Справа № 286/1808/16-а
Суддя: Вачко В. І.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Овруцький районний суд Житомирської області
Справа № 286/1808/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року

Овруцький районний суд Житомирської області в складі судді Вачко В. І. , розглянувши у скороченому провадженні в місті Овруч справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду в Житомирській області про зобов'язання вчити певні дії , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просить зобов'язати Овруцьке об'єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відновити з 01.01.2016 року по 25.03.2016 року виплату їй пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», справу розглянути в порядку скороченого провадження, зобов'язати відповідача виконати постанову негайно та подати звіт про виконання постанови.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала на посаді завідуючої загальним відділом виконкому Овруцької міської ради з 29.11.1993 року по 25.03.2016 року, перебуває на обліку в Овруцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, з 01.01.2016 року по 25.03.2016 року їй не виплачувалась пенсія, яка була призначена за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Позивач звернулась до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про відновлення виплати пенсії, однак відповідач листом № 382/П-8 від 24.06.2016 року відмовив у відновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що зупинення виплати призначеної пенсії проведено у відповідності до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII та відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, яким внесено зміни до ст.37 Закону України «Про державну службу», де зокрема продовжено термін невиплати пенсії особам, які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Позивач вважає що дії відповідача є протиправними та порушують її право на пенсійне забезпечення з огляду на те, що відповідно до п. 5 розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», вважає що вказаний закон до 01 червня 2015 року не прийнятий, внаслідок чого норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення втратили чинність та відповідно пенсії за цим Законом не призначаються, а на даний час особам, які працюють на посаді державних службовців, пенсії призначаються на умовах Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Крім того позивач стверджує, що встановлені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року, тимчасові обмеження щодо виплати пенсії особам, що працюють на посадах та на умовах, передбаченими законами України «Про статус народного депутата», «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», суперечать нормам Конституції та Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Відповідач подав заперечення проти позову, вважає що позов є безпідставний, з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Відповідач просить справу розглядати без участі його представника.

Відповідно до ст.183-2 КАС України суд розглядає справу у скороченому провадженні на підставі повідомлених позивачем та відповідачем обставин.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків.

Позивач працювала на посаді завідуючої загальним відділом виконкому Овруцької міської ради з 23.01.2008 року по 25.03.2016 року, що підтверджується копією трудової книжки позивача. Згідно листа Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 24.06.2016 року № 382/П-8, позивач перебуває на обліку в Овруцькому об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області, яким з 02.07.2009 року їй призначено пенсію за віком за нормами Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», яка виплачувалась їй з дати призначення до 31.12.2015 року. Позивач звернулась до Овруцького об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про відновлення виплати пенсії, однак відповідач листом № 382/П-8 від 24.06.2016 року відмовив у відновленні виплати пенсії, посилаючись на те, що позивач перебувала на державній службі, а тому немає підстав для відновлення виплати.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пенсійне забезпечення громадян України, в тому числі порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

З 01.01.2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року (далі - Закон № 911).

Відповідно до пункту 17 розділу І Закону № 911, у частині сьомій статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» цифри і слова «1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року» замінено цифрами і словами «1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року».

Частиною сьомою статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» в редакції із змінами внесеними Законом № 911 передбачено, що тимчасово у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів війни ІІІ групи та учасників бойових дій, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Відповідно до пункту 6 розділу І Закону № 911, у статті 37 Закону України «Про державну службу» абзаци перший та другий частини четвертої викладено в такій редакції: «Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону:особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи, ветеранів військової служби та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених цим Законом, законами України «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів» призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Також, Прикінцеві положення Закону № 911 не містять посилань на підстави та обставини, які можуть впливати на відновлення виплати пенсії до 31.12.2016 року. Натомість, згідно Прикінцевих положень до вказаного Закону, після завершення особливого періоду виплата пенсій таким особам здійснюється згідно із законодавством.

Норми Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в частині викладення частини сьомої статті 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та абзаців першого та другого частини четвертої статті 37 Закону України «Про державну службу» з 01.01.2016 року в новій редакції, не визнані неконституційними.

Разом з тим, у рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави.

Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № 3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Оцінюючи законність припинення виплати пенсії позивачу, суд звертається до норми ч.2 ст.8 КАС України, за якою суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.03.2014 року у справі «Суханов та Ільченко проти України», (пункт 53) зазначив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи.

У своєму рішенні від 07.11.2013 року у справі «Пічкур проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об'єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n.48, ECHR 2002-IV). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об'єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21.02.1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), п.39, Reports 1997-I).

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Суд вважає, що держава реалізуючи своє право вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 року тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року зупинила виплату пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу».

Державна служба надає особі, що займає посаду державної служби, певний правовий статус, який передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії.

Позивач мала право обрати між державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», який спрямований на забезпечення мінімального матеріального рівня задоволення життєвих потреб, чи державною службою, статус якої зумовлює відповідний рівень оплати праці за рахунок державних коштів, заохочення та соціальні гарантії, так як законодавець передбачив, що після звільнення з державної служби виплата пенсії відповідно до цього закону поновлюється.

Згідно з копією трудової книжки позивач працювала на посаді завідуючої загальним відділом виконкому Овруцької міської ради з 23.01.2008 року по 25.03.2016 року. Відтак, позивач у цей період часу віддала перевагу державній службі, що передбачала відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії перед мінімальним державним пенсійним забезпеченням відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Крім того, пенсія, що була їй призначена відповідно до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» не була пов'язана із припиненням трудової діяльності і не була для позивача єдиним джерелом доходу, так як позивач, перебуваючи на державній службі, одержувала заробітну плату за рахунок державних коштів.

Виплата пенсій особам, які перебувають на державному утриманні одночасно із забезпеченням відповідно до Закону України «Про державну службу» ставить їх у привілейоване становище в порівняні з іншими особами, та передбачала б подвійне державне забезпечення.

Таким чином, державою в інтересах суспільства та з метою забезпечення балансу між загальними інтересами суспільства та обов'язком захисту основоположних прав конкретної особи Законом України № 911-VIII тимчасово зупинено виплату пенсій особам, які отримують оплату праці за рахунок державних коштів.

Стосовно посилань позивача у позовній заяві на рішення Європейського суду з прав людини, у справах: «Пічкур проти України» № 10441/06 від 07.02.2014 року, «Суханов та Ільченко проти України» № 68385/10 та 71378/10 від 26.09.2014 року, суд дійшов висновку що вони не мають відношення до даної справи з огляду на те, що у них йдеться про інші правовідносини, зокрема в справі «Пічкур проти України» про припинення виплати пенсії особі, яка закінчила трудову діяльність та отримувала пенсію за віком, яка була для неї єдиним джерелом доходів, в зв'язку із виїздом на постійне проживання за кордон, а в справі «Суханов та Ільченко до України» про не підвищення урядом розміру надбавки до пенсії, передбаченої Законом України «Про соціальний захист дітей війни» в 2006 році, з приводу чого ЄСПЛ зазначив, що відмова держави здійснити певні дії становила втручання в права заявників, передбачені статтею 1 Першого протоколу та тримала заявників у невизначеності, що не має відношення до тимчасового зупинення виплати пенсії в зв'язку з перебуванням позивача на державній службі, в зв'язку з наявністю у нього певного правового статусу, який передбачає відповідну оплату праці, заохочення та соціальні гарантії за рахунок держави, а виплата пенсій позивачу, який перебуває на державному утриманні одночасно із забезпеченням відповідно до Закону України «Про державну службу» ставить його у привілейоване становище в порівняні з іншими особами, та передбачала б подвійне державне забезпечення, що суперечить інтересам суспільства, крім того Законом України № 911-VIII, визначено конкретний період часу впродовж якого буде зупинено виплату пенсій особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу», що виключає будь-яку невизначеність.

Тому, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Позивачем сплачено судовий збір у сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 8-11, 18, 71, 122, 128, 160, 161, 162, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову відмовити.

На постанову суду до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Овруцький районний суд може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним направленням копії скарги до Житомирського апеляційного адміністративного суду особою, яка її подає.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. І. Вачко