Справа № 752/11848/16-а
Суддя: Новак А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №: 2-а/752/301/16
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2016 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Новака А.В., при секретарі Закаблуківській О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

Мотивував свої вимоги тим, що 19 червня 2015 року Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві було винесено постанову якою їй було відмовлено у страхових виплатах та наданні соціальних послуг.

Позивач вважає, що зазначена постанова є протиправною і такою, що підлягає скасуванню, оскільки померлий ОСОБА_2 являвся її батьком.

Саме він був годувальником і вона та її діти перебувала на утриманні померлого батька, у зв'язку з чим нею було надано повний комплект необхідних документів на адресу відповідача, однак останній безпідставно та без наведення вмотивованих обґрунтувань відмов їй у страхових виплатах та наданні соціальних послуг.

При цьому позивач зазначає, що на її численні звернення, відповідачем постійно зазначалися різні мотиви відмови, а винесення оскаржуваної постанови призвело у тому числі до неможливості оскаржити таку до адміністративного суду своєчасно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позовної заяви з посиланням на текст такої та просив суд адміністративний позов задовольнити. При цьому зазначив, що доказом того, що його довіритель перебувала на утриманні померлого є довідка про їх спільне місце проживання.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував з посиланням на письмі заперечення, які долучені до матеріалів справи. Просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали адміністративної справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 01 вересня 2014 року позивач подав до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві заяву про призначення страхової виплати у зв'язку із смертю годувальника - батька ОСОБА_2, оскільки як зазначено в заяві вона є його донькою та до дня смерті перебувала на його утриманні має право на одержання страхової виплати на підставі ч. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про визнання дій незаконними та зобов'язання вчинити дії, позов було задоволено та зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві розглянути заяву ОСОБА_1 від 01 вересня 2014 року.

Постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві від 19 червня 2015 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні страхових виплат у зв'язку з відсутністю необхідних документів, що підтверджують перебування ОСОБА_1 та її дітей на утриманні потерпілого ОСОБА_2 та підстав для призначення страхових виплат.

Суд виходячи з наявних матеріалів справи не має обґрунтованих підстав та будь-яких доказів на їх обґрунтування, які б дозволили йому дійти висновку про те, що ОСОБА_1 на момент смерті свого батька - ОСОБА_3 пребуваола на його утриманні і була непрацездатною особою, у зв'язку з сим померлий був годувальником.

З пояснень представників сторін та матеріалів справи встановлено, що станом на день смерті ОСОБА_2, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В той же час позивач перебуває у трудових відносинах з Інститутом кібернетики імені В.М. Глушкова Національної академії наук України і є такою, що знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку.

Сам по собі факт проживання позивача та її батька за спільною адресою проживання не може свідчити про факт перебування позивача на утриманні померлого.

Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» факт перебування на утриманні потерпілого у разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення встановлюються в судовому порядку.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Оскільки ОСОБА_1 не є особою, яка підпадає під критерії переліку осіб визначених ч. 3 ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та останньою не було надано відповідачу рішення про встановлення факту її перебування на утриманні потерпілого ОСОБА_2, то суд дійшов висновку про те, що рішення суб'єкта владних повноважень - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві є таким, що прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони зокрема:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б свідчили про протиправність прийнятого відповідачем рішення, суду надано не було.

Враховуючи викладене вище, аналізуючи всі зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими, а обставини, викладені в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись 158-163, 185-186 КАС України, суд,-

постановив:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з часу її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А. Новак