Справа № 201/16431/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/201/1152/2016р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

21.11.2016р. ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з адміністративною позовною заявою ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 3-7).

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016р. було задоволено вимоги позивачки та зобовязано відповідача поновити виплату пенсії з 01.06.2015р. З 01.01.2016р. відповідач припинив нарахування та виплату позивачці пенсії з посилання на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 24.12.2015р. № 911-VIII. Вважаючи дії відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, як інваліду третьої групи з 01.01.2016р. по 31.10.2016р. включно неправомірними, позивачка просила зобовязати ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську нараховувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію з 01.01.2016р. по день звільнення 31.10.2016р.

07.12.2016р. до суду надійшли заперечення підписані начальником управління ОСОБА_2, в яких вона просить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 з посиланням на те, що дії відповідача є правомірними виходячи з положень Закону України від 24.12.2015р. № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Після звільнення позивачки з посади їй поновлено виплату пенсії з 01.11.2016р. Крім того, начальник управління в своїх запереченнях посилалася на те, що вимоги з 01.01.2016р. заявлені з порушенням строків звернення, встановлених ст. 99 КАС України (а.с. № 20-21).

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України, справа розглядається в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАСУ встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016р. було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1, визнано протиправними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо припинення виплати пенсії позивачці з 01.06.2015р. та зобовязано поновити виплату пенсії з 01.06.2015р. (а.с. № 11).

При розгляді справи встановлено, що позивачці, як інваліду третьої групи, було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. № 3, 20, 22).

По 31.10.2016р. позивачка працювала на посаді начальника Управління пенсійного забезпечення ГУПФУ в Дніпропетровській області, а з 01.11.2016р. її звільнено з посади державного службовця, у звязку з виходом на пенсію по інвалідності п. 3 ст. 86 Закону України «Про державну службу»( а.с. № 13-15).

07.07.2016р. у звязку з неотриманням з 01.01.2016р. пенсії, позивачка звернулася до відповідача із зверненням, на яке листом № Р-117 від 15.07.2016р. їй було надано відповідь, що постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016р. виконана відповідачем. Крім того у своєму листі відповідач обґрунтував причини з яких з 01.01.2016р. тимчасово припинено виплату пенсії позивачці з посиланням на положення Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 911-VIII від 24.12.2015р. (а.с. № 16).

Під час винесення 25.04.2016р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постанови, колегія суддів посилалася на те, що до 01.06.2015р. не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, а тому з вказаної дати втратили чинність зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. На теперішній час, особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» ( Закон № 213 від 02.03.2015р.) (а.с. № 12).

Статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок виплати пенсії.

24.12.2015р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 911-VIII, відповідно до п.п. 2 п. 22 розділу ІІІ передбачено, що «Тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Як вбачається з копії довідки МСЕК позивачка є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (а.с. № 22),оскільки як зазначено вище, до звільнення 31.10.2016р. була державним службовцем.

З огляду на те, що відповідно до положень Закону України № 911- VІІІ від 24.12.2015р. позивачка не підпадає під категорію громадян, для яких обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються, суд вважає що відповідач правомірно з січня 2016р. тимчасово припинив позивачці виплату пенсії, а в листопаді 2016р. поновив таку виплату у звязку з тим, що відповідачка звільнилася з державної служби.

Таким чином, з огляду на те, що в діях відповідача судом не встановлено неправомірності, то в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії слід відмовити.

З огляду на те, що про своє порушене права щодо припинення виплати з 01.01.2016р. позивачка дізналася в червні 2016р. під час виконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016р., то шестимісячний строк, встановлений ч.2 ст. 99 КАС України, почався саме з червня 2016р. та не пропущений нею. З огляду на це, заперечення відповідача стосовно пропущення позивачкою строків звернення до суду, суд оцінює критично.

При цьому, суд зазначає, що якщо позивачка вважає, що відповідач належним чином не виконує постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2016р. та допускає порушення прав позивачки, які підтверджені даною постановою, то вона має право звернутися до суду відповідно до положень ч. 9 ст. 267 КАС України шляхом подачі заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень на виконання постанови.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, то відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судовий збір сплачений позивачкою в розмірі 551грн.20коп. відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», розділом ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 24.12.2015р. № 911-VIII, ст. ст. 6 11, 71, 94, 99, 1832 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко