Справа № 2-а/1970/2051/12
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року Справа № 876/7809/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Кушнерика М.П., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі за позовом управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Позивач - управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі звернулося в суд з позовом до відповідача - ФОП ОСОБА_1, в якому просило стягнути з останньої заборгованість зі сплати страхових внесках у сумі 1666,80 грн. за 3-4 квартал 2010 року.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року позов задоволено. Стягнено з фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 заборгованість із сплати страхових внесків у сумі 1666,80 грн. на користь управління Пенсійного фонду України в м.Тернополі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що позивач як суб'єкт малого підприємництва, вибрала одну з двох систем оподаткування свого доходу, а саме: спрощену систему оподаткування відповідно до п.3 ст.11 Закону України «Про підтримку малого підприємництва» та пп.1 п.2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва», а тому є платником єдиного податку на дохід та у його складі платником збору на обов'язкове державне пенсійне страхування. Таким чином, вимога у обов'язковому порядку сплатити страхові внески на загальнообов'язкове платежі до цільового страхового внеску не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування доходу та на які не поширюється податкове законодавство. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Відповідач (апелянт) у судове засідання не прибула, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи, разом з тим, явка її в судове засідання не визнана судом обов'язковою, а тому колегія суддів вважає, що у задоволенні такого клопотання необхідно відмовити та проводити розгляд справи у відсутності відповідача (апелянта), за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у справі доказів.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважає за необхідне проводити розгляд справи у відсутності представника позивача, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, відповідно до положень ч.1 ст.41 КАС України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_1 взята на облік в управлінні Пенсійного фонду України у м.Тернополі як платник страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування за її заявою.

Відповідач у 3-4 кварталі 2010 року здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та сплачувала єдиний податок - 42% від якого перераховувалося в рахунок внесків до Пенсійного фонду України, що підтверджується довідкою Тернопільської ОДПІ №3882/7/17-40 від 23 квітня 2012 року.

Повідомленням-розрахунком підтверджується наявність у ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесках у сумі 1666,80 грн. за 3-4 квартал 2010 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи розмір мінімального страхото внеску у 3-4 кварталі 2010 року та з урахуванням частини сплачених сум у розмірі 1126,00 грн., ФОП ОСОБА_1 не здійснила доплату до мінімального страхового внеску до Пенсійного фонду України в сумі 1666,80 грн., внаслідок чого виникла заборгованість зі сплати страхових внесків за період з липня по грудень 2010 року на суму 1666,80 грн. Доказів, які б свідчили про погашення заборгованості на день розгляду справи, суду не надано.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" визначаються принципи та структура системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню; перелік платників страхових внесків, їх права та обов'язки; порядок нарахування, обчислення та сплати страхових внесків; стягнення заборгованості за цими внесками.

Порядок сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування визначено Інструкцією «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року та зареєстрованої в Міністерстві юстиції 16.01.2004 року за № 64/8663.

Відповідно до приписів ст.64 цього Закону контролюючим органом стосовно нарахування, обчислення та сплати страхових внесків є головні управління та управління Пенсійного фонду (територіальні органи виконавчої дирекції Пенсійного фонду України), які уповноважені здійснювати контроль за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати зобовязань платниками страхових внесків та застосовувати фінансові санкції за порушення строків сплати внесків.

Згідно з п.3 ч.1 ст.11 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню підлягають фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент), та члени сімей зазначених фізичних осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Згідно з п.6 ст.20 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Базовим звітним періодом для сплати страхових внесків для страхувальників, зазначених у п.5 ст.14 цього Закону, є квартал.

Відповідно до ч. 2 Указу Президента України від 03 липня 1998 року № 727/98 «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва» суб'єкти підприємницької діяльності - фізичні особи сплачують щомісяця єдиний податок, ставка якого встановлюється місцевими радами за місцем їх державної реєстрації залежно від виду діяльності і не може становити менше 20 гривень та більше 200 гривень на місяць. З єдиного податку 42 відсотки складає внесок до Пенсійного фонду України.

Довідкою Тернопільської ОДПІ №3882/7/17-40 від 23 квітня 2012 року підтверджується, що ФОП ОСОБА_1 у 3-4 кварталі 2010 року здійснювала підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування та сплачував єдиний податок - 42% від якого перераховувалося в рахунок внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абз.4 п.8 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок) та члени сімей зазначених осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, на період дії законодавчих актів з питань особливого способу оподаткування сплачують страхові внески в порядку, визначеному цим Законом.

Сума страхового внеску встановлюється зазначеними особами самостійно для себе та членів їх сімей, які беруть участь у провадженні такими особами підприємницької діяльності та не перебувають з ними у трудових відносинах. При цьому сума страхового внеску з урахуванням частини фіксованого або єдиного податку, що перерахована до Пенсійного фонду України, повинна становити не менше мінімального розміру страхового внеску за кожну особу та не більше розміру страхового внеску, обчисленого від максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, оподатковуваного доходу (прибутку), загального оподатковуваного доходу, з якого сплачуються страхові внески.

Згідно з п. 5.1 Інструкції «Про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19 грудня 2003 року № 21-1 застрахована особа, яка підлягала загальнообов'язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та бажає зарахувати неповний місяць роботи до страхового стажу як повний місяць, подає до органів Пенсійного фонду за місцем призначення пенсії заяву згідно з додатком 28 цієї Інструкції.

Вказані норми застосовуються до застрахованих осіб, які бажають зарахувати неповний місяць роботи до страхового стажу як повний місяць.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець, обрала особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок), а тому зобов'язана сплачувати страхові внески в розмірі визначеному згідно з вимогами пп.4 п.8 розділу ХV "Прикінцеві положення", а не в добровільному порядку встановленому п. 5.1 Інструкції.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" мінімальний страховий внесок - сума коштів, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір страхового внеску, встановленого законом на день отримання заробітної плати (доходу).

Ст.53 Закону України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» визначено мінімальний розмір заробітної плати становить з 1 липня 2010 року - 888 грн., з 1 жовтня 2010 року - 907 грн., з 1 грудня 2010 року - 922 грн.

Згідно з абз.6 п.4.7 «Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України», затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003 року, - для застрахованих осіб, визначених підпунктами 2.2.3 - 2.2.5 пункту 2.2 цієї Інструкції(зокрема фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок)) розмір мінімального страхового внеску визначається шляхом множення мінімального розміру заробітної плати, установленої законом на той час, за який здійснюється розрахунок сум страхових внесків, - 33,2% з 01.01.2007 року по 31.12.2010 року включно.

Таким чином, відповідач - ОСОБА_1 зобов'язана сплачувати страхові внески до Пенсійного фонду України за кожен місяць з 1 липня 2010 році по 30 вересня 2010 році у сумі 294 грн. 82 коп. (888 грн. х 33,2%), з 1 жовтня 2010 році по 30 листопада 2010 році у сумі 301 грн. 12 коп.(907 грн. х 33,2%) за кожен місяць та з грудня 2010 році у сумі 306 грн. 10 коп. (922 грн. х 33,2%).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач - ОСОБА_1 перерахувала на рахунок Пенсійного фонду України за період липень - грудень 2010 року 126,00 грн.

Разом з тим, враховуючи розмір мінімального страхото внеску у 3-4 кварталі 2010 року, відповідач повинна здійснити доплату до розміру мінімального страхового внеску в сумі 1666,80 грн.

Оскільки сума боргу, станом на день розгляду справи відповідачем не погашена, то така підлягає стягненню в судовому порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до ст.18 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) страхові внески є цільовим загальнообов'язковим платежем, який справляється на всій території України в порядку, встановленому цим Законом. Страхові внески не включаються до складу податків, інших обов'язкових платежів, що складають систему оподаткування. На ці внески не поширюється податкове законодавство. Законодавством не можуть встановлюватися пільги з нарахування та сплати страхових внесків або звільнення від їх сплати.

Відносини у сфері загальнообов'язкового державного пенсійного страхування регулюються спеціальним Законом - Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», який має вищу юридичну силу, та є відмінним від Указу Президента України "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва", на статті якого покликається апелянт, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів прийшла до переконання про те, що позовні вимоги стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості зі сплати страхових внесках у сумі 1666,80 грн. за 3-4 квартал 2010 року підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 травня 2012 року у справі № 2а-/1970/2051/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: М.П. Кушнерик

В.В. Ніколін

Повний текст ухвали виготовлено 14 грудня 2016 року.