Справа № 234/1956/16-а (2а/234/63/16)
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року м. Київ К/800/13177/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Кравцова О.В.,

розглянула у порядку письмового розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Краматорського міського суду Донецької області від 09.03.2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

До Краматорського міського суду Донецької області звернулась ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради Донецької області, в якому просила: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради щодо відмови у наданні державної допомоги при народженні дитини; поновити їй строк звернення для призначення допомоги при народженні дитини; скасувати повідомлення (рішення) Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради про відмову у наданні державної допомоги сім'ям з дітьми; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради призначити їй допомогу при народженні дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з дати первинного звернення - 03.02.2016 року.

Постановою Краматорського міського суду Донецької області від 09.03.2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 року, у задоволенні позовних вимог було відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Як встановлено, відповідно до свідоцтва про народження, виданого 02.10.2014 року відділом РАЦС адміністрації Сеймського округу м. Курська Курської області у позивача 16.09.2014 у м. Курськ (Російська Федерація) народилася дитина - донька ОСОБА_4, батьком якої є ОСОБА_5, із яким позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі. Дитина зареєстрована громадянкою України.

Відповідно до трудової книжки та наказу з місця роботи, позивач з 07.11.2014 року перебуває у соціальній відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Відповідно до довідки № 1426/67228 від 01.02.2016 року, ОСОБА_3 із дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, була взята на облік внутрішньо переміщеної особи із зареєстрованого місця проживання м. Донецьк у фактичне місце проживання м. Краматорськ.

Відповідно до повідомлення (рішення) Управління праці та соціального захисту населення Краматорської міської ради від 03.02.2016, ОСОБА_3, яка звернулася до управління 03.02.2016, не має права на допомогу при народженні дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки минуло більше 12 місяців з моменту народження дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 3 Закону України «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» (далі - Закон) відповідно до цього Закону призначається державна допомога при народженні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону, допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною.

Відповідно до ст. 6 Закону, документи, необхідні для призначення державної допомоги сім'ям з дітьми, подаються особою, яка претендує на призначення допомоги, самостійно. За наявності письмової заяви особи, яка претендує на призначення допомоги, але за станом здоров'я або з інших поважних причин не може самостійно зібрати необхідні документи, збір зазначених документів покладається на органи, що призначають допомогу.

Відповідно до статті 11 Закону допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини.

Згідно п. 12 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку призначення і виплати державної допомоги сім'ям з дітьми» від 27.12.2001 року № 1751 (далі - Порядок), допомога при народженні дитини призначається за умови, що звернення за її призначенням надійшло не пізніше ніж через 12 календарних місяців після народження дитини.

Отже, правильним є висновок судів попередніх інстанцій, що станом на 03.02.2016 року закінчився строк для звернення позивача з відповідною заявою, встановлений ст. 11 Закону та п. 12 Порядку.

При цьому, законодавством не передбачено можливості поновлення зазначеного строку.

Враховуючи вищезазначене, відповідач, відмовляючи позивачу у призначені та виплаті допомоги при народженні дитини, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені відповідним законодавством України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У касаційній скарзі позивач заперечує вказані висновки судів, посилаючись на те, що відповідно до статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений.

Колегія суддів зазначає, що положення вказаної статті не стосуються строку звернення за призначенням допомоги при народженні дитини.

Так, за змістом статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено можливість поновлення саме процесуального строку, а відповідно до статті 101 цього кодексу процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії.

Тобто, статтею 102 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено поновлення лише строків, які вчинені для процесуальних дій, тобто дій, пов'язаних із судових процесом.

Натомість, звернення за призначенням допомоги при народженні дитини не є процесуальною дією, а тому строк такого звернення не може бути поновлений на підставі статті 102 Кодексу адміністративного судочинства України.

Також, у касаційній скарзі позивач вказав, що закон не містить положень, які б забороняли поновлювати строк встановлений ст. 11 Закону п. 12 Порядку, а тому такий строк може бути поновлений.

З доводами позивача колегія суддів не може погодить з огляду на таке.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Тобто, у даному випадку визначальним є те, що закон не передбачає права відповідача поновити строк встановлений ст. 11 Закону п. 12 Порядку і це, в силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, означає відсутність можливості його поновлення, оскільки це не передбачено законом.

Таким чином, зазначений строк є присічним, тобто можливість його поновлення законом не передбачена. Значення такого строку полягає у тому, щоб припинити дію за певних обставин. Присічні строки - це не звичайні строки здійснення суб'єктивних прав, а особливі строки, зі спливом яких присікається існування суб'єктивного права.

Отже, закінчення присічного строку призводить до припинення суб'єктивних прав і обов'язків.

Доводи касаційної скарги щодо порушення права позивача, як внутрішньо переміщеної особи, та дискримінацію за вказаною ознакою колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідач у спірних правовідносинах відмовив у задоволенні заяви позивача, виходячи не з того, що позивач є внутрішньо переміщеною особою, а з того, що він пропустив строк звернення із заявою, який закон встановлює для усіх без виключень суб'єктів звернення.

З огляду на вказані обставини, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у позові.

Касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскільки рішення судів першої та апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які передбачені ст.ст. 225 - 229 Кодексу адміністративного судочинства України як підстави для зміни, скасування судового рішення, залишення позовної заяви без розгляду або закриття провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Краматорського міського суду Донецької області від 09.03.2016 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 20.04.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: