Справа № 802/449/16-а
Суддя: Боровицький О. А.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/449/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Кропівницька Н.Л.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

07 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Боровицького О. А.

суддів: Матохнюка Д.Б. Сапальової Т.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Господарського суду Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2016 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Господарського суду Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Вінницькій області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії та стягнення невиплаченої заробітної плати.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалася на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами адміністративної справи. Разом з тим, до початку судового розгляду справи, відповідач надав суду клопотання про розгляд справи без участі його представника.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами адміністративної справи, що позивача - ОСОБА_2 на посаду керівника апарату Господарського суду Вінницької області призначено згідно наказу начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області від 28.09.2010 року №231-К (а.с.20), з 29.09.2010 року позивачу присвоєно 9 ранг державного службовця, що підтверджується записами у трудовій книжці та відповідним наказом №37-К від 29.09.2010 року (а. с. 19).

Відповідно до наказу начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Вінницькій області від 18.01.2016 року № 021-К, ОСОБА_2 був звільнений з посади керівника апарату Господарського суду Вінницької області з 18.01.2016 року, про що було видано відповідний наказ Господарського суду Вінницької області №1-К від 18.01.2016 року (а. с. 20).

Позивач зазначає, що починаючи з 26.10.2014 року, відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", визначено розмір посадового окладу працівника апарату суду, який становить не менше 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду для працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, з коефіцієнтом 1.3 для працівників посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України "Про віднесення посад працівників апарату судів загальної юрисдикції до відповідних категорій посад державних службовців" №88-р від 24.02.2003 року посада керівника апарату місцевого суду віднесена до 4-ї категорії посад державних службовців (тобто, як зазначає позивач, посадовий оклад керівника апарату місцевого суду мав би становити 50% посадового окладу судді місцевого суду).

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем самостійно здійснено наступні розрахунки. Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік", мінімальна заробітна плата у 2014 році у місячному розмірі становила 1218,00 грн. Такий же розмір заробітної плати встановлено з 01.01.2015 року, а з 01.09.2015 року - 1378 гривень (відповідно ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік").

Згідно до Закону України "Про судоустрій та статус суддів" (в редакції чинної на час існування спірних правовідносин) посадовий оклад судді місцевого суду встановлений у розмірі 10 мінімальних заробітних плат (що становить 12180 грн. до 01.09.2015 року та 13780 грн. - з 01.09.2015 року).

Таким чином, ОСОБА_2В, вважає, що заробітна плата повинна була виплачуватись, виходячи з розміру посадового окладу не менше 6090,00 грн. (50% від 12180 грн.) - з 26.10.2014 року до 01.09.2015 року, та не менше 6890,00 грн. - з 01.09.2015 року (50% від 13780 грн.).

З урахуванням вказаних даних, позивачем самостійно зроблено розрахунок заробітної плати на посаді керівника апарату суду за 2015 рік згідно вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів", виходячи із 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду (а. с. 12-14 ). З урахуванням того, що позивачу в період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року, як керівнику апарату Господарського суду Вінницької області, було встановлено та нараховано надбавку за високі досягнення у праці (персональна) у розмірі 49% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг та надбавки за вислугу років, а також щомісячна премія у розмірі 46% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг, надбавки за вислугу років та надбавки за високі досягнення у праці (персональна), що вбачається із довідки Господарського суду Вінницької області №1 від 05.01.2016 року та підтверджується щомісячними наказами Господарського суду Вінницької області за 2015 рік про встановлення надбавки за високі досягнення у праці (персональна) та преміювання працівників апарату суду. А у грудні 2015 року позивачу було встановлено щомісячну премію у розмірі 114% від посадового окладу з урахуванням надбавки за ранг, надбавки за вислугу років та надбавки за високі досягнення у праці (персональна). Окрім цього, як зазначає ОСОБА_2, протягом 2015 року на лікарняному, у відрядженнях, у відпустці без збереження заробітної плати не перебував.

З урахуванням усіх надбавок та премій заробітна плата позивача у період з 01.01.2015 року по 31.08.2015 року мала становити 15510,60 грн. в місяць.

Згідно наказів Господарського суду Вінницької області №64-В та №65-В від 02.06.2015 року позивачу було надано щорічну основну відпустку тривалістю 33 календарних дні в період з 01.07.2015 року по 02.08.2015 року з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення. Розрахунок відпускних здійснено у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ України №100 від 08.02.1995 року, зокрема: розрахунковий період для нарахування відпускних (з урахуванням посадового окладу в розмірі 6090 грн.) - з 01.07.2014 року по 30.06.2015 року (а. с. 16) становить 22 293,75 грн. В період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року згідно розрахунку (а.с.12-14) розмір заробітної плати мав становити 17511,97 грн. Як підсумок, з урахуванням даних розрахунку сума яка підлягає стягненню з Господарського суду позивачем визначена в розмірі 114931,81 грн.

З метою отримання вказаних коштів позивач звернувся до голови Господарського суду Вінницької області ОСОБА_3 із заявою від 26.01.2016 року (а. с. 21) про здійснення перерахунку та виплату заробітної плати з 26.10.2014 року відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 року) та відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" в повному обсязі з урахуванням усіх надбавок, які нараховуються залежно від розміру посадового окладу (надбавка за ранг державного службовця, надбавка за вислугу років на державній службі, надбавка за високі досягнення у праці, надбавка за виконання особливо важливої роботи, тощо), та щомісячних премій.

Листом від 01.02.2016 року №06-27/30/16 відповідач повідомив заявника про відсутність правових підстав для перерахунку заробітної плати та виплати заборгованості.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 25.04.2016 року на підставі положень п. 4 ч. 2 ст. 156 КАС України було зупинено провадження у цій адміністративній справі до прийняття Верховним Судом України рішення у справі № 820/4653/15 за позовом ОСОБА_4 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області, про проведення перерахунку заробітної плати, оскільки висновки Верховного Суду України, надані у рішенні за результатами розгляду справи №820/4653/15, повинні враховуватись при розгляді цієї справи у будь-якій судовій інстанції, адже стосуватимуться аналізу законодавчих актів та правовідносин, які є ідентичними до тих, що розглядаються у даній адміністративній справі.

Вказана ухвала сторонами не оскаржувалась та набрала законної сили.

Постановою Верховного Суду України від 13.07.2016 року у справі №820/4653/15 постанову Вищого адміністративного суду України від 25.02.2016 року в частині визнання неправомірними дій Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області щодо відмови ОСОБА_4 у проведенні перерахунку і виплати заробітної плати та зобов'язання Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області здійснити відповідний перерахунок і виплату скасовано, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 02.06.2015 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2015 року у цій частині залишено в силі. В решті рішення суду касаційної інстанції залишено без змін.

При цьому, Верховний Суд України дійшов висновку, що оскільки з 26.10.2014 року по 09.09.2015 року Кабінетом Міністрів України зміни до постанови №268 щодо умов оплати праці, зокрема розмірів окладів працівників апарату суду, не внесено, а Законами України від 16.01.2014 року №719-VІІ "Про Державний бюджету України на 2014 рік" та №80-VІІІ "Про Державний бюджету України на 2015 рік" видатки на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", частини першої статті 147 цього ж закону (у редакції з 28.03.2015 року) не передбачено, управління ДСА, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мало правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати працівників апарату суду поза межами видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників у розмірах інших, ніж встановлено Кабінетом Міністрів України.

Більше того, аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 12.07.2016 року у справі №820/4648/15 та від 13.07.2016 року у справі № 818/3372/15.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 17, ч. 1 ст. 38 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд України є найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції, який забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені законом.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

В силу положень ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав відступати від правової позиції Верховного Суду України у суду не має.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо правомірності доводів відповідача про відсутність правових підстав для перерахунку та виплати заробітної плати ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року включно відповідно до ст. 144 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції від 26.10.2014 року) та за період з 29.03.2015 року по 08.09.2015 року включно відповідно до ст. 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12.02.2015 року).

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу положень ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Аналізуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її апеляційного розгляду, а відтак відсутні підстави для її задоволення.

Відповідно ч. 1 ст. 200 КАС, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 13 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_5 ОСОБА_6