Справа № 335/12322/16-а
Суддя: Воробйов А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Воробйов А.В., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій протиправними та зобовязання поновити виплату пенсії.

У позовній заяві вказує, що він працював на посаді судді Запорізького окружного адміністративного суду. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515 «Про звільнення суддів» та наказу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2016 № 174-К «Про відрахування судді Нечипуренка О.М. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» мене було звільнено у відставку.

На підставі подання Запорізького окружного адміністративного суду про встановлення щомісячного довічного грошового утримання від 05.10.2016 та заяви від 05.10.2016 управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя йому було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

З 28.01.2014 позивач перебував на обліку як пенсіонер в управлінні Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (з 28.01.2014 по ІІІ групі загального захворювання, з 21.03.2016 ІІ групі загального захворювання).

Заяву про припинення виплати пенсії по інвалідності до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя він не подавав, проте листом від 10.11.2016 № 322/Н-9 управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі повідомило його про припинення виплати пенсії по інвалідності та свою відмову у поновленні виплати цієї пенсії.

Дії управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя вважає протиправними та такими, що грубо порушує мої права на пенсійне забезпечення.

В обґрунтування своїх вимог позивач послався зокрема на положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005.

Суддя ухвалив розглядати справу в порядку скороченого провадження згідно ст. 183-2 КАС України, провадження відкрито ухвалою судді від 11.11.2016 року.

В письмових запереченнях, які надійшли на адресу суду 22.11.2016 року, відповідач зазначає, що позов є необґрунтованим і не ґрунтується на законі. Просить в задоволенні позову відмовити.

За результатами розгляду справи у скороченому провадженні суддя, оцінивши повідомлені сторонами обставини, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах, повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.3 ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено, що позивач працював на посаді судді Запорізького окружного адміністративного суду. На підставі постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 № 1515 «Про звільнення суддів» та наказу Запорізького окружного адміністративного суду від 29.09.2016 № 174-К «Про відрахування судді Нечипуренка О.М. зі штату Запорізького окружного адміністративного суду» позивача було звільнено у відставку.

На підставі подання Запорізького окружного адміністративного суду про встановлення щомісячного довічного грошового утримання від 05.10.2016 та заяви від 05.10.2016 управлінням Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя позивачу було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

З 28.01.2014 позивач перебував на обліку як пенсіонер в управлінні Пенсійного фонду України у Вознесенівському (Орджонікідзевському) районі м. Запоріжжя та отримував пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (з 28.01.2014 по ІІІ групі загального захворювання, з 21.03.2016 ІІ групі загального захворювання).

Заяву про припинення виплати пенсії по інвалідності до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя він не подавав, проте листом від 10.11.2016 № 322/Н-9 управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі повідомило його про припинення виплати пенсії по інвалідності та свою відмову у поновленні виплати цієї пенсії.

Відповідно до ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки ІНФОРМАЦІЯ_1 і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування". Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

На момент звільнення у відставку позивач не досяг віку передбаченого ч.1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (пенсійного віку), а отже, не мав права на отримання пенсії за віком на умовах, визначених Законом України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

Відповідно до абз. 5 п.7 Рішення Конституційного Суду України від 11.10.2005 № 8-рп/2005 право судді, який перебуває у відставці, на пенсійне та щомісячне довічне грошове утримання є гарантією незалежності працюючих суддів. Щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі після звільнення від виконання обов'язків судді.

Абзацом 5 пункту 8 цього ж рішення встановлено, що особливий статус судді, гарантії його незалежності визначаються Конституцією України і законами, зокрема Законом України "Про статус суддів" , що виключає в процесі його конкретизації та розвитку обмеження законодавчо встановлених гарантій статусу судді або зниження їх рівня. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя і права громадян на захист прав і свобод незалежним судом.

Аналіз вказаних законодавчих актів дає підстави дійти висновку, що щомісячне довічне грошове утримання, не є пенсією, а його отримувач не є пенсіонером; щомісячне довічне грошове утримання виплачується не за рахунок коштів Пенсійного фонду України, а за рахунок коштів Державного бюджету України, і лише обовязок його виплати покладено на Пенсійний фонд України.

При цьому, пенсія по інвалідності призначається органами Пенсійного фонду України відповідно до Розділу ІV Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», а виплата пенсій по інвалідності здійснюється відповідно до ст.9 цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Право на таку пенсію виникає у разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання на наявності передбаченого ст. 32 цього Закону страхового стажу. Призначення такої пенсії відбувається за наявності інвалідності і є державною соціальною гарантією окремої категорії громадян інвалідів. У звязку із цим суд також зазначає, що право позивача на соціальний захист передбачено не тільки нормами національного законодавства, але й Конвенцією про права осіб з інвалідністю, яка ратифікована Законом України № 1767-VI від 16.12.2009.

Так, у статті 28 Конвенції зазначено, що держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на достатній життєвий рівень для них самих та їхніх сімей, що включає достатнє харчування, одяг та житло, і на безперервне поліпшення умов життя й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права без дискримінації за ознакою інвалідності. Держави-учасниці визнають право осіб з інвалідністю на соціальний захист і на користування цим правом без дискримінації за ознакою інвалідності й вживають належних заходів для забезпечення та заохочення реалізації цього права, зокрема заходів із забезпечення особам з інвалідністю доступу до допомоги та програм.

Пенсія по інвалідності є соціальною пенсійною виплатою, яка фінансується за рахунок коштів Пенсійного фонду України та має страховий характер (настає за наявності страхового випадку настання інвалідності, призначається особам, які підлягали загальнообовязковому державному пенсійному страхуванню, залежить від заробітної плати застрахованої особи та розміру внесків нарахованих і утриманих з цієї заробітної плати).

Аналіз наведених вище правових норма показує, що довічне грошове утримання судді у відставці та пенсія по інвалідності є виплатами з різною правовою природою та з різних джерел фінансування.

Частина 13 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», на який посилається Відповідач у своїх запереченнях проти позову передбачає, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії, щомісячного довічного грошового утримання відповідно до законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України та цього Закону, призначається одна пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за її вибором. При цьому різниця між розміром пенсії, на який має право особа відповідно до зазначених законодавчих актів, та розміром пенсії із солідарної системи відповідно до цього Закону фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України.

Суд вважає, що в даному випадку законодавець не обмежує право особи в отриманні як пенсії, так і щомісячного довічного грошового утримання одночасно. Зазначена норма стосується випадків, коли одна й та сама особа має право на отримання пенсії та/або довічного грошового утримання за різними законодавчими актами, які встановлюють різні розміри пенсії та/або довічного грошового утримання.

У такому випадку такій особі призначається пенсія, щомісячне довічне грошове утримання за одним із нормативно-правових актів, а не кількома. У разі, якщо довічне грошове утримання призначається за законом, яким не передбачено пенсії по інвалідності, то особа не позбавляється права як на довічне грошове утримання, так і на пенсію по інвалідності.

Пенсія по інвалідності була призначена позивачу за його заявою від 13.02.2014 (протокол від 19.02.2014 № 769). Заяви про перехід на інший вид пенсій або припинення виплати пенсії позивач не подавав; доказів, які б спростовували це відповідачем не надано.

Також суд зазначає, що підстави для припинення виплати пенсії, призначеної за нормами Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачені ч. 1 ст.49 цього Закону, а саме: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.

Отже, у відповідача не було підстав, передбачених чинним законодавством, для припинення виплати позивачу пенсії по інвалідності, призначеної за Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Тобто, припинивши виплачувати позивачу пенсію відповідач діяв протиправно.

Враховуючи вкладене, суд вважає позов обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9-11, 69-71, 159-163, 167, 186 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання поновити виплату пенсії - задовольнити.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо припинення ОСОБА_1 виплату пенсії по інвалідності з 07.10.2016 року.

Зобовязати управління Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя поновити ОСОБА_1 з 07.10.2016 року виплату пенсії по інвалідності призначену відповідно до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя протягом 10 днів з дня отримання її копії.

Суддя: А.В. Воробйов