Справа № 753/18233/16-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
08 грудня 2016 року м. Київ
Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Костюк Л.О.;
суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;
за участю секретаря: Драч М.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Спінова Сергія Анатолійовича на постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2016 року, ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач, Лівобережне ОУПФУ у м. Києві) щодо призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Просив визнати неправомірними дії відповідача відносно відмови йому у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку та зобов`язати призначити йому даний вид пенсії з 21.06.2016 року.
Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою позов задоволити повністю.
Заслухавши суддю доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду без змін з таких підстав.
Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.
21.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до Лівобережного ОУПФУ у м. Києві про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Законі України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
29.07.2016 року листом № 580/14 Лівобережне ОУПФУ у м. Києві відмовило у призначенні пенсії, оскільки відповідно до Розпорядження начальника ЦО Київської області від 02.05.1986 року № 9 було визначено 10 ти кілометрову зону відчуження, з якої було проведено евакуацію населення протягом періоду з 27.04.1986 03.05.1986 року і де вказано населений пункт Зимовище. 04.05.1986 року - евакуація не проводилась.
Відповідно до листа від 02.09.2016 року № 866/14 Лівобережне ОУПФУ у м. Києві, який знаходиться в матеріалах справи, встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах з 01.11.1985 року по 05.11.1987 року (лист Дарницького районного у м. Києві військового комісаріату від 10.08.2016 року № 3376).
Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, соціального захисту потерпілого населення визначені та закріплені в Законі України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Проте позивач, звертаючись до суду, не надав достовірності, повноти доказів, які обґрунтовують його вимоги.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: потерпілі від Чорнобильської катастрофи евакуйовані з 10 кілометрової зони відчуження у 1986 року.
Згідно п.п. 5 п. 2.1 Розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Таким чином, посвідчення громадян, евакуйованих із зони відчуження у 1986 році, які відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відносяться до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, та довідка органу місцевого самоврядування про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення є основними документами, які підтверджують особливий статус особи.
Колегія суддів звертає увагу на те, що представником позивача надано до суду копію посвідчення громадянина, евакуйованого із зони відчуження, категорії 2, серія НОМЕР_1 , яке видане 23.12.1992 року.
Зазначене вище, підтверджено листом від 12.10.2016 року Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації.
Також, позивачем у судовому засіданні надано довідку № 140 від 02.04.2012 року видану Рудницькою сільською радою баришивського району Київської області про те, що він проживав в 10-ти кілометровій зоні , та був зареєстрований в с. Зимовище Чорнобильського району Київської області, згідно запису в по господарській книзі Зимовищанської сільської ради № 3, особовий рахунок № НОМЕР_2 з 26.04.1986 року по 04.05.1986 року знаходився в зоні відчуження в с. Зимовище Чорнобильського району Київської області.
Проте, колегія суддів звертає увага на зазначений вище лист Лівобережного ОУПФУ в м. Києві від 02.09.2016 року № 866/14, в якому зазначено, що позивач у період з 01.01.1986 по 05.11.1987 року перебував на військовій службі у Збройних Силах.
А також, на доводи відповідача, а саме на запит Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 27.07.2016 року № 562/14 до військового комісаріату Дарницького району у м. Києві (який знаходиться в матеріалах справи) про надання відомосей про період проходження військової служби на гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідь на зазначений вище запит на підставі облікових даних ІНФОРМАЦІЯ_2 було надано відповідь Військовим комісаріатом Дарницького управління у м. Києві від 10.08.2016 року повідомлено про те, що старший солдат запасу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно проходив службу у Збройних Силах з 01.11.1985 року по 05.11.1987 року.
Позивач, у судовому засіданні, погодився з твердженнямит відповідача про те, що у зазначений період проходив службу, проте зазначив, що він періодично приїздив до с. Зимовище Чорнобильського району Київської області.
Згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» визначено, що право на пенсію із зменшенням пенсійного віку мають, зокрема, потерпілі від Чоробильської катастрофи, які евакуйовані з 10 кілометрової зони відчуження у 1986 року.
Відповідно до матеріалів справи та наданих документів, ОСОБА_1 фактично евакуйований у 1986 році із зони відчуження не був, оскільки перебував на військовій службі в період евакуації з 27.04.-03.05.1986 року та був евакуйований із зони відчуження після 05.11.1987 року.
Таким чином, позивачем не надано достатніх доказів, підтверджень, та недоведено факт евакуації його з 10 кілометрової зони відчуження у 1986 році, у зв`язку з чим не спростовано доводи відповідача, а саме те, що він має право претендувати на призначення йому пенсії згідно ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до вище зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 немає.
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Відповідно до зазначеного вище, колегія суддів приходить до висновку, про те, що відмова Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є правомірною.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Захист прав, свобод та інтересів осіб є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим ухвалене судом на підставі повного та всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 Спінова Сергія Анатолійовича - залишити без задоволення, а постанову Дарницького районного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року - без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.
(Повний текст виготовлено 08 грудня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.