Справа № 816/883/16
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р.Справа № 816/883/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старосуда М.І.

Суддів: Яковенка М.М. , Лях О.П.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О. за участю представника відповідача - Касумова О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № 816/883/16

за позовом фізичної особи- підприємця ОСОБА_2

до Кременчуцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Полтавській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, у якій, з урахуванням уточнень позовних вимог, просила: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № /189, № /190, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування фіскальним органом своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 квітня 2106 року № /188 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 березня 2016 року № Ф-/421.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. у задоволенні зазначеного адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що судом не враховано собівартість відвантаженого позивачем товару за 2014 рік, проігноровано надані позивачем розміри залишків товару станом на 31.12.2015 року та, що витрати позивача на придбання товару в спірних періодах відносяться до її господарської діяльності, відображені в книзі доходів та витрат та правомірно враховані при визначені суми чистого доходу та формуванні зобов'язань з податку на доходи фізичних осіб.

Відповідачем надано заперечення на апеляційну скаргу, в яких посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів заслухавши, доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 14 червня 2000 року виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради та перебуває на податковому обліку в Кременчуцькій ОДПІ як платник податку на додану вартість.

У період з 29 лютого 2016 року по 21 березня 2016 року відповідачем проведено планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, законодавства про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої 28 березня 2016 року складено акт № 210/16-03-13-05-08/НОМЕР_1.

Вказаним актом встановлено порушення позивачем:

- пунктів 177.2, 177.4 статті 177 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 9116,39 грн., в тому числі: за 2014 рік - на 2545,08 грн., за 2015 рік - на 6571,31 грн.;

- пункту 2 статті 7, пункту 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", у результаті чого допущено заниження єдиного соціального внеску на 21089,26 грн., в тому числі: за 2014 рік - на 588,63 грн., за 2015 рік - на 15201,63 грн.;

- підпункту 1.2 пункту 16-1 Податкового кодексу України, внаслідок чого допущеного заниження військового збору за 2015 рік на 657,13 грн.

На підставі акта перевірки Кременчуцькою ОДПІ 13 квітня 2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення:

№ /190 про збільшення суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 9116,39 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2279,10 грн.;

№ /189 про збільшення суми грошового зобов'язання за платежем "військовий збір" на 549,48 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 137,37 грн.;

рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 квітня 2016 року № /188, яким на позивача накладено штраф у розмірі 2108,93 грн.

Сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 березня 2016 року № Ф-/42, якою ФОП ОСОБА_2 визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 21089,26 грн.

Не погоджуючись із вищезазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску та вимогою про сплату боргу (недоїмки), ФОП ОСОБА_2 звернулась до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при прийнятті оскаржуваних рішень діяв на підставі, в межах та у спосіб, визначені законодавством України, та дійшов обґрунтованого висновку про завищення позивачем в перевіреному періоді витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток фізичних осіб, військовим збором, та визначення суми єдиного внеску та потягло за собою нарахування штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивач до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, за 2014 рік включила вартість придбаного, але не реалізованого станом на 31 грудня 2014 року товару на суму 16967,28 грн., а за 2015 рік включила вартість придбаного, але не реалізованого станом на 31 грудня 2015 року товару на суму 43808,78 грн., а всього за 2014-2015 роки на загальну суму 60776,06 грн.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до пункту 138.4 статті 138 Податкового кодексу України (у чинній редакції та яка є незмінною з моменту формування позивачем спірних витрат) витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Виключенням з цього правила є лише нерозподільні постійні загальновиробничі витрати, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення.

Таким чином, зазначеною нормою Податкового кодексу України прямо передбачено, що при розрахунку об'єкта оподаткування платник податку має право врахувати витрати, включені до собівартості реалізованих товарів (робіт, послуг) одночасно, але не раніше за визнання доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

За правилами податкового обліку доходи від продажу товарів у платника податку виникають за датою переходу покупцеві права власності, а при наданні послуг чи виконанні робіт - за датою підписання акта або іншого документа, оформленого відповідно до вимог чинного законодавства, який підтверджує виконання робіт або надання послуг (пункт 137.1 статті 137 Податкового кодексу України). Це означає, що витрати, які впливають на собівартість реалізованих товарів, наданих послуг, виконаних робіт, включаються до складу витрат при розрахунку об'єкта оподаткування одночасно з визнанням доходів від реалізації таких товарів (робіт, послуг).

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Згідно п.177.4 ст.177 Податкового кодексу України, до переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки придбаний позивачем товар не був реалізований у власній господарській діяльності в межах відповідних звітних періодів, позивач в порушення пунктів 177.2 та 177.4 статті 177 Податкового кодексу України завищила витрати, пов'язані з господарською діяльністю, за 2014 рік на 16967,28 грн. та за 2015 рік на 43808,78 грн., а всього на загальну суму 60776,06 грн. та як наслідок - занизила базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб на загальну суму 60776,06 грн., що свідчить про обґрунтованість спірного податкового повідомлення-рішення від 13 квітня 2016 року № /190, яким позивачу збільшено суми грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування на 9116,39 грн. та застосовано штрафні (фінансові) санкції в розмірі 2279,10 грн.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що завищення позивачем витрат, пов'язаних з господарською діяльністю на загальну суму 60776,06 грн., та, відповідно, заниження чистого доходу упродовж 2014-2015 років на вказану суму вплинуло на правильність визначення бази оподаткування для нарахування єдиного соціального внеску та грошового зобов'язання за платежем «військовий збір».

Відповідно до п.4 ч.1 ст.4, п.2 ч.1 ст. 7, ч.11 ст.8 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), позивач є платником єдиного внеску і ставка єдиного внеску для вказаної категорії платників складає 34,7% від бази оподаткування.

Як зазначено вище, позивач занизила базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2014 рік на 16967,28 грн. та за 2015 рік на 43808,78 грн., а всього на загальну суму 60776,06 грн., внаслідок чого допустила заниження єдиного соціального внеску на 21089,26 грн., в тому числі: за 2014 рік - на 588,63 грн., за 2015 рік - на 15201,63 грн.

Відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 березня 2016 року № Ф-/42, якою позивачу визначено недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 21089,26 грн.

Згідно з пунктом 3 частини одинадцятої статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Рішенням відповідача про застосування штрафних санкцій за донарахування своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 квітня 2106 року № /188 на позивача накладено штраф у розмірі 2108,93 грн.

Окрім того, позивач занизила базу оподаткування податком на доходи фізичних осіб за 2015 рік на 43808,78 грн., внаслідок чого, в порушення підпункту 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 ПК України, допустила заниження сплати військового збору за 2015 рік на суму 549,48 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 21089,26 грн. від 28 березня 2016 року № Ф-/421, рішення про застосування штрафних санкцій у розмірі 2108,93 грн. за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 13 квітня 2106 року № /188 та податкового повідомлення-рішення № /189 від 13 квітня 2106 року про збільшення суми грошового зобов'язання за 2015 рік за платежем "військовий збір" на 549,48 грн. із застосуванням штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 137,37 грн.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про завищення позивачем в перевіреному періоді витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, що призвело до заниження об'єкта оподаткування податком на прибуток фізичних осіб, військовим збором, визначення суми єдиного внеску і стало підставою для прийняття відповідачем податкових повідомлень-рішень, рішення та вимоги,

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки на підставі податкової декларації позивач за 2014 рік, Книги обліку доходів і витрат та первинних документів, суд дійшов правомірного висновку, що позивач до складу витрат, пов'язаних з господарською діяльністю, за 2014 рік включила вартість придбаного, але не реалізованого товару на суму 16967,28 грн., а за 2015 рік включила вартість придбаного, але не реалізованого товару на суму 43808,78 грн.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана постанова прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № 816/883/16 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня її складення в повному обсязі - з 12.12.2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Старосуд М.І.
Судді(підпис) (підпис) Яковенко М.М. Лях О.П.