Справа № 820/4707/16
Суддя: Мельников Р.В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

05 грудня 2016 р. № 820/4707/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі

головуючого судді - Мельникова Р.В.,

за участю секретаря судового засідання - Цибульник Г.В.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Діденко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Харківська міська рада, про скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 11.05.2016 №379-1303 про визначення суми податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 27413,33 грн.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що податковим органом під час прийняття спірного податкового повідомлення - рішення не враховано того факту, що договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_3 та Харківською міською радою після закінчення його дії в 2013 році до теперішнього часу не продовжено, незважаючи на неодноразові прохання орендаря. Таким чином, зважаючи на те, що у користуванні ОСОБА_3 фактично відсутня земельна ділянка, то у податкового органу відсутні підстави для стягнення з позивача земельного податку за користування такою ділянкою.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та зазначив, що контролюючим органом правомірно нараховано позивачу суму грошових зобов`язань з орендної плати на землю, виходячи із встановлених Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадастру коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки. Відповідач не виконав обов`язок сплачувати податок в розмірах, у строки та в порядку, що визначені податковим законодавством, внаслідок цього у відповідача виник податковий борг, який погашений не був.

Представник третьої особи надав до суду письмові заперечення, в яких зазначив, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та Харківською міською радою від 15.06.2011 року до теперішнього часу не розірвано та не визнано не чинним у законодавчо визначеному порядку, а відтак податковим органом правомірно нараховано позивачу податок з орендної плати за земельні ділянки.

Представники позивача та відповідача у судовому засіданні підтримали свої правові позиції в повному обсязі.

Представник третьої особи, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не прибув.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України, який набрав чинності з 01 січня 2011 року.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до підпунктів 269.1.1 і 269.1.2 пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Згідно із підпунктом 270.1.1 пункту 270.1 статті 270 Податкового кодексу України об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Таким чином, обов'язок платника податку сплачувати плату за землю виникає у власників та землекористувачів з дня виникнення права власності або користування земельною ділянкою.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону № 161-XIV.

Справляння плати за землю, в тому числі й орендної плати, здійснюється відповідно до положень розділу XIII ПК.

Відповідно до статті 287 Податкового кодексу України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році (п. 287.1).

Отже, з аналізу вищенаведених норм вбачається, що обов'язковою умовою для виникнення у податкового органу обов'язку нараховувати фізичній особі земельний податок є статус даної особи як землевласника/землекористувача.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 ПК).

Поряд з цим, суд зазначає, що у відповідності до приписів ст. 33 Закону України "Про оренду землі" № від 06.10. 1998 року № 161-XIV, у разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, між ОСОБА_3 (орендар) та Харківською міською радою (орендодавець) укладено договір оренди землі від 15.06.2011 року строком до 01.02.2013 року, відповідно до якого орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, нежитлове приміщення № 25-1, нежитлова будівля літ «Б-1» площею 0, 00077 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Факт виконання умов вищезазначеного договору підтверджується актом приймання - передачі земельної ділянки від 24.11.2011 року № 251/11.

В подальшому, позивач неодноразово (23.10.2012 року, 02.06.2014 року, 16.10.2014 року та 08.02.2016 року) звертався до Харківської міської ради з проханням продовжити дію вказаного договору оренди земельної ділянки від 15.06.2011 року.

Листами від 20.06.2014 року № Ш-5-9975/1-14.08-39, від 06.11.2014 року № Ш-5-19794/1-14.08-39 та від 03.03.2016 року № Ш-5-5005/1-16.08-39, Харківською міською радою повідомлено ОСОБА_3 про недоцільність розгляду вказаного питання.

Поряд з цим, листом Департамента земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради від 30.09.2016 року № 6741/0/225-16 повідомлено ОСОБА_3, що дія договору оренди землі від 15.06.2011 року станом на 29.09.2016 року належним чином не припинена.

Таким чином, Департаментом земельних відносин Виконавчого комітету Харківської міської ради не продовжено дію договору оренди землі від 15.06.2011 року з ОСОБА_3, однак позивач продовжував користуватися земельною ділянкою після закінчення строку вищезазначеного договору оренди (тобто після 2013 року) за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, то такий договір є поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором у контаксті розуміння Закону України "Про оренду землі".

Вказані обставини також не заперечувались податковим органом, а відтак ОСОБА_3 є добросовісним землекористувачем у відповідності до вимог чинного законодавства.

У відповідності до вимог п. 288.4 ст. 288 Податкового кодексу України, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним судом України у своїх постановах від 2 грудня 2014 року по справі № 21-274а14, від 7 квітня 2015 року по справі № 21-117а15.

Відповідно до пункту 289.1 статті 289 Податкового кодексу України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 зазначеного Кодексу встановлено, що розмір орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється розділом XIII ПК; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом, та не може перевищувати, зокрема, для інших земельних ділянок, наданих в оренду, 12 % нормативної грошової оцінки (підпункт 288.5.2 зазначеного пункту).

Тобто, законодавець вказав на можливість визначення нормативної грошової оцінки земель у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем та, водночас, визначив нижню граничну межу річної суми платежу по орендній платі за земельні ділянки у розмірі 3 %, незалежно від того, чи збігається її розмір із визначеним у договорі.

Як вбачається з п. 5 договору оренди землі від 15.06.2011 року, нормативна грошова оцінка земельної ділянки, якою користується позивач, складає 191453грн.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, суд дійшов висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати.

При цьому виходячи із принципу пріоритетності норм ПК над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 ПК, до моменту внесення до такого договору відповідних змін розмір орендної плати в жодному разі не може бути меншим, ніж встановлений підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2014 року N 21-274а14.

Відповідно до п. 289.2 ст. 289 ПКУ, грошова оцінка земельної ділянки щороку станом на 1 січня уточнюється на коефіцієнт індексації, який розраховується за формою, вказаною у цій нормі.

Згідно з п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель сільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кі = [І - 10] : 100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 110 відсотків, такий індекс застосовується із значенням ПО. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.

Суд вважає за необхідне зазначити, що законодавчо встановлений коефіцієнт індексації грошової оцінки землі тягне за собою автоматичну зміну розміру орендної плати. При цьому, визначена нормативно-грошова оцінка землі не змінюється, а лише індексується на відповідний коефіцієнт, що, у свою чергу, не є підставою для внесення змін до договору оренди.

За таких обставин, розмір орендної плати, визначений договором оренди від 15.06.2011 року, в будь-якому випадку повинен був бути проіндексований згідно правил ст. 289 Податкового кодексу України та з урахуванням необхідності дотримання хоча б нижньої межі річної суми платежу з орендної плати, а саме 3 відсотків нормативної грошової оцінки у розумінні ст. 288 Податкового кодексу України.

Також слід зазначити, що базою оподаткування відповідно до статті 271 ПК є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого розділом XIII ПК та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

У відповідності до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

На підставі вищезазначених норм права, Київською ОДПІ, прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.05.2016 року № 379-1303, яким ОСОБА_3 визначено грошове зобов'язання з орендної плати за землю у розмірі 27413, 33 грн.

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у вищезазначеному рішенні суб'єкта владних повноважень не зазначено період, за який нараховується земельний податок.

Щодо нарахувань Київською ОДПІ грошових зобов`язань з орендної плати за землю за 2016 рік, то суд звертає увагу на наступне.

Так, відповідно до змісту листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 6-28-0.22-201/2-16 від 11.01.2016 року, за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2015 рік становив 143,3 %.

Враховуючи це, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення, розрахований відповідно до пункту 289.2 статті Податкового кодексу України, станом на 1 січня 2016 року становить 1,433.

Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель. Коефіцієнти індексації нормативної грошової оцінки земель становлять за 2015 рік - 1,433.

Отже, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2015-2016 роки становить 1, 433.

Відтак, з урахуванням вищезазначених норм права, мінімальна сума грошових зобов`язань з орендної плати за землю, яку має сплачувати ОСОБА_3 за 2016 рік з урахуванням нижньої межі у розмірі 3 відсотків нормативної грошової оцінки у контексті розумінні ст. 288 Податкового кодексу України, складає 8230, 56 грн.

Між тим, як вбачається з п. 9 договору оренди землі від 15.06.2011 року, річний розмір орендної плати за земельну ділянку складає 15316, 28грн, тобто позивачем дотримано вимог ст. 288 Податкового кодексу України щодо мінімальної трьохвідсоткової річної суми платежу.

Окрім того, суд звертає увагу, що ОСОБА_3 як добросовісним платником податків, проведено оплату орендної плати з фізичних осіб за 2014-2015 роки, згідно пояснень податкового органу.

Водночас, податковим органом до суду не надано детального розрахунку та обгрунтованих пояснень з приводу застосування Київською ОДПІ, як бази оподаткування, розміру орендної плати за землю за рік у розмірі 15316, 28грн., у той час як у розумінні ст. 271 ПК України такою базою є нормативна грошова оцінка землі, а саме 191453 грн. відповідно до договору про оренду землі від 15.06.2011 року.

Також, суд звертає увагу, що відповідачем здійснено розрахунок орендної плати наступним чином: 15316, 28 (орендна плати за землю за рік ) *1, 249 (індекс споживчих цін за 2014 рік) * 1, 433 (індекс споживчих цін за 2015 рік).

Тобто відповідачем в одній формулі проведено розрахунок земельного податку одночасно і за 2014 рік і за 2015 рік, що не передбачено вимогами діючого законодавства та здійснено без врахування особливостей формули розрахунку вказаного податку, що регламентовано вимогами ст. 288 Податкового кодексу.

Підсумовуючи вищезазначене, приймаючи до уваги той факт, що позивачем дотримано мінімальної трьохвідсоткової межі річної суми платежу з орендної плати за землю, а також те, що Київською ОДПІ під час прийняття спірного рішення не враховано суми сплати ОСОБА_3 орендної плати за землю, а також приймаючи до уваги невідповідність розрахунку орендної плати за землю вимогам діючого податкового законодавства, то суд приходить до висновку про необхідність скасування податкового повідомлення - рішення Київської ОДПІ м. Харкова від 11.05.2016 №379-1303 в повному обсязі, з огляду на його безпідставність та необгрунтованість.

Згідно із ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування покладається на суб'єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, третя особа - Харківська міська рада, про скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити в повному обсязі.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області від 11.05.2016 № 379-1303.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (61129, АДРЕСА_1, рнокпп НОМЕР_1) сплачену суму судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Київському районі м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Чернишевська, 41, ).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 12 грудня 2016 року.

Суддя Р.В. Мельников