Справа № 615/1011/16-а
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р.Справа № 615/1011/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Лях О.П.

Суддів: Старосуда М.І. , Яковенка М.М.

при секретарі судового засідання Жданюк А.О.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Вельми І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Валківського районного суду Харківської області від 29.09.2016р. по справі № 615/1011/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про призначення та виплату соціальної допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

01.08.2016 року ОСОБА_1(надалі - позивач) звернувся до Валківського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (надалі - МО України, відповідач), у якому просив суд визнати протиправним та скасувати п. 82 протоколу №24 від 08.04.2016 року комісії з розгляду питань, пов'язаних з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги, визнати протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві»; зобов'язати Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року № 975.

Постановою Валківського районного суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 615/1011/16-а у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, пославшись на незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права, наданням невірної оцінки доказам, в зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.60-63).

Позивач та його представник під час апеляційного розгляду справи доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що відповідно до військового квитка серії НОМЕР_1 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 травня 1987 року по 06 травень 1989 року проходив строкову військову службу у Збройних силах СРСР (а.с.7-12).

Згідно до копії військового квитка серії НОМЕР_1, позивач був призваний на строкову військову службу Валківським районним військовим комісаріатом Харківської області 15.05.1987 року, військову присягу прийняв 28 червня 1987 року та 06 травень 1989 року звільнений (демобілізований) в запас. В цей період позивач проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан, де в той час велись бойові дії, про що свідчить отримання позивачем нагороди «От благодатного Афганского народа» (а.с. 7-8).

Згідно з копією довідки МСЕК серії 10 ААВ №644228 від 06.09.2013 року, позивачу встановлено 3 групу інвалідності на підставі поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, які пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.36).

Відповідно до витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв'язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв Міністерства Оборони України №1142 від 13.05.2013 року, встановлено, що отриманні ОСОБА_1 поранення, ЗЧМТ, контузія, захворювання, пов'язані із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.20).

07.09.2015 року Харківською обласною медико-соціальною комісією № 4 ( копія довідки МСЕК серії 12ААА №104567) при повторному огляді ОСОБА_1 на підставі отриманих ушкоджень здоров'я встановлено другу групу інвалідності (захворювання пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії) (а.с.17).

З огляду на встановлену другу групу інвалідності позивач звернувся до Харківського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, подавши відповідні документи. Погоджуючись із правом позивача на виплату одноразової грошової допомоги, Харківський ОВК у вересні 2015 року надіслав заяву позивача та додані ним документи для прийняття рішення до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (а.с.19).

Як вбачається з витягу з протоколу засідання комісії з розгляду питань , пов»язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги від 08.04.2016 року № 24 відповідно до пункту 82 протоколу комісія дійшла висновку про необхідність повернення на доопрацювання документів позивача Харківському ОВК з тих підстав, що в наданих матеріалах немає підтверджень настання у позивача інвалідності під час проходження військової служби або для осіб, звільнених із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження (а.с. 18).

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із отримання ним інвалідності 2 групи внаслідок поранення, ЗЧМТ, контузії, захворювання, пов'язаних із виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові - задоволенні бути не можуть, оскільки після звільнення ОСОБА_1 зі служби, пройшло більше ніж 25 років.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 45 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно з статтею 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частина друга статті 19 Конституції України передбачає, що «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв'язку із виконанням ними конституційного обов'язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу», відповідно до якого, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (стаття 41).

Відповідно до статті 1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв'язку з особливим характером військової служби, яка пов'язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов'язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року №1- рп/99).

Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов'язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-ХII (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов'язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

За змістом частини першої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на момент встановлення позивачу другої групи інвалідності) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до пунктів 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов'язків військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням ним обов'язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Пунктом "б" частини першої статті 16-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності другої групи.

Згідно з частиною дев'ятою статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

За змістом пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Пунктом 11 Порядку № 975 визначено перелік документів, які військовослужбовець, військовозобов'язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу.

Відповідно до пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з пунктом 12 Порядку № 975 призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов'язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов'язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.

Позивачу встановлено другу групу інвалідності (поранення та захворювання пов'язані з виконанням обов'язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії) 07.09.2015 року.

Колегія суддів зазначає, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв'язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок захворювання, пов'язаного з її проходженням, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, в даному випадку, саме з моменту настання інвалідності - 07.09.2015 року, а не з моменту звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 23.10.2014 у справі № К/800/1679/14 та постанові Верховного суду України в від 10.03.2015 № 21-563а14.

Разом з тим колегія суддів зазначає, що протокольним рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов»язаних із призначеннм і виплатою одноразової грошової допомоги від 08.04.2016 року комісія дійшла висновку про необхідність повернення документів, поданих позивачем на доопрацювання Харківському ОВК, тобто рішення суб»єктом владних повноважень в розумінні КАС України не приймалося. За матеріалами справи Харківський ОВК не залучався в справі в якості відповідача, з огляду на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості щодо залучення Харківський ОВК в якості співвідповідача, відповідно не з»ясованими залишаються обставини щодо правильності оформлення документів, поданих для призначення та виплати одноразової грошової допомоги позивачу, а відтак звернення позивача до суду із зазначеним адміністративним позовом є передчасним.

З огляду на викладене , колегія судів вважає, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, але з вищезазначених підстав.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст.2, 11, 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211-212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Валківського районного суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 615/1011/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони про призначення та виплату соціальної допомоги,- залишити без задоволення.

Постанову Валківського районного суду Харківської області від 29.09.2016 року по справі № 615/1011/16-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 12 грудня 2016 року.

Головуючий суддя (підпис)Лях О.П.
Судді(підпис) (підпис) Старосуд М.І. Яковенко М.М.