Справа № 157/1236/16-а
Суддя: Антонюк О. В.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 157/1236/16-а
Провадження №2-а/157/128/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року місто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Антонюк О.В.,

розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому зазначає, що є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» для учасників бойових дій. У 2016 році Управлінням соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації йому було нараховано та виплачено щорічну разову грошову допомогу у розмірі 920 грн., що підтверджується письмовою відповіддю № І-154 від 05.10.2016 року на його заяву від 28.09.2016 року. Вид щорічної разової грошової допомоги та її розмір були встановлені Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року № 367-Х1V. Для учасників бойових дій виплату цієї допомоги було визначено у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Статтею 17-1 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» встановлено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 05 травня у розмірах, передбачених ст.ст. 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв'язку, або через установи банків: пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання утримання. Законами України від 19 грудня 2006 року «Про Державний бюджет України на 2007 рік» № 489-V та від 28 грудня 2007 року «Про Державний бюджет України на 2008 рік, і про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 107-VI була спроба змінити формулювання відповідних положень Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» в частині, що стосується розміру цієї одноразової допомоги, встановленої Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» № 367-ХІV від 25 грудня 1998 року, проте такі зміни були визнані рішеннями Конституційного Суду України неконституційними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» станом на 01 травня 2016 року розмір мінімальної пенсії становив 1130 грн., а тому позивач вважає, що повинен був отримати у 2016 році 5650 грн. разової грошової допомоги, проте отримав лише 920 грн. На його звернення відповідач, посилаючись на положення ст.ст. 19, 95 Конституції України, п. 8 ст. 7, ст.ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України, постанову Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», відмовив у нарахуванні та виплаті йому частини недоплаченої щорічної разової грошової допомоги в сумі 4730 грн., чим допустив бездіяльність. Невиплата разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком суперечить правовій позиції, висловленій в рішенні Конституційного Суду України № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року, згідно з якою при прийняті закону про Державний бюджет України мають бути збережені пільги, компенсації і гарантії, заробітна плата та пенсії для забезпечення права кожного на достатній життєвий рівень, а також не відповідає п. 9 ст. 7 Бюджетного кодексу України, яким визначено, що бюджетна система України будується на засадах справедливого і неупередженого розподілу суспільного багатства між громадянами і територіальними громадами, чого не було враховано при формуванні бюджету на 2016 рік. Окрім того, згідно з принципом верховенства права, закріпленим у ст. 8 Конституції України, відповідач повинен був керуватися ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25.12.2008 року № 367-Х1V, а не постановою Кабінету Міністрів України та положеннями п. 26 розділу V1 Прикінцевих і перехідних положень Бюджетного кодексу України, які звужують обсяг передбачених Конституцією України та законами України прав учасників бойових дій на соціальний захист. Позивач просить визнати бездіяльність Управління щодо перерахунку щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», протиправною та зобов'язати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 грн. щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

У заперечені на позов представник відповідача, - начальник Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації Демидюк М., просить у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що в 2016 році позивачу виплачено разову грошову допомогу до 05 травня як учаснику бойових дій у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в сумі 920 грн., право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня надано Кабінету Міністрів України ще з 01.01.2015 року Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України. Пунктом 26 Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України встановлено, що норми ст. ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування». У рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 зазначено, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. У вказаному рішенні Конституційного Суду України враховано положення актів міжнародного права, а саме, положення ст. 22 Загальної декларації прав людини, якими передбачено, що розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави, та практики Європейського Суду з прав людини з аналогічних правовідносин, згідно з якою здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового, що поширюється й на питання допустимості зменшення соціальних виплат. У разі наявності суперечностей між нормами законів, що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той із них, який прийнято пізніше, а тому відповідач мав усі законні підстави проводити нарахування та виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 141.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що у задоволені позову належить відмовити, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є учасником бойових дій, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1, виданого 11 липня 2013 року.

Позивачу було проведено виплату щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій до 05 травня 2016 року у розмірі 920 грн.

28 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації з письмовою заявою про нарахування і виплату йому невиплаченої частини одноразової грошової допомоги до 05 травня як учаснику бойових дій за 2016 рік.

Листом № І-154 від 05.10.2016 року Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської райдержадміністрації відмовило ОСОБА_1 у перерахунку та виплаті різниці між належною до сплати, на думку позивача, сумою разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року та фактично виплаченою сумою, посилаючись на те, що в 2016 році йому виплачено разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій у розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», тобто 920 грн. Окрім того, у листі відповідач, зокрема, зазначив, що Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-V111 «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» внесено зміни до Бюджетного кодексу України та встановлено, що норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст.ст. 6-1, 6-2, 6-3, 6-4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування».

Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 року № 3551-XII, який набрав чинності 01.01.1994 року, визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них. Стаття 12 цього Закону передбачає пільги учасникам бойових дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25 грудня 1998 року N 367-XIV статтю 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» доповнено частиною четвертою такого змісту: щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. У зв'язку із прийняттям Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 4 липня 2002 року № 52-IV частину четверту слід вважати частиною п'ятою.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, у відповідності до якого норми і положення ст.ст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ є чинними та Конституційним Судом України не визнані неконституційними.

Таким чином, із набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного Суду України від 3 жовтня 1997 року № 4-зп, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то в даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII.

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України, з метою забезпечення виплати разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», 2 березня 2016 року прийнято постанову № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», підпунктом 2 пункту 1 якої встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, проводиться в розмірі 920 грн. Зазначена постанова є чинною.

Позивачу було виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в розмірі, визначеному цією постановою Кабінету Міністрів України.

У відповідності до ст. 22 Загальної декларації прав людини кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення й на здійснення необхідних для підтримки його гідності й для вільного розвитку його особистості прав в економічній, соціальній і культурної областях за посередництвом національних зусиль і міжнародного співробітництва й у відповідності зі структурою й ресурсами кожної держави.

Згідно зі ст. 116 Конституції України Кабінет Міністрів України, зокрема, вживає заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина; розробляє і здійснює загальнодержавні програми економічного, науково-технічного, соціального і культурного розвитку України; здійснює інші повноваження, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. Акти Кабінету Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України.

Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначено Законом України «Про Кабінет Міністрів України».

Згідно з ч. 1 ст. 1 цього Закону, Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Статтею 20 зазначеного Закону передбачено, що Кабінет Міністрів України у сфері економіки та фінансів, зокрема, забезпечує проведення державної економічної політики, здійснює прогнозування та державне регулювання національної економіки; забезпечує розроблення і виконання загальнодержавних програм економічного та соціального розвитку.

Положеннями ст. 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України.

Верховна Рада України пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року № 79-VIII визначила Кабінет Міністрів України державним органом, який має забезпечувати реалізацію встановлених законами України соціальних прав громадян, тобто надала право Кабінету Міністрів України визначати порядок та розміри соціальних виплат, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України у рішенні від 26 грудня 2011 року N 20-рп/2011, визнаючи таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 4 розділу VII «Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23 грудня 2010 року N 2857-VI з наступними змінами, відповідно до якого у 2011 році норми і положення окремих законів щодо соціального захисту громадян застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявного фінансового ресурсу бюджету Пенсійного фонду України на 2011 рік, зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У відповідності до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012, нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, якими регулюються бюджетні відносини, зокрема питання соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, є складовою бюджетного законодавства згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Бюджетного кодексу України, а тому суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України.

Беручи до уваги вищенаведене, з урахуванням дії однопредметних нормативно-правових актів однакової юридичної сили за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, суд доходить висновку, що виплата позивачу в 2016 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня як учаснику бойових дій правомірно здійснена в порядку та розмірі, що визначений Кабінетом Міністрів України в межах наданих Уряду України пунктом 63 Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28 грудня 2014 року» № 79-V111 повноважень, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного страхування, а отже, відсутні підстави для визнання бездіяльності відповідача протиправною.

Посилання позивача ОСОБА_1 на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року, є помилковим, оскільки спірні правовідносини у наведеній адміністративній справі виникли щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 05 травня учасникам бойових дій в квітні 2014 року, за інших фактичних обставин, встановлених судом, а саме, коли одночасно діяли Закон України від 22 жовтня 1993 року № 3551-Х11 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і постанова Кабінету Міністрів України від 16 квітня 2014 року № 102 «Деякі питання виплати у 2014 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», яка суперечила Закону України № 3551-Х11 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не два нормативно-правових акта, що мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлюють розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій. Тобто, підстав для висновку про застосування одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах немає.

Інші, наведені в адміністративному позові доводи, які фактично зводяться до неконституційності законодавства, яким визначено умови і порядок реалізації положень ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та до неправомірності застосування постанови Кабінету Міністрів України, якою встановлено виплату разової грошової допомоги учасникам бойових дій в розмірі 920 грн., з огляду на вищевикладене, не спростовують висновків суду про безпідставність позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 6, 7, 11, 70, 71, 72, 79, 94, 183-2 КАС України, суд

постановив:

У позові ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Камінь-Каширської районної державної адміністрації Волинської області про визнання бездіяльності щодо перерахунку одноразової грошової допомоги за 2016 рік протиправною та зобов'язання здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити 4730 гривень щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, - відмовити.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Камінь-Каширський районний суд Волинської області. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає.

Головуючий: О. В. Антонюк