Справа № 359/6426/16-а
Суддя: Саган В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/359/273/2016
Справа № 359/6426/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Саган В.М.

при секретарі Степаненко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора патрульної поліції 2-ої роти Управління патрульної поліції у м.Кіровограді Департаменту ПП національної поліції України Жуковського Вадима Валерійовича про оскарження дій службової особи з притягнення до адміністративної відповідальності неправомірними, скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

15.08.2016 до Бориспільського міськрайонного суду Київської області надійшов вказаний адміністративний позов, в якому позивач просить визнати дії інспектора патрульної поліції 2-ої роти Управління патрульної поліції у м.Кіровограді Департаменту ПП національної поліції України Жуковського В.В., про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП неправомірними, крім того скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 325188 від 02.08.2016 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425,00 грн. та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно нього.

В обґрунтування вказаних вимог позивач зазначив, що 02.08.2016 року близько 23-00 год. він, керуючи автомобілем «Volkswagen Polo», д.н.з.НОМЕР_1 в м. Кропивницькому (м.Кіровоград) рухався по вул.Вокзальній зі сторони Критого ринку в напрямку ринку «Босфор».Свій рух він здійснював по своїй смузі посередині, так як дорожнє покриття ближче до правого краю проїжджої частини мало значні пошкодження у вигляді вибоїн та нерівностей, перешкод для руху для інших учасників дорожнього руху не створював. Проїхавши Совалівський міст, він завчасно ввімкнув покажчик правого повороту та повернув з вул.Вокзальної на вул. Чміленка. В цей час він помітив, що на патрульному автомобілі який рухався позаду нього, ввімкнувся червоний проблисковий маячок та був поданий звуковий сигнал про зупинку. На вказану вимогу він здійснив зупинку свого автомобіля. Після чого, до нього підійшов інспектор патрульної поліції та пояснив, що причиною зупинки є те, що він порушив вимогу п.11.2 ПДР України, так як рухався не ближче до правого краю проїжджої частини. На що він пояснив, що вказані вимоги не порушував, рухався посередині своєї смуги через ями біля правого краю та через відсутність дорожньої розмітки, з якої можна встановити праву та ліву смуги руху. Після цього, інспектор патрульної поліції вказав, що в його діях є порушення п.9.2 ПДР України, оскільки він не подав сигнал світловим покажчиком повороту перед зупинкою. Однак, з зазначеними обставинами інспектора він не погодився, вказавши, що керував автомобілем без порушень ПДР України. Надати жодного доказу, який би підтверджував вчинення ним зазначеного правопорушення, інспектор не зміг, пославшись, що відео регістратор в службовому автомобілі не працював. Незважаючи йог заперечення інспектор почав складати відносно нього постанову. Під час її складання, інспектором не було роз'яснено ст.268 КУпАП. Від отримання вказаної постанови він відмовився, вважаючи її незаконною. З огляду на це він вважає, що його безпідставно було притягнуто до адміністративної відповідальності, і постанова винесена відповідачем є незаконною. З цих підстав він і звернувся до суду.

Позивач в судове засідання не з'явився, проте через канцелярію суду від нього надійшла заява, з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі,просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду був повідомлений належним чином, причини неявки не зазначив, клопотань про розгляд справи без його участі та заперечень щодо позовних вимог суду не надав.

Суд дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна чинна (умисна чи необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність

Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі - КУпАП) Органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину, або інших паливно-мастильних матеріалів безпосередньо статті 121- 5.2.1-2, частини, перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 126 КУпАП.

Згідно з п.п. 3,11 ч.1. ст. 23 ЗУ «Про національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення адміністративних правопорушень та припиняє їх, регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Встановлено, що постановою у справі про адміністративне правопорушення серії АР №325188 від 02.08.2016 року, складеною інспектором патрульної поліції 2-ої роти Управління патрульної поліції у м.Кіровограді Департаменту ПП національної поліції України Жуковським В.В., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності ч. 2 ст.122 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 гривень за те, що він 02.08.2016 року о 22 год.50хв., в м.Кропивницькому (м.Кіровоград) по вул. Чміленка, керуючи автомобілем Volkswagen Polo, НОМЕР_1 перед зупинкою не подав сигнал покажчиком повороту,чим порушив п.9.2 ПДР (а.с.7). З даної постанови також слідує, що позивач відмовився від її отримання.

За змістом ч. 2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, у тому числі, про адміністративні правопорушення передбачені ч. 1, 2, 3 ст. 122 КУпАП

Відповідно до вимог ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Разом з цим, ч.5 ст.258 КУпАП передбачено, що, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Як вбачається з пояснень позивача, останній оспорив допущене правопорушення, однак інспектором в порушення ч.5 ст. 258 КУпАП протокол складено не було.

Статтею 268 КУпАП встановлено перелік прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, зокрема: особа має право знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права; справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

З пояснень позивача слідує, що інспектором вказану вимогу Закону роз'яснено не було, також така відмітка відсутня і в оскаржувальній постанові.

Крім того, відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об»єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Змістом ст. 280 КУпАП, передбачано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Як вказано в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня) 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах зо деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283,284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Винесена відносно позивача постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, не містить жодного доказу про вчинення останнім правопорушення передбаченого ч.2. ст.122 КУпАП, такі докази також і відсутні в матеріалах даної адміністративної справи.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

В силу ч. 1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є, зокрема, захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Нормою ст. 284 КУпАП визначено, вирішення питання про закриття провадження у справі по адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Така ж сама правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 21.07.2016 №378/161/16-а.

Зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Суди не вправі втручатися в діяльність державних органів та органів місцевого самоврядування при здійсненні ними функцій та повноважень, визначених законодавством, не вправі переймати на себе функції суб'єктів владних повноважень, оскільки чинним законодавством України суди не наділені правом створювати норми права, а наділені лише компетенцією перевіряти уже створені норми права на їх відповідність вищестоящим в ієрархії нормативно-правовим актам.

Суб'єкти владних повноважень застосовують надані їм в межах закону повноваження на власний розсуд, без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб'єктами (дискреційні повноваження). Втручання в дискреційні повноваження суб'єкта влади виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Таким чином, суд не вправі підміняти собою держані органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством. Так, повноваженнями щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення приписів ст. 122 КпАП України, як і закриття провадження у такій адміністративній справі, наділені виключно посадові особи - працівники відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху, які мають спеціальні звання, а тому закриття судом провадження у адміністративній справі, порушеній відповідачем відносно позивача, є виходом за межі повноважень суду, наданих чинним законодавством при постановленні судових рішень.

У справах з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому.

Аналогічна позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові від 12.03.2015 року у справі №К/9991/28251/11.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова АР № 325188 винесена інспектором патрульної поліції 2-ї роти УПП в м.Кіровограді ДПП Жуковським В.В. 02.08.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адмінвідповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП, є протиправною та підлягає скасуванню. В іншій частині позовних вимог, закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 122 КУпАП, слід відмовити.

Керуючись ст. 160 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати дії інспектора патрульної поліції 2-ої роти Управління патрульної поліції у м. Кіровограді Департаменту патрульної поліції Жуковського Вадима Валерійовича, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КупАП - неправомірними.

Визнати протиправною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР № 325188, винесену інспектором патрульної поліції 2-ої роти Управління патрульної поліції у м. Кіровограді Департаменту патрульної поліції Жуковським Вадимом Валерійовичем 02.08.2016 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення штрафу в сумі 425,00 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд на протязі десяти днів з моменту її проголошення. У разі застосування судом ч.3 ст.160 цього кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.М. Саган