Справа № 817/2963/14
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Київ К/800/15663/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е., Степашко О.І., Веденяпіна О. А.

розглянула в порядку попереднього провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Моделпак" на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Моделпак" до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області про скасування податкових повідомлень - рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю „Моделпак" (далі - ТОВ „Моделпак") звернулось до суду з позовом до Нововолинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Волинській області (далі - Нововолинська ОДПІ) в якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року скасовано, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду апеляційної інстанції ТОВ „Моделпак" подано касаційну скаргу в якій просить скасувати Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року та залишити в силі постанову Рівненського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2014 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Відповідачем проведено позапланову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.04.2011 року по 31.03.2012 року. За результатами перевірки складено акт №257/18/22/37598260 від 28.05.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем п. 185.1 ст. 185, п. 196.1 ст. 196, п. 198.3 ст. 198, п. 51.1 ст. 51, п. 119.2 ст. 119 ПК України, занижено податок на додану вартість за 2011 рік в сумі 7684, 00 грн., зменшено від'ємне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту за 2011 рік у сумі 132316, 00 грн., зменшено залишок від'ємного значення податку на додану вартість за березень 2012 року у сумі 621859, 00 грн., зменшено заявлену до відшкодування суму з податку на додану вартість за 2011 рік на 93501, 00 грн., подано недостовірні відомості за 3 квартал 2011 року щодо сум доходів виплачених фізичним особам.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 15.06.2012, яким по змивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у сумі 621859, 00 грн.; №/167 від 15.06.2012, яким зменшено позивачу бюджетне відшкодування з податку на додану вартість у сумі 93501, 00 грн. та нараховано штрафні (фінансові) санкції у сумі 23375, 00 грн.; № від 15.06.2012, яким збільшено позивачу податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 175000, 00 грн.: (основний платіж 140000, 00 грн., 35000, 00 грн. штрафні санкції).

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів касаційної інстанції, виходив з наступного.

Відповідно до та на виконання вимог Постанови КМУ від 30.06.2010 №527 „Про створення нових робочих місць для забезпечення зайнятості населення вугледобувних регіонів" (далі - Постанова №527)

Кошти отримані з фонду загальнообов'язкового страхування були використанні позивачем для придбання товарів та основних засобів, а суми податку на додану вартість були включені до податкового кредиту.

Перевіркою податкового органу встановлено, що ТОВ „Моделпак" по взаємовідносинах з контрагентами в сумі 5400000, 00 грн. були витрачені внаслідок виконання договорів укладених позивачем з ТОВ „Волинська фабрика гофротари", з іноземною компанією „Capital Industrial Machineri", ТОВ „Енергомонтажвентиляція", ТОВ „СІМ".

Судом апеляційної інстанції зазначено, що ПК України не визначено поняття "капітальні трансферти".

Проте в абз. "а" пп. 14.1.81 п. 14.1 ст. 14 ПК України є визначення терміна "капітальні інвестиції", а це - господарські операції, що передбачають придбання будинків, споруд, інших об'єктів нерухомої власності, інших основних засобів і нематеріальних активів, що підлягають амортизації відповідно до норм ПК України. Разом з тим, кошти, що виділяються з бюджету як капітальні трансферти підприємствам (установам, організаціям), зокрема, на придбання об'єкта інвестування (основного засобу, нематеріального активу), мають цільове призначення.

Відповідно до п. 137.2 ст. 137 ПК України, порядок оподаткування таких доходів визначає: дохід, що враховується при обчисленні об'єкта оподаткування, визнається на суму коштів, що дорівнює частині амортизації об'єкта інвестування (основних засобів, нематеріальних активів), пропорційній долі отриманого платником податку з бюджету цільового фінансування капітальних інвестицій у загальній вартості таких інвестицій в об'єкті, у тому звітному періоді, у якому здійснено нарахування амортизації на такі об'єкти.

Згідно із пунктом 198.3 ст. 198 розділу V ПК України яким визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до ст. 39 ПК України, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 ПК України, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Крім того, пп. 135.5.10 п. 135.5 ст. 135 розділу III ПК України визначено, що суми дотацій, субсидій, капітальних інвестицій із фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або бюджетів, отримані платником податку, включаються до інших доходів такого платника податку.

У відповідності до п. 144.1 ст. 144 розділу III ПК України амортизації підлягають капітальні інвестиції, отримані платником податку з бюджету, у вигляді цільового фінансування на придбання об'єкта інвестування (основного засобу, нематеріального активу) за умови визнання доходів пропорційно сумі нарахованої амортизації по такому об'єкту відповідно до положень пп.137.2.1 п. 137.2 ст. 137 ПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, якщо придбання основних засобів або їх ремонт провадяться не за рахунок платника податку, а за рахунок сум капітальних інвестицій, що отримані таким платником з бюджету та мають цільове призначення, то в цілях оподаткування суми ПДВ, сплачені у зв'язку з такими витратами, не можуть бути включені до складу податкового кредиту.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення суду апеляційної інстанції ухвалене з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновок суду не спростовує.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Моделпак" залишити без задоволення, постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.І. Степашко
О. А. Веденяпін