Справа № 465/2702/16-а
Суддя: Мартинишин М. О.
Дата ухвалення: 2016-10-31 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

31.10.2016 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за адміністративним позовом ТОВ « БІОТОП ОСОБА_2»

до Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області

про визнання рішення протиправним та його скасування,-

встановив:

ТОВ «БІОТОП ОСОБА_2» звернулось з адміністративним позовом до Дідилівської сільської ради Камянко-Буського району Львівської області про визнання рішення №4 від 25 лютого 2016 року протиправним та його скасування, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням 5 сесії 7 скликання Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №4 від 25 лютого 2016 року заборонено проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт по виробництву паливних пеллет на території ПП «Ефективна відгодівля тварин - ОСОБА_2» в с.Дідилів по вулиці Шевченка, 32а. Сільська рада с.Дідилів вирішила, що передумовою та обґрунтуванням необхідності прийняття оспорюваного рішення є загроза екологічної небезпеки для здоровя місцевих жителів. Також в рішенні вказано що воно прийняте з врахуванням звернення громади села та громадські слухання. Вважає, що вказане рішення Дідилівської сільської ради є незаконним та підлягає до скасування, оскільки таке не ґрунтується на діючому законодавстві України, з не повним зясуванням обставин, таким, що порушує права позивача. При цьому, Дідилівської сільської ради вийшла за межі свої повноважень встановлені законодавством України. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснення дав аналогічні вищевикладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити.

Представник відповідача у судове засідання, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце слухання справи, не зявився. В заяві від 27.10.2016 року вих.. №372, отримана судом 28.10.2016 року зазначив, що проти адміністративного позову заперечень немає та просить справу слухати без його участі.

На підставі ст. 128 КАС України суд вважає, що справу слід слухати його відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Судом встановлено, що рішення Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №4 від 25 лютого 2016 року заборонено проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт по виробництву паливних пеллет на території ПП «Ефективна відгодівля тварин - ОСОБА_2» в с.Дідилів по вулиці Шевченка, 32а, оскільки виходить за межі компетенції сільської ради с.Дідилів, оскільки території на якій розміщені приміщення ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» не відносяться до території села Дідилів, а перебувають у підпорядкуванні Камянка-Бузької районної ради

Статтею 26 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні до виключної компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення питань регулювання земельних відносин.

У статті 33 Закону України „Про місцеве самоврядування в Україні визначені повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища.

Крім цього, Дідилівська сільська рада приймаючи відповідне рішення посилається на ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», без конкретизації частини статті на яку відповідач посилається під час винесення оскаржуваного рішення.

Як вбачається із ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», дійсно передбачає повноваження у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, про те у вказаній статті не містися повноважень сільської ради, щодо винесення даного рішення. Тобто оспорюване рішення виходить за межі компетенції Дідилівської сільської ради наданих їй законодавством повноважень у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища..

За таких обставин, суд вважає. що Дідилівська сільська рада приймаючи відповідне рішення вийшла за межі компетенції Дідилівської сільської ради наданих їй законодавством повноважень у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища, що встановлені законодавством України.

Крім того, у рішенні відсутні посилання на будь-які порушення чинного законодавства, не вказано конкретних порушень екологічних нормативів, екологічних стандартів, а також вимог екологічної безпеки, тільки зроблено загальні посилання на нормативні акти, без зазначення конкретних порушень природоохоронного законодавства ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» чи ТОВ «БІОТОП ОСОБА_2».

В оскаржуваному рішенні Дідилівської сільської ради не вказано джерел забруднення навколишнього природного середовища, якими фізичними чи біологічними факторами вони спричинені, які нормативи та стандарти порушені діями позивача, якими конкретно речовинами забруднюється навколишнє природне середовище, атому суд приходить до висновку, що посилання у рішенні на ст.9 Закону України «Про охорону навколишнього середовища» в якій перераховані екологічні права громадян України, є безпідставним та необґрунтованим.

Враховуючи те, що виробництво не розпочало свою діяльність, вказувати на його екологічну небезпеку для здоровя місцевих жителів не має жодної підстави, не проведено жодних експертиз та запитів в компетентні спеціалізовані державні органи лише припущення та надумані причини.

Крім того, міститься невідповідність назви Рішення Дідилівської сільської ради №4 від 25 лютого 2016 року та його змісту, а саме рішенням заборонено проведення будь-яких підготовчих та будівельних робіт по виробництву паливних пеллет на території ПП «Ефективна відгодівля тварин - ОСОБА_2» сама ж заборона стосується ТОВ «БІОТОП ОСОБА_2», а обґрунтуванням винесення вказаного рішення є екологічна небезпека для здоровя місцевих жителів.

Однак оскаржуваним рішенням заборонено самочинне будівництво ТОВ «БІОТОП ОСОБА_2», але із матеріалів справи не вбачається, що позивач здійснював на території ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» будь-якого будівництва.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органом місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Частиною 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначив Пленум Вищого адміністративного суду України у п.1 Постанови від «06» березня 2008 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ», під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно ч. 3 та 4 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні службові і посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог..

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів правомірності свого рішення відповідач не надав, до суду направив заяву про те, що справу просить розглядати без його участі, проти позову не заперечує.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів

Згідно ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 162 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших субєктів у сфері публічно правових відносин від порушень з боку субєктів владних повноважень.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

За таких обставин, суд, за правилами, встановленими ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши наявні у справі докази та заслухавши пояснення представника позивача по справі, вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 7-12, 17, 18, 86, 70-72, 87, 94, 128, 158 -163 КАС України, -

постановив:

позов задовольнити.

Визнати Рішення Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області №4 від 25 лютого 2016 року, про заборону самочинного будівництва заводу по виробництву паливних пеллет ТОВ БІОТОП ОСОБА_2 протиправних та скасувати його.

Стягнути з Дідилівської сільської ради Камянка-Бузького району Львівської області в користь ТОВ БІОТОП ОСОБА_2 судові витрати в сумі 2756,00 гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя: Мартинишин М.О.