Справа № 804/3822/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 листопада 2016 р. Справа № 804/3822/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сидоренка Д.В., при секретарі судового засідання Піскун Я.В., розглянувши за участю:
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень, -
Обставини справи: до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» із адміністративним позовом до Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська № НОМЕР_1 від 06 листопада 2014 року, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на додану вартість, у розмірі 56 466,00 грн. З котрих за основним платежем сума грошового зобовязання становить 37 644,00 грн. та 18 822,00 грн. штрафних санкцій;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Лівобережної ОДПІ м. Діпропетровська № НОМЕР_2 від 06 листопада 2014 року, у звязку з чим збільшено суму грошового зобовязання за платежем: податок на прибуток, у розмірі 3 465 860,50 грн. З котрих за основним платежем сума грошового зобовязання становить 2 310 573,00 грн. та 55 287,50 грн. штрафних санкцій.
Позовні вимоги мотивовані тим, що висновки документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Спецбудконструкція» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 31.12.2013 року, які відображені у Акті перевірки від 14 жовтня 2014 року №3793/22-01/32571045, є безпідставними, в Акті перевірки не відображено повної та достовірної інформації, в тому числі й відносно виявлених порушень з боку ТОВ «Спецбудконструкція» та зафіксованих у самому Акті. При цьому зауважено, що всі первинні документи, які надавалися ОДПІ, підтверджують реальність здійснення господарських операцій, відображають зміст та обсяг укладених договорів, містять всі необхідні реквізити, та обовязкові посвідчення. В обґрунтування правової позиції позивачем також зазначено про неможливість обмеження прав ТОВ «Спецбудконструкція» на податковий кредит внаслідок порушення контрагентами податкової дисципліни.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2015 року по справі призначено судово-бухгалтерську експертизу, у звязку із чим, було зупинено провадження у справі до одержання результатів експертизи.
19.08.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов Висновок №3492/3493-15 від 28.07.2016 року судово-економічної експертизи по адміністративній справі №804/3822/15.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2016 року провадження в адміністративній справі було поновлено та призначено до розгляду.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечив, зазначив, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, оскаржувані рішення винесено відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та подані до суду письмові докази, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та обєктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців від 02.12.2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» є юридичною особою, що зареєстроване 24.07.2003 року. 28.08.2003 року взяте на облік в Лівобережній МДПІ м. Дніпропетровська.
Перевіркою дотримання вимог податкового законодавства встановлено наступні порушення ТОВ «Спецбудконструкція»:
- п.135.1, п.135.2, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.2 ст 138, п.п.139.1.9 п. 139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 2310573 грн. в т.ч. по періодам:
- у 1 кварталі 2012 року на суму 45 415 грн.,
- у 2 кварталі 2012 року на суму 541 375 грн.,
- у 3 кварталі 2012 року на суму 433 063 грн.,
- у 4 кварталі 2012 року на суму 1 207 221 грн.,
- у 2013 році на суму 83 499 грн.,
- п.198.2, п.198.3 Податкового Кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, шо перевірявся, на загальну суму 37 644 грн., в тому числі по періодам:
- за жовтень 2013 року на суму 21 630 грн.,
- за листопад 2013 року на суму 12 978 грн.,
- за грудень 2013 року на суму 3 036 грн.,
- п.164.1, пп.164.2.2, п.164.2, п.п. 168.1.1 п.168.1, п.п.168.1.4 п.168.1, п.168.3 ст.16: абз. «а» п. 171.2 ст.171, п. 176.2 ст.176 Податкового Кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань правильності обчислення та своєчасності внесення до бюджету сум податку на доходи фізичних осіб період, що перевірявся 2012р.-2013р., на загальну суму 1874,22 грн.
Висновки перевірки щодо порушення позивачем вимог законодавства обґрунтовані наступним.
Так, в акті перевірки від 14 жовтня 2014 року зазначено, що протягом 2012 року ТОВ «Спецбудконструкція» мало взаємовідносини з наступними постачальниками:
Згідно з наданими до перевірки договорами підряду, актом приймання-передачі виконаних робіт є акт КБ-2в (документ, підтверджуючий виконання робіт) та довідка КБ-3 (документ, підтверджуючий вартість виконаних робіт). Однак, в наданих ТОВ «Спецбудконструкція» до перевірки формі №КБ-2в та формі №КБ-3 відсутні такі обовязкові реквізити як П.І.Б. особи, яка здає обєкт та дата здачі обєкту субпідрядником (ПП «Рембудкомплект-Плюс», ПП «Карбон-С» та ТОВ «Еріел»), а також, в формі №КБ-3 відсутня обовязкова графа реквізитів Замовника (печатка, найменування замовника, підпис, П.І.Б., дата).
Також, в акті перевірки від 14 жовтня 2014 року зазначено, що протягом 2012 року ТОВ «Спецбудконструкція» мало взаємовідносини з наступними постачальниками:
Разом з тим, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська отримано від ДПІ у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська акти:
Відповідно до вказаних актів встановлено, що ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Ангстрем Континенталь» та ТОВ «Лігран» не знаходяться за місцем реєстрації, не мають основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, сировини та матеріалів, які є необхідними для здійснення господарської діяльності. В ході проведення перевірки ПП «Транс-Аулантіка Сервіс», ТОВ «Ангстрем Континенталь» та ТОВ «Лігран» не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від їх контрагентів. Крім того, встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям. Виходячи з викладеного, перевіряючими зроблено висновок про здійснення ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», ТОВ «Ангстрем Континенталь» та ТОВ «Лігран» діяльності, спрямованої на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.
Крім цього, в акті перевірки від 14 жовтня 2014 року було зазначено, що протягом 2012 року ТОВ «Спецбудконструкція» мало взаємовідносини з наступними постачальниками:
Крім того, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська отримано від:
Також, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська складено акт:
Відповідно до вказаних актів перевіряючими встановлено, що підприємства, які перевіряються, не знаходяться за місцем реєстрації, не мають основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, сировини та матеріалів, які є необхідними для здійснення господарської діяльності. В ході проведення перевірок підприємств не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від їх контрагентів. Крім того, встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам-покупцям. Виходячи з викладеного, перевіряючими зроблено висновок про здійснення підприємствами діяльності, спрямованої на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.
Окірм цього, в акті перевірки від 14 жовтня 2014 року зазначено, що протягом 2012 -2013р.р. ТОВ «Спецбудконструкція» мало взаємовідносини з наступними постачальниками:
Крім того, Лівобережною ОДПІ м. Дніпропетровська отримано наступні акти:
З Акті перевірки зазначено, що відповідно до вказаних актів встановлено, що підприємства, які перевіряються, не знаходяться за місцем реєстрації, не мають основних фондів, виробничих потужностей, трудових ресурсів, транспортних засобів, сировини та матеріалів, які є необхідними для здійснення господарської діяльності. В ході проведення перевірок підприємств не встановлено фактів поставок товарів (робіт, послуг) від їх контрагентів. Крім того, встановлено відсутність обєктів оподаткування по операціях з придбання товарів (послуг) у підприємств-постачальників та по операціях з продажу цих товарів (послуг) підприємствам- покупцям. Виходячи з викладеного, перевіряючими зроблено висновок про здійснення підприємствами діяльності, спрямованої на здійснення операцій, повязаних з наданням податкової вигоди третім особам.
Товар та роботи, придбані у ТОВ «Еріел», ПП «Рембудкомплект-Плюс», ПП «ХІМІНВЕСТ», ТОВ «БК ІНДІПЕНДЕНТ» та ТОВ «НВП «СІЧЕСЛАВАГРОМОНТАЖ», в подальшому було реалізовано ПАТ «ДНІПРОНАФТОІІРОДУКТ», ТОВ «ЛИБІДЬ ПЛЮС», ТОВ «РУСТЕЛЬ», ТОВ «НАФТОВА БУДІВЕЛЬНА КОМПАНІЯ», ПАТ «УКРНАФТА», ТОВ «ПЛЕСАН», ТОВ «БАУРІС», ТОВ «ВАЛВІТ», ТОВ «ВІКНА-ПЛАСТ», ТОВ «МАВЕКС-БУКОВИНА», ТОВ «ПЕТРОЛ-ГАРАНТ», ТОВ «ПІРСАН», ТОВ «СУМИНАФТОСЕРВІС» та ТОВ «ТФ «КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТ». Розрахунки між підприємствами за даними операціями реалізації проведено у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів від вищезазначених покупців на розрахунковий рахунок ТОВ «Спецбудконструкція».
З урахуванням викладеного, перевіряючі дійшли висновків про здійснення ТОВ «Спецбудконструкція» операцій з контрагентами (постачальниками та покупцями), які не направлені на реальне настання правових наслідків. Товар, який отриманий від постачальників та використаний ТОВ «Спецбудконструкція» у власній господарській діяльності вважається безоплатної отриманим, підлягає включенню до доходів, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування. Крім того, у звязку з відсутністю реальності постачання товарів покупцям, грошові кошти, отримані ТОВ «Спецбудконструкція» є безповоротною фінансовою допомогою.
ТОВ «Спецбудконструкція» не погодилося з Рішенням розгляду скарги ОДПІ та подало до ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області скаргу на податкові повідомлення-рішення.
Рішенням ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області від 26.01.2015 року за № 484/10/04-36-10-08-09 залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення Лівобережної ОДПІ м. Дніпропетровська, а скаргу ТОВ «Спецбудконструкція» на податкові повідомлення-рішення - без задоволення.

Рішенням ДФС України від 20.02.2015 року за № 3464/6/99-99-10-01-01-25 залишено без змін податкові повідомлення-рішення Лівоборежної ОДПІ м. Дніпропетровська, а скаргу ТОВ «Спецбудконструкція» - без задоволення.

Під час розгляду справи судом перевірено прийняті відповідачем рішення на відповідність вимогам законодавства та встановлено наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органу власних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного суб'єкта, встановлюючи чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого: суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України; суд застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначалось вище, в ході проведеної перевірки позивача було встановлено порушення вимог податкового законодавства за період 01.01.2012р. по 31.12.2013р.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (далі по тексту - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Податковим кодексом України №2755-УІ від 02.12.2010р., із змінами та доповненнями, визначено:

14.1.257. фінансова допомога - фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі.

Безповоротна фінансова допомога - це:

сума коштів, передана платнику податків згідно з договорами дарування, іншими подібними договорами або без укладення таких договорів;

сума безнадійної заборгованості, відшкодована кредитору позичальником після списання такої безнадійної заборгованості;

сума заборгованості одного платника податків перед іншим платником податків, що не стягнута після закінчення строку позовної давності;

основна сума кредиту або депозиту, що надані платнику податків без встановлення строків повернення такої основної суми, за винятком кредитів, наданих під безстрокові облігації, та депозитів до запитання у банківських установах, а також сума процентів, нарахованих на таку основну суму, але не сплачених (списаних);

сума процентів, умовно нарахованих на суму поворотної фінансової допомоги, що залишається неповерненою на кінець звітного періоду, у розмірі облікової ставки Національного банку України, розрахованої за кожний день фактичного використання такої поворотної фінансової допомоги.

Поворотна фінансова допомога - сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення.

Відповідно до п. 137.10 стаття 137 Податкового кодексу України суми безповоротної фінансової допомоги та безоплатно отримані товари роботи, послуги) вважаються доходами на дату фактичного отримання платником податку оварів (робіт, послуг) або за датою надходження коштів на банківський рахунок чи в касу їлатника податку, якщо інше не передбачено цим розділом.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу валових витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг - п.198.1 ст. 198 ПКУ.

Пунктом 198.2 ст. 198 вказаного вище Кодексу, визначено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПКУ не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Статтею 200 ПК України визначалося, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від'ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов'язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

Отже, зі змісту норм Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) слідує, що необхідним первинним документом, який дає право платнику податків на формування податкового кредиту, є належним чином оформлена податкова накладна.

Однак, суд зазначає, що наявність у покупця податкової накладної, є достатньою, але не безумовною підставою для формування податкового кредиту з податку на додану вартість, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності.

Згідно з ч.2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (далі - Закон) бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88 (далі по тексту - Наказ № 88).

Відповідно до п. 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.

Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п.2.1 Наказу № 88).

Згідно з п. 2.4 Наказу №88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Із зазначеного слідує, що наслідки господарської операції можуть враховуватися суб'єктом господарювання для цілей бухгалтерського та податкового обліку, у тому числі при формуванні витрат та податкового кредиту, тільки у випадку підтвердження здійснення цієї операції відповідними первинними документами, що мають відповідати вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88.

Із змісту статті 9 цього Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" також вбачається, що первинні документи обов'язково мають фіксувати факт здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Суд зазначає, що для правильного вирішення даного спору необхідним є дослідження самих договорів, укладених позивачем з контрагентом, їх економічного змісту та спрямованості на досягнення певного економічного ефекту, всіх первинних документів, які відповідно до специфіки господарських операцій підтверджують їх реальність, наявність технічної документації, сертифікатів якості на товар, способу прийняття, переміщення товару по складу, ким та на яких підставах здійснювався прийом товару, вантажно-розвантажувальні роботи, обставин, які б підтверджували рух активів у процесі здійснення господарських операцій позивача з контрагентом, а також встановлення наявності звязку між фактом придбання товарів (послуг) з понесенням інших витрат із господарською діяльністю платника податку та використання цих товарів у господарській діяльності.

Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентами та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що в рамках господарської діяльності позивачем були укладені наступні договори:

по взаємовідносинам з ПП «РЕМБУДКОМПЛЕКТ-ПЛЮС»: Договір підряду № 12-089П від 25.04.2012р., Договір підряду № 12-098П/1 від 07.05.2012 р., Договір підряду № 12-112П/1 від 18.05.2012р. Договір підряду № 12-146П/1 від 28.05.2012р., Договір підряду № 12-147П/1 від 29.05.2012р., Договір підряду № 12-148П/1 від 29.05.2012р., Договір підряду № 12-156П/1 від 08.06.2012 р., Договір підряду № 12-159П/1 від 14.06.2012 р., Договір підряду № 12-199П/1 від 27.07.2012р., Договір підряду № 12-202П/1 від 27.07.2012р., Договір підряду № 12-210П/1 від 09.08.2012р., Договір підряду № 12-215П/1 від 16.08.2012р., Договір підряду № 12-220П/1 від 17.08.2012р., Договір підряду № 12-238П/1 від 03.09.2012р., Договір підряду № 12-239П/1 від 03.09.2.012р., Договір підряду № 12-240П/1 від 05.09.2012р., Договір підряду № 12-242П/1 від 10.09.2012р., Договір підряду № 12-248П/1 від 12.09.2012р., Договір підряду № 12-252П/1 від 14.09.2012р., Договір підряду № 12-259П/1 від 17.09.2012р., Договір підряду № 12-261П/1 від 18.09.2012р., Договір підряду № 12-283П/1 від 27.09.2012р., Договір поставки № 12-275П від 20.09.2012р., Договір поставки № 12-308П від 23.10.2012р., Договір поставки № 12-319П/1 від 31.10.2012р., Договір поставки № 12-321П від 01.11.2012р., Договір поставки № 12-329П від 06.11.2012р., Договір поставки № 12-334П від 20.11.2012р., Договір поставки №12-193 від 20.07.2012 року;

по взаємовідносинам з ПП «КАРБОН-С»: Договір підряду № 12-058П від 23.03.2012 року, Договір підряду № 12-092П від 26.04.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «ЕРІЕЛ»: Договір підряду № 11-149П від 18.08.2011 року, Договір підряду № 11-271П від 19.12.2011 року;

по взаємовідносинам з ПП «Хімінвест»: Договір підряду № 11-193П від 19.12.2011 року, Договір підряду № 11-194П від 19.12.2011 року, Договір підряду №11-279П 26.12.2011 року; Договір підряду №11-174 від 22.12.2011 року, Договір підряду №11-273 від 22.12.2011 року, Додаткова угода до Договіру підряду №11- 273П від 22.12.2011 року;

по взаємовідносинам з ПП «САНПЛАСТ»: Договір підряду № 13-013П від 23.01.2013 року, Договір підряду № 13-102П від 20.05.2013 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «БК ІНДІПЕНДЕНТ»: Договір підряду №25/07/12 від 25.07.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ НВП «СІЧЕСЛАВАГРОМОНТАЖ»: Договір поставки № 700/11 від 03.11.2011 року;

по взаємовідносинам з ПАТ «УКРНАФТА»: Договір підряду на реконструкцію №37/08-143П/20-Р від 16.10.2008 року, Договір підряду на реконструкцію № 37/09-040П/80-Р від 21.10.2008 року, Договір підряду на реконструкцію №37/09-043П/82-Р від 21.10.2008 року, Додаткова угода № 2 до Договору № 37/09-043П/82-Р підряду на реконструкцію від 15.06.2012 року з Додатком Б, Договір підряду на реконструкцію № 37/09-044П/81-Р від 21.10.2008 року, Додаткова угода № 2 до Договору № 37/09-044П/81-Р підряду на реконструкцію від 15.06.2012 року з Додатком Б, Договір підряду на реконструкцію № 37/09-045П/84-Р від 21.10.2008 року, Додаткова угода № 1 до Договору №37/09-045П/84-Р підряду на реконструкцію від 18.05.2010 року з Додатком А, Договір підряду на реконструкцію № 37/09-046П/85-Р від 21.10.2008 року, Додаткова угода № 2 до Договору №37/09-046П/85-Р підряду на реконструкцію від15.06.2012 року з Додатком Б, Договір підряду на реконструкцію № 37/09-050П/86-Р від 21.10.2008 року, Додаткова угода № 2 до Договору №37/09-050П/86-Р підряду на реконструкцію з Додатком Б, АКТ приймання виконаних будівельних робіт за жовтень 2012 року від 31.10.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «ТОРГОВА ФІРМА ЗАПОРІЖНАФТАПРОДУКТ»: Договір підряду№ 12-231П від 22.08.2012 року, Договір підряду № 12-262П від 18.09.2012 року, Договір підряду № 12-264П від 18.09.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «СТРОНГ ГРУПП»: Договір підряду № 12-234П від 23.08.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «ОПТІМА-ЮГ»: Договір підряду № 12-056П від 20.03.2012 року, Договір підряду № 12-090П від 25.04.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «ГІЛТОН»: Договір підряду № 12-197П від 27.07.2012 року;

по взаємовідносинам з ВАТ АК Дніпроавіа: Договір підряду №10-36 від 26.03.2010 року;

по взаємовідносинам з ТОВ КОМПАНІЯ «СХІДНА ХВИЛЯ»: Договір підряду № 12-158П від 14.06.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «Торгова фірма КРЕМЕНЧУКНАФТОПРОДУКТ»: Договір підряду № 12-312П від 26.10.2012 року;

по взаємовідносинам з ТОВ «ЛИБІДЬ ПЛЮС»: Договір підряду № 12-097П від 04.05.2012 року, Договір підряду № 13-012П від 23.01.2013 року, Договір підряду № 13-101П від 20.05.2013 року;

по взаємовідносинам з ПАТ «ДНІПРОНАФТОПРОДУКТ»: Договір підряду № 11-146П від 08.08.2011 року.

На підтвердження реальності виконання договорів зазначених в акті перевірки від 14 жовтня 2014 року №3793/22-01/32571045 та долучених до матеріалів справи, позивачем були надані до суду наступні документи: договори, акти приймання виконаних будівельних робіт, акти приймання виконаних робіт, податкові накладні, видаткові накладні, виписки з банківських рахунків, оборотньо сальдові відомості по рахунку 631, які були досліджені судом.

Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність господарської операції з вищезазначеними контрагентами та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.

В акті перевірки відсутні будь-які посилання на дефекти форми, змісту або походження первинних і розрахункових документів, які, в силу ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів бухгалтерському обліку (затверджено наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року за № 88) спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості.

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача, викладені у акті перевірки від 14 жовтня 2014 року №3793/22-01/32571045 про нереальність правочинів, укладених між позивачем та контрагентами, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту розірвання, визнання недійсними чи неукладеними вказаних правочинів. Відповідачем не було надано належних та допустимих доказів нікчемності означених договорів, фіктивної господарської діяльності контрагентів позивача, безтоварності господарської операції, відсутності зв'язку укладених угод з господарською діяльністю позивача, притягнення до кримінальної відповідальності посадових осіб вказаних підприємств за ухилення від сплати податків або інші податкові правопорушення, а також, що укладені правочини порушують публічний порядок відповідно до ч.2 ст.228 Цивільного кодексу України.

Необхідними умовами для визнання угоди нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного кодексу України є її укладання з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства та наявність умислу хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних протиправних наслідків. При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо. Проте, існування відповідних обставин у даній справі податковим органом не доведено.

Отже, договори поставки, виконання робіт чи надання послуг не віднесені до переліку тих правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, тобто такі, що порушують публічний порядок.

Статтею 207 ГК України встановлено, що господарське зобов'язання, що відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що відповідно до презумпції правомірності правочину всі укладені між сторонами правочини є чинними, якщо їх недійсність прямо не встановлена законом (нікчемні правочини). В усіх інших випадках питання про недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі заяви зацікавленої особи після повного та всебічного розгляду питання про недійсність такого правочину. Про недійсність правочини ухвалюється судове рішення.

Отже, відповідач, зробивши висновок у акті від 14 жовтня 2014 року про нереальність правочину, не міг керуватися лише припущеннями, його позиція про те, що цей правочин здійснений без мети настання реальності правових наслідків, не підкріплена належними доказами, а саме: рішеннями суду про визнання їх недійсними або вироком суду про визнання вини позивача у фіктивності (нереальності) вчинення господарських операцій.

Наведені фактичні обставини та проаналізовані норми чинного законодавства дають підстави дійти висновку про те, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, закріплений у ст. 4 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.

Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.

Відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту надання послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.

На підставі викладеного, судом було встановлено рух активів від контрагентів до позивача. Суд зазначає, що надане документальне оформлення операцій між позивачем та його контрагентами свідчить про фактичне існування та реальність господарських правовідносин між такими особами.

Крім того, як вже було зазначено вище, у справі була призначена судово-економічна експертиза за вищевказаними питаннями.

Згідно вимог ст.ст. 69, 70, 71 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.ст. 1, 3 Закону України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 року за № 4038-ХІІ, судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів досудового розслідування чи суду.

Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження.

Частиною 5 ст. 82 КАС України встановлено, що висновок експерта для суду не є обов'язковим, однак незгода суду з ним повинна бути вмотивована в постанові або ухвалі.

Розглянувши Висновок Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №3492/3492-15 від 28.07.2016 року судово-економічної експертизи по адміністративній справі № 804/3822/15, співставивши викладені в ньому дані з наявними в матеріалах справи документами, нормами законодавства, суд вважає їх обґрунтованими та приймає до уваги при прийнятті рішення у справі.

Так, за наслідками проведеного дослідження встановлено, що згідно з умовами вищевказаних договорів, передбачено здійснення поставки товарів та надання послуг та вказано порядок розрахунків за отримані товари та послуги. Отже, вищезазначені договори не передбачають безоплатне надання товарів (послуг) або отримання їх в якості безповоротної фінансової допомоги.

Окрім цього, у Висновку зазначено, що за результатами дослідження виписок банку документально підтверджується оплата ТОВ «СБК» за поставку товарів та надання послуг за вищевказаними договорами.

Також, за результатами проведеного дослідження встановлено, що надані на дослідження первинні документи (акти виконаних робіт, видаткові накладні та ін.) містять всі необхідні реквізити та оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» №996-ХІУ від 16.07.1999 року (із змінами і доповненнями) та Положення №88.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, в результаті проведеного дослідження висновки Акту перевірки щодо заниження ТОВ «Спецбудконструкція» податку на прибуток з 01.01.2012р. по 31.12.2013р. на загальну суму 2 310 573,00 грн. та заниження податку на додану вартість в період з 01.01.2012 по 31.12.2013 на загальну суму 37 644,00 грн. документально не підтверджуються.

Також, суд зазначає, що в результаті проведеного експертного дослідження встановлено, що отримання та оплата товарно-матеріальних цінностей (робіт, послуг) за вище зазначеними господарськими операціями, які досліджувалися податковим органом під час проведення перевірки, підтверджується документально.

Враховуючи наведене, суд вважає, що висновками судового експерта підтверджується той факт, що твердження відповідача, викладені в акті перевірки, є помилковими.

За змістом частин 4, 5 ст. 11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень; зясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів. Суд дійшов висновку, що поданих позивачем доказів достатньо для встановлення обставин справи та для ухвалення судового рішення.

Одним з принципів адміністративного судочинства, передбачених ст.7 КАС України, є принцип законності, який відповідно до ст.9 КАС України, полягає в наступному: суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Тому, за результатами судового розгляду справи, з урахуванням даних результатів судової експертизи, суд прийшов до висновку про те, що твердження відповідача, викладені ним в акті перевірки, не знайшли свого підтвердження. А тому, винесені за результатами перевірки податкові-повідомлення рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 06 листопада 2014 року, № НОМЕР_2 від 06 листопада 2014 року є протиправними та підлягають скасуванню, а позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» такими, що підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Положеннями ст. 87 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюються законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 487,20 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №174 від 04.03.2015 року.

Крім того, позивачем було сплачено витрати на проведення судової експертизи у розмірі 13 305,60 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 952 від 14.08.2015 року.

У судовому засіданні, яке відбулось 01.11.2016 року, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текс постанови складено 07.11.2016р.

Керуючись ст.ст. 160-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № НОМЕР_1 від 06 листопада 2014 року, № НОМЕР_2 від 06 листопада 2014 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Спецбудконструкція» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 487,20 грн. та витрат на проведення експертного досліження в розмрі 13 305,60 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Лівобережної об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.

Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_3