Справа № 815/4354/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4354/16

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Глуханчук О. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Танасогло Т.М.,

суддів - Бойка А.В.,

- Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до виробничо-комерційної фірми у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю «Юна-Сервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені -,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з адміністративним позовом до виробничо-комерційної фірми у вигляді ТОВ «Юна-Сервіс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 135 485, 46 грн. та пені за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 399, 76 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що перевіркою Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік встановлено, що позивач не забезпечив виконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості 6 робочих місць. За зазначене правопорушення до відповідача було застосовано адміністративно-господарську санкцію у розмірі 135 485, 46 грн. Проте, всупереч ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України», відповідач самостійно у строк до 15 квітня 2016 року адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів не сплатив, у зв'язку з чим йому було нараховано пеню у розмірі 8 399, 76 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року адміністративний позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, Одеське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду скасувати та ухвалити нову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Відповідно до приписів ст. 197 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції, може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх осіб, які беруть участь у справі, про розгляд за їх участю, а також у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

26 лютого 2016 року позивачем подано до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік. Відповідно до вказаного звіту, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу на підприємстві відповідача у 2015 році складала 351 особу, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів - 14 робочих місць, з яких кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 8 осіб. /а.с. 7/

На підставі звіту ВКВ ТОВ «Юна-Сервіс» про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, Одеським обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів було складено розрахунок адміністративно-господарських санкцій за 2015 звітний рік, в якому зазначено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів на підприємстві у 2015 році складає 14 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким встановлена інвалідність 8 осіб, отже робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів і не зайнятих інвалідами 6.

Позивачем встановлено, що норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році ВКВ ТОВ «Юна-Сервіс» не виконала. /а.с. 9/

З огляду на зазначене, до відповідача застосовані адміністративно-господарські санкції у розмірі 135 485, 46 грн., а за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій нараховано пеню у розмірі 8 399, 76 грн.

Враховуючи несплату відповідачем вказаних санкцій, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що на товариство не може бути покладена відповідальність за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність безпосереднього звернення до підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись, оскільки відповідач ужив усіх залежних від нього заходів щодо створення робочих місць для працевлаштування інвалідів.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним та таким, що відповідає вимогам Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України, Податковий кодекс України, Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів України» та Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

В апеляційної скарзі вказується на те, що вказана постанова ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим апелянтом ставиться питання про скасування постанови Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року та ухвалення нової постанови, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами апелянта з огляду на наступне.

Згідно чч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Згідно чч. 1, 2 ст. 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом.

Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

З матеріалів справи вбачається, що на ВКВ ТОВ «Юна-Сервіс» норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році становив 14 місць (4% від 351 (середньооблікова кількість штатних працівників у 2015 році).

На підставі наявного в матеріалах справи списку працюючих інвалідів за 2015 рік, судом встановлено, що на підприємстві відповідача протягом звітного періоду працювало 16 працівників, яким встановлено інвалідність. /а.с. 8/

Згідно з пп. 3.2.5 Інструкції зі статистики кількості працівників, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 28 вересня 2005 року №286, середньооблікова кількість штатних працівників за період з початку року (у тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової кількості штатних працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно, та ділення одержаної суми на кількість місяців у цьому періоді, тобто відповідно на 2, 3, 4, ... 12.

Відповідно до п. 3.4 Інструкції щодо заповнення форми N 10-ПІ (річна) «Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів», дані щодо середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02 ), та кількості інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображаються в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно округлюється в бік збільшення).

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до списку працюючих на ВКВ ТОВ «Юна-Сервіс» осіб, яким встановлено інвалідність, 16 осіб, яким призначено інвалідність загалом пропрацювали на підприємстві у 2015 році 92 місяці. Отже, середньооблікова кількість штатних працівників за 2015 рік, яким встановлена інвалідність дорівнює 8 осіб (92/12=7, 666=8).

Таким чином, з огляду на викладене, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році відповідачем не виконано.

За таких обставин, відповідачу позивачем нараховані адміністративно-господарські санкції за невиконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 135 485, 46 грн. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8 399, 76 грн.

Разом з тим, адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Статтею 238 Господарського кодексу України передбачено, що за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб'єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб'єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Разом з цим, аналіз вищевказаних положень статей 18,19,20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дає підстави дійти висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по-перше: виділити та створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, по-друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

Отже, враховуючи вимоги Закону підприємство може бути звільнено судом від відповідальності щодо сплати адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, лише якщо воно своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме зі звітів з відміткою Одеського міського центру зайнятості про їх отримання, відповідач щомісячно звітував Одеському міському центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів по формі №-ПН.

Тобто, товариством були виділені робочі місця для працевлаштування інвалідів. Однак, позивач інвалідів для працевлаштування не направляв.

До того ж, в матеріалах справи відсутні докази того, що підприємство відмовляло у працевлаштуванні інвалідів за направленням з центру зайнятості.

З урахуванням викладеного, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем у 2015 році було вжито всіх необхідних заходів зі створення робочих місць для інвалідів, та відповідно до норм діючого законодавства повідомлено органи працевлаштування про створення відповідних робочих місць, колегія суддів дійшла до висновку про те, що адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 135485,46 грн., та пеня за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 8399,76 грн. щодо товариства прийняті неправомірно.

При прийнятті рішення колегією суддів враховано положення ст.244-2 КАС України щодо обов'язковості рішення Верховного Суду України, прийнятого за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, та, зокрема, постанови Верховного Суду України від 31 січня 2011 року (справа № 21-60а10), від 20 червня 2012 року (справа № 21-60а11), в яких зазначається, що обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування

Отже, аналізуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - залишенню без задоволення.

Керуючись, ст.ст. 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направленні її копій сторонам та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М.Танасогло

Суддя: А.В.Бойко

Суддя: О.В.Яковлєв