточне рішення щодо визначення митної вартості товару.

Листом від 31 січня 2014 року №1/1.2-6/476 позивача повідомлено, що ОСОБА_4 митницею було розглянуто усі надані документи та про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом з підстав невідповідності зазначення умов поставки у прайс-листі та митній декларації, невідповідності цін, зазначених у висновку Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» (далі ДП «Укрпромзовнішекспертиза») цінам, спеціалізованих джерел.

Позивач вважає, що усі вимоги митного органу були виконані, а подані додаткові документи та відомості, з урахуванням позиції відповідача, підтверджують заявлену митну вартість спірного товару та безпідставно не взяті до уваги митним органом.

Позивач просить визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товару від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.11.2013 року №205070000/2013/00175.

В судовому засіданні представник позивача адміністративний позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні адміністративний позов не визнала з підстав, викладених у письмових запереченнях та додаткових поясненнях, та просила відмовити у його задоволенні. В поданих до суду письмових запереченнях покладається на наступне.

При здійсненні митного оформлення товару за митною декларацією від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, ОСОБА_4 митницею було встановлено, що згідно з ціновою інформацією ЄАІС Державної митної служби України середня митна вартість товару морожене серце свійських свиней становить 0,9839 євро за 1 кг, середня митна вартість товару морожена печінка свійських свиней 1,0653 євро за 1 кг.

ОСОБА_4 митницею у відповідності до частини шостої статті 55 Митного кодексу України було проведено процедуру консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в органі доходів і зборів. Результати даної процедури та неприйнятність застосування методів визначення митної вартості товарів, що передують резервному відображені в графі 33 рішення про коригування митної вартості товару від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 .

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товару від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 органом доходів і зборів була також врахована цінова інформація митних декларацій від 25.10.2013 року №125110007/2013/807988 та від 08.11.2013 року №205020005/2013/8975.

У звязку з неможливістю декларанта надати органу доходів і зборів додаткові документи, що були витребувані згідно із частиною третьою статті 53 Митного кодексу України, небезпеки псування товару та простою транспорту, необхідності дотримання вимог статті 255 Митного кодексу України щодо завершення митного оформлення протягом чотирьох робочих годин, позивачу було відмовлено у митному оформленні товару морожене серце свійських свиней та морожена печінка свійських свиней за заявленою ним митною вартістю у відповідності до пункту 2 частини шостої статті 54 та статті 256 Митного кодексу України.

За результатами розгляду витребуваних органом доходів і зборів документів для підтвердження заявленої митної вартості товару посадовими особами ОСОБА_4 митниці було встановлено, що в листі ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 24.01.2014 року №264 зазначено умови поставки FCA, а у прайс-листі від виробника від 13.11.2013 року ціни вказані на умовах поставки EXW, тому зазначений лист носить лише консультаційний характер та не може бути використаним для підтвердження вартості на вищевказаний товар.

На підставі вищевикладеного, вважає, що рішення про коригування митної вартості товару від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 19.11.2013 року №205070000/2013/00175 прийняті у відповідності до вимог Митного кодексу України, а тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення, враховуючи наступне.

Частина 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В00 № 365488 ОСОБА_3 зареєстрована як фізична особа-підприємець виконавчим комітетом Луцької міської ради Волинської області 14.12.2004 року.

14.11.2013 року між підприємцем ОСОБА_3 (покупець) та підприємством «Ahlborn Fleisch Handelsgesellschaft mbH» (Німеччина) (продавець) укладений контракт №55/2013/DE за умовами якого продавець зобовязується продати, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар м'ясо заморожене свійських свиней, а також субпродукти, кістки та інші м'ясопродукти згідно інвойсу.

Розділами 4, 5 контракту від 14.11.2013 року №55/2013/DE визначено, що оплата здійснюється у формі 100% передоплати на підставі проформи-інвойса за день до відвантаження або по факту поставки товару. Поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах Правил Інкотермс-2010, а саме FCA або EXW.

Відповідно до пункту 2.2.2 контракту про перевезення від 03.01.2013 року №2/2013/PL замовник підприємець ОСОБА_3 зобовязується забезпечити упаковку і маркування вантажу, і перед подачею транспортного засобу підготувати вантаж для навантаження і забезпечити оперативне навантаження/розвантаження транспортного засобу.

19.11.2013 року позивач ввезла на митну територію України, товар морожене серце свійських свиней вагою нетто 4 000 кг на загальну суму 2 720 євро та морожену печінку свійських свиней вагою нетто 16 000 кг на загальну суму 7 680 євро.

Для митного оформлення вказаного товару декларантом були подані на митний пост «Луцьк» ОСОБА_4 митниці наступні документи: контракт від 14.11.2013 року №55/2013/DE, рахунок-фактура (інвойс) від 15.11.2013 року № 1075, МД від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, декларація митної вартості (ДМВ) від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, міжнародна товаротранспортна накладна від 15.11.2013 року CMR №1075/13, сертифікат про походження товару від 15.11.2013 року №А 13905226, ветеринарне свідоцтво від 19.11.2013 року ВРД-00 №904765, сертифікат якості від 15.11.2013 року, контракт на перевезення товару від 03.01.2013 року №2/2013/PL, довідка про транспортні витрати від 19.11.2013 року, інші документи, перелічені в графі 44 МД.

В графах 12, 45 МД від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047 було вказано митну вартість товару морожене серце свійських свиней в сумі 32 850 грн. 80 коп., що є еквівалентом 3 040,58 євро, з них: 2 720 євро - заявлена вартість товару, 320,58 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару, та вказано митну вартість товару морожена печінка свійських свиней в сумі 96 798 грн. 86 коп., що є еквівалентом 8 959,42 євро, з них: 7 680 євро - заявлена вартість товару, 1 279,42 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару.

19.11.2013 року ОСОБА_4 митницею було відмовлено у митному оформленні товару та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №205070000/2013/00175, у якій зазначено про відмову у митному оформленні (випуску) товарів з таких причин: невідповідність заповнення граф 12, 45 МД вимогам статті 53 Митного кодексу України; прийняття рішення про визначення митної вартості товару від 19.11.2013 року № 205000006/2013/000121/2.

У картці відмови відповідач розяснив вимоги, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення: приведення рівня митної вартості в графах 12, 45 МД у відповідність до рішення про визначення митної вартості від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2.

У рішенні від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2 про коригування митної вартості товару ОСОБА_4 митницею визначено митну вартість товару морожене серце свійських свиней в розмірі 0,9839 євро за 1 кг, що становить 3 935,78 євро за партію товару вагою 4 000 кг та митну вартість товару морожена печінка свійських свиней в розмірі 1,0653 євро за 1 кг, що становить 17 045,20 євро за партію товару вагою 16 000 кг, посилаючись на цінову інформацію ЄАІС Державної митної служби України, при цьому була врахована також цінова інформація митних декларацій від 25.10.2013 року №125110007/2013/807988 та від 08.11.2013 року № 205020005/2013/8975.

Отже, різниця між митною вартістю задекларованою позивачем за основним методом та митною вартістю визначеною ОСОБА_4 митницею товару морожене серце свійських свиней становить 895,20 євро та товару морожена печінка свійських свиней становить 8 095,78 євро за всю партію товару.

В результаті таких дій посадових осіб митниці, з метою запобігання псуванню товару та понесенню додаткових витрат за транспортні послуги 19.11.2013 року позивачем було подано нову МД №205070000/2013/057074 із зазначенням у графах 12, 45 митної вартості товару, визначеної митницею. Митне оформлення проведено за другорядним резервним методом із застосуванням гарантійних зобов'язань - грошової застави.

24.01.2014 року, відповідно до вимог частини восьмої статті 55 Митного кодексу України, позивачем органу доходів і зборів надано документи, які витребовувались та заяву про остаточне рішення щодо визначення митної вартості товару.

Листом від 31 січня 2014 року №1/1.2-6/476 позивача повідомлено, що ОСОБА_4 митницею було розглянуто усі надані документи та про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом з підстав невідповідності зазначення умов поставки у прайс-листі та митній декларації, невідповідності цін, зазначених у висновку Державного підприємства «Укрпромзовнішекспертиза» (далі ДП «Укрпромзовнішекспертиза») цінам, спеціалізованих джерел.

Частиною третьою статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду, відповідач не довів правомірність оскаржуваних в даній адміністративній справі рішень, з огляду на таке.

Спірні правовідносини виникли між сторонами стосовно відмови контролюючого органу ОСОБА_4 митниці декларанту ФОП ОСОБА_3 у здійсненні митного оформлення з підстав невідповідності заявленої митної вартості товару, а, відтак, врегульовані Митним кодексом України (далі МК України) в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 49 МК визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частини першої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частинами першою третьою статті 52 цього ж Кодексу заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як передбачено частинами другою третьою статті 53 МК України, документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Частинами першою третьою статті 54 вказаного Кодексу визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, сьомої девятої статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Частинами першою другою статті 57 вказаного Кодексу передбачено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Частинами першою третьою статті 256 МК України визначено, що відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз'яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження. Рішення про відмову у митному оформленні приймається в межах строку, відведеного статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення. Неприйняття такого рішення протягом зазначеного строку є бездіяльністю, яка може бути оскаржена в порядку, встановленому главою 4 цього Кодексу.

Як слідує із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу правильності визначення декларантом митної вартості товару «морожене серце свійських свиней та морожена печінка свійських свиней» за основним методом (за ціною договору) та надання відповідачу необхідних додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару.

В графах 12, 45 ВМД від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047 позивачем було вказано митну вартість товару морожене серце свійських свиней в сумі 32 850 грн. 80 коп., що є еквівалентом 3 040,58 євро, з них: 2 720 євро - заявлена вартість товару, 320,58 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару, та вказано митну вартість товару морожена печінка свійських свиней в сумі 96 798 грн. 86 коп., що є еквівалентом 8 959,42 євро, з них: 7 680 євро - заявлена вартість товару, 1 279,42 євро - вартість перевезення товару та 0,00 євро вартість навантаження, розвантаження, страхування товару.

У графі 33 оскаржуваного Рішення митний орган зазначив, що митна вартість товарів за ціною договору щодо товарів, які ввозяться на митну територію України, не може бути визнана у звязку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом обраним декларантом та містять розбіжності та неточності.

Тому, згідно із положеннями статтей 53, 54 МК України, для підтвердження заявленої митної вартості товару декларанту було запропоновано надати наступні документи: прас-лист від виробника товарів; висновок про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; фактури на закупівлю товарів.

В судовому засіданні встановлено, що декларантом, в межах строків, визначених статтею 55 МК України, були надані органу доходів і зборів додаткові документи для підтвердження заявленої ним митної вартості товарів, проте листом від 31.01.2014 року №1/1.2-6/476 позивача було повідомлено про неможливість застосування митної вартості, заявленої декларантом з підстав невідповідності зазначення умов поставки у прайс-листі та митній декларації, невідповідності цін, зазначених у висновку ДП «Укрпромзовнішекспертиза» цінам, спеціалізованих джерел.

На думку суду, відповідачем безпідставно було відмовлено у визнанні заявленої митної вартості вказаного вище товару, виходячи з такого.

Частиною З статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелічені у цій статті.

Наведене свідчить про обов'язок митного органу зазначити конкретні обставини, що викликають такі сумніви, та причини неможливості підтвердження заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також зазначити конкретні документи, надання яких може розвіяти вказані сумніви.

Право митного органу витребовувати додаткові документи повинно бути належним чином обґрунтованим, та використовуватись суб'єктом владних повноважень добросовісно, без зловживань з врахуванням інтересів всіх учасників декларування, для встановлення об'єктивних обставин заявленої митної вартості.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен чітко вказати, які саме складові митної вартості, на його думку, є непідтвердженими, а також які документи слід надати для підтвердження того чи іншого показника.

Як встановлено частиною 7 статті 54 МК України, у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Тобто в будь-якому випадку рішення митного органу повинно бути належно мотивованим та доведеним.

Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 12.04.2016 року в справі № 813/7851/13-а.

Так, митний орган витребував у позивача висновки про вартісні і якісні характеристики товару підготовлені спеціалізованою експертною організацією та прайс-лист виробника товару, надання яких в певних випадках передбачені ч. З ст. 53 МК України.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено вичерпний перелік підстав для витребовування документів, які перелічені у цій статті. Зокрема до таких підстав відносяться випадки, коли документи, передбачені у ч. 2 цієї статті:

- містять розбіжності;

- містять наявні ознаки підробки;

- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Проте, як встановлено судом, у гр. 33 оскаржуваного рішення та гр. «Для відміток митного органу» №205070000/2013/057047 від 19.11.2013 року, відповідач не встановив жодної із вищезазначених обставин, яка б йому давала право витребовувати вищезазначені документи за ч. 3 ст. 53 МК України.

Таким чином, суд приходить до висновку, що така вимога є протиправною з врахуванням вказаної вище правової позиції Верховного суду України та ч. 3 ст. 53 МК України.

Також слід зауважити, що на вимогу про надання висновків про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлені спеціалізованими експертними організаціям, декларантом протягом строку дії гарантійних зобов'язань у відповідності до ч. 8 ст. 55 МК України на підтвердження вартісних характеристик товару було надано висновок ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 24.01.2014 року №264.

З висновку від 24.01.2014 року №264 вбачається, що рівень цін на м'ясну продукцію: серце свиняче заморожене, печінка свиняча заморожена, що імпортуються згідно інвойсу №1075 від 15.11.2013 року до контракту №55/2013/DE від 14.11.2013 року відповідає поточній кон'юнктурі ринку.

В листі від 31.01.2014 року митний орган зазначив, що даний висновок носить виключно інформаційний характер, оскільки зазначені в ньому ціни не відповідають цінам, зазначеним в спеціалізованих джерелах.

Проте, Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 01.11.2016 року, прийнятій в рамках даної справи вказав на необґрунтованість посилання митного органу на неповноту відомостей, що містить лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 24.01.2014 року №264 як на підставу для витребування додаткових документів, оскільки зазначений документ не є документом, що підтверджує митну вартість товару відповідно до положень ч. 2 ст. 53 МК України.

Враховуючи викладене, висновок ОСОБА_4 митниці щодо неповноти відомостей, що містить лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не міг слугувати підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, оскільки цей документ не є документом, що підтверджує митну вартість товару відповідно до положень ч. 2 ст. 53 МК України.

Щодо витрат на навантаження та вивантаження товару слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді даної справи у суді першої інстанції, відповідач висловлював позицію щодо необґрунтованого не включення позивачем до митної вартості товару такої складової, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанцій зазначалось що поставка товару здійснювалась позивачем на умовах EXW (Інкотермс 2010).

У той же час, відповідно до пункту 5.1 контракту від 14.11.2013 року №55/2013/DE поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах Правил Інкотермс-2010, а саме FCA або EXW, що зазначені в інвойсі.

Згідно з даними графи 20 митної декларації від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, інвойсу №14/11/13 від 14.11.2013 року, гр. 15 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості поставка товару здійснювалась на умовах FCA.

Відповідно до положень Правил Інкотермс 2010 термін FCA «франко-перевізник» означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару.

На дану обставину також звернув увагу і суд касаційної інстанції, провертаючи справу на новий розгляд в своїй ухвалі від 01.11.2016 року ВАСУ вказав, що судами попередніх інстанцій обставини, пов'язані із здійсненням поставки на умовах FCA не встановлювалися; питання необхідності включення витрат на навантаження до митної вартості, виходячи із вказаних умов поставки, у тому числі із врахуванням місця поставки, судами не досліджувалось.

Як передбачено пунктом 5.1 контракту купівлі - продажу № 55/20ІЗ/DE від 14.11.2013 року поставка товару здійснюється автотранспортом на територію України на умовах згідно Правилам Інкотермс-2010, а саме FCA, EXW вказаних в інвойсі. Як передбачено у інвойсі № 531 від 12.08.2014 року поставка товару здійснювалася на умовах FCA Dissen загрузка на транспортний засіб та митне оформлення входить в ціну товару. Страхування товару не проводилось. У відповідності до Правил Інкотермс-2010 Термін FCA (франко перевізник) означає, що что продавець здійснює передачу товару перевізнику чи іншій особі, вказаній покупцем, на своєму складі або в іншому визначеному місці. Транспортування товару від місця загрузки здійснюється за рахунок Покупця товару. За умовами FCA на продавця можуть бути покладені обов'язки з очищення товару від мит для його вивезення. Обовязків по страхуванню товару для Продавця та Покупця не передбачено. Якщо поставка здійснюється на складі продавця, то продавець несе відповідальність за навантаження. Таким чином, оскільки поставка товару здійснювалась на складі Продавця, а не Покупця, (що обумовили Сторони в п. 5.1. контракту, інвойсі тощо), відповідно усі витрати по навантаженню товару були покладені на Продавця. Відтак, такі витрати не входять до митної вартості.

Щодо місця завантаження товару слід зазначити, що відповідно до графи 20 митної декларації від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, інвойсу №14/11/13 від 14.11.2013 року, гр. 15 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, поставка товару здійснювалась на умовах FCA Dissen (Німеччина).

Відповідно до розділу 10 Контракту №55/2013/DE від 14.11.2013 року, місцезнаходження продавця товару - компанії «Ahlborn Fleisch Handelsgesellschaft mbH» є місто Dissen (Німеччина).

Тобто місцезнаходження продавця товару співпадає з місцем поставки товару, таким чином поставка товару відбувалась на площах продавця.

Тому, враховуючи вимоги правил Інкотермс 2010 та висновку ВАСУ в даній справі щодо порядку застосування терміну FCA по витратах на навантаження товару, так як поставка здійснювалась на площах продавця, він же і ніс відповідальність за завантаження товару.

Відповідно до п.п. 6 п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати, понесені покупцем: витрати на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Тому, враховуючи, що продавець відповідав за навантаження товару на транспортний засіб, а покупець відповідно не ніс таких витрат, в силу п.п. 6 п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України, такі витрати не є складовою митної вартості товару та не підлягають включенню до такої вартості.

Таким чином доводи відповідача щодо необґрунтованого не включення позивачем до митної вартості товару такої складової, як витрати на навантаження оцінюваних товарів, пов'язані з їх транспортуванням до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України є безпідставними.

Крім того, як свідчить гр. 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, митна вартість товару була визначена із застосуванням резервного методу (ст. 64 МК України) на підставі ВМД №125110007/2013/807988 від 25.10.2013 року та №205020005/2013/8975 від 08.11.2013 року наявних у митного органу.

Однак, будь-яких належних доказів відповідачем не представлено чому у відповідності до положень ч. З ст. 57 та ст. 59, 60 МК України, вищезазначені декларації не можна було використати для визначення митної вартості товару за методом 2а - метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів (ст. 59 МК України) або 26 - метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів (ст. 60 МК України).

Тобто відповідач не обґрунтував неможливість визначення митної вартості товару в послідовному порядку за методами 2а-2б у відповідності до положень ч. З ст. 57 та ст. 59, 60 МК України.

Також, за загальним правилом формально інший рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, сам по собі не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

Митний орган має право самостійно визначати митну вартість товарів, однак це повинно відбуватись із дотриманням вимог чинного законодавства, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, з врахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення. Посилання відповідача на результати порівнянь рівня заявленої митної вартості товарів та наявність певної різниці між заявленою декларантом вартістю та рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснене, на нашу думку, є безпідставним, оскільки зазначене не входить до виключного переліку підстав для відмови митного органу у митному оформленні товарів, які визначені частиною шостою статті 54 МК України.

Наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що товар, який задекларовано декларантом, іншими особами розмитнювався за іншою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення митним органом контролю митної вартості, не дає підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом, оскільки торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).

Враховуючи те, що автоматизована система аналізу та управління ризиками з об'єктивних причин не містить усієї інформації, що стосується суб'єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, такі дані не можуть мати першочергового значення у порівнянні з наданими позивачем первинними документами про товар.

Проаналізувавши вищенаведені митні декларації слід зазначити, що визначення митної вартості за ними відбувалось за резервним методом, тобто митна вартість ґрунтується на раніше визначених та/або визнаних митним органом вартостях, але у будь-якому випадку не на дійсній ціні імпортованого товару. За таких обставин не можна вважати таку вартість обґрунтованою.

Крім того, у своїх поясненнях відповідач вказує, що у відповідності до договору з перевезення від 03.01.2013 року №2/2013/PL обов'язок з навантаження товару на транспортний засіб лежить на Позивачу. Таку позицію митний орган обґрунтовує п. 2.2.2. цього правочину, згідно якого, замовник (ФОП ОСОБА_3В.) зобов'язаний забезпечити упаковку і маркування товару, і перед наданням транспортного засобу підготувати вантаж для навантаження і забезпечити оперативне навантаження/розвантаження транспортного засобу. Відповідач вказує, що відповідно до довідки про транспортні витрати позивач витрат по навантаженню товару на транспортний засіб не понесла. З врахуванням викладеного відповідач робить висновок, що обов'язок по навантаженню товару на транспортний засіб лежить на позивачу, проте суд не погоджується з такими доводами відповідача з огляду на наступне.

Проаналізувавши п. 2.2.2 договору на перевезення суд приходить до висновку, що вказана умова договору не передбачає обов'язок замовника (ФОП ОСОБА_3В.) здійснити навантаження товару (оскільки контрактом прописано лише обов'язок замовника здійснити забезпечення навантаження. В даному випадку завантаження товару на транспортний засіб здійснювалось силами продавця товару у відповідності до вимог терміну FCA правил Інкотермс 2010 (обґрунтування наведені в попередніх додаткових поясненнях Позивача).

Таким чином, поклавши на продавця товару обов'язки щодо навантаження товару на транспортний засіб, покупець (ФОП ОСОБА_3В.) фактично виконала умову п. 2.2.2 контракту на перевезення, оскільки забезпечила оперативне навантаження товару на транспортний засіб силами продавця товару. В контракті на перевезення відсутня умова про особисте навантаження товару Позивачем.

При цьому посилання відповідача на той факт, що відповідно до п.п. б п. 1 ч. 10 ст. 58 МК України, витрати на навантаження є обов'язковою складовою, а тому не включення їх до митної вартості товару вказує на неможливість застосування першого методу визначення митної вартості є необґрунтованим.

П. 6 ч. 10 ст. 58 МК України передбачає обов'язковість включення до митної вартості товару витрат на навантаження товару тільки в тому випадку, коли такі витрати несе покупець товару.

Враховуючи, що продавець відповідав за навантаження товару на транспортний засіб, а покупець відповідно не ніс таких витрат, в силу п.п. б п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного Кодексу України, такі витрати не є складовою митної вартості товару та не підлягають включенню до такої вартості.

При цьому вказана норма ст. 58 МК України сформульована таким чином, що навіть якщо витрати на навантаження не були включені продавцем до ціни товару, такі витрати підлягають включенню до митної вартості товару тільки у випадку коли вони були понесені покупцем товару.

Тобто, якщо продавець товару відповідає за навантаження товару на транспортний засіб, такі витрати у будь-якому випадку не підлягають включенню до митної вартості товару в незалежності від того чи були чи не були такі витрати включенні до фактурної ціни товару.

Крім того, слід зазначити, що положення ст. 53 МК України свідчать про обов'язок митного органу зазначити конкретні обставини, що викликають сумніви у поданих декларантом документах та причини неможливості підтвердження заявленої митної вартості на підставі наданих декларантом документів, а також зазначити конкретні документи, надання яких може розвіяти вказані сумніви.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен чітко вказати, які саме складові митної вартості, на його думку, є непідтвердженими, а також які документи слід надати для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, під час здійснення митного оформлення товару, митний орган не повідомляв декларанта про наявність сумнівів у витратах на навантаження товару.

При цьому витребувані відповідачем документи (прас-лист, експертний висновок та фактура на закупівлю товару) були достатніми.

Враховуючи викладене суд вважає, що за умови не наведення митним органом доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування цим органом переліку документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчить про протиправність рішення цього органу застосування іншого, ніж основний метод визначення митної вартості. Тобто за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, застосування митним органом коригування митної вартості є передчасним.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 29.05.2012 року у справі №21-91а12 та від 11.09.2012 року у справі №21-262а 12.

Крім того, судом встановлено, що позивачем неодноразово ввозились аналогічні товари по одному і тому ж контракту від 14.11.2013 року №55/2013/DE, укладеного із підприємством «Ahlborn Fleisch Handelsgesellschaft mbH» (Німеччина) де митним органом виносились аналогічні рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які за результатом судового оскарження визнані протиправними та скасовані (справи №2а-2877/10/0370, №803/1109/14, №803/1212/14, №803/242/15), де рішення набрали законної сили.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно було відмовлено у визнанні заявленої митної вартості задекларованого товару (морожене серце свійських свиней, морожена печінка свійських свиней), так як вона базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавалася обчисленню.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що позивачем доведено заявлену митну вартість товару за ВМД від 19.11.2013 року №205070000/2013/057047, відтак, оскаржувані рішення ОСОБА_4 митниці, підлягають визнанню протиправними та скасуванню, а позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Як вбачається з платіжного доручення №363 від 14.05.2014 року, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 147 грн., що підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 11, 17, 71, 158, 160, 162, 163, 181, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Митного кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення ОСОБА_4 митниці Міндоходів про коригування митної вартості товарів від 19.11.2013 року №205000006/2013/000121/2.

Визнати протиправним та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення ОСОБА_4 митниці Міндоходів від 19.11.2013 року №205070000/2013/00175.

Стягнути з Державного бюджету України на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) судовий збір в розмірі 147 грн. (сто сорок сім гривень).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, яка буде виготовлена в повному обсязі 12 грудня 2016 року. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Головуючий С.Ф. Костюкевич