Справа № 826/6990/14
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2016 року № 826/6990/14

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фондовий центр"

до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Український фондовий центр" (надалі - Позивач) до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві (надалі - Відповідач) з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.12.2013 № та від 04.04.2014 №.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 серпня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 жовтня 2014 року, в задоволенні позовних вимог повністю відмолено.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями позивач подав касаційну скаргу, яку за наслідками розгляду Вищим адміністративним судом України задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.08.14року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 04.10.14 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (ухвала від 19 травня 2015 року, справа № К/800/61046/14).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 червня 2015 року справу № 826/6990/14 прийнято до провадження суддею Погрібніченком І.М.

У судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити із підстав, викладених в адміністративному позові.

При цьому, представник Відповідача проти позовних вимог заперечив та просив у їх задоволенні відмовити, мотивуючи тим, що до перевірки не було надано документів про перехід права власності, а угоди є фіктивними.

Відповідно до вимог ч.4 ст.122 КАС України суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку письмового.

Розглянувши наявні в матеріалах докази та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У період з 20.09.2013 р. по 31.10.2013 р. на підставі наказу від 05.09.2013 р. №1427, виданого ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві та плану-графіку проведення планових виїзних перевірок, відповідно до п.77.1.ст.77 ПК України, Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві проведено документальну планову перевірку фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю "Український Фондовий Центр" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012р., за результатами якої складено акт перевірки № 1748/2002/32401971 від 17.11.2013р. (далі - Акт перевірки).

В ході перевірки контролюючим органом встановлено порушення вимог п.п.135.5.15 п.135.5 ст.135 Податкового Кодексу України в результаті чого ТОВ "Український Фондовий Центр" занижено інші доходи за II квартал 2012 року на суму 1 002 482,00грн.

На підставі висновків акту перевірки Державною податковою інспекцією у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві прийнято податкові повідомлення - рішення :

№ від 09.12.2013р., яким визначено зобов'язання позивача зі сплати податку на прибуток в розмірі 1 977 313, 00 грн. та застосовано штрафні санкції в сумі 494 328, 00 грн.,

№ від 09.12.2013р., яким визначено завищення суми від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток в сумі 6 800, 00 грн.

Незгода з вказаним податковим повідомленням-рішенням відповідача обумовила позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд погоджується із доводами позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як вбачається із змісту Акту перевірки, контролюючим органом встановлено нереальність операцій з придбання цінних паперів, що укладались позивачем, у перевіряємий період з FELIMORE VENTURES LTD (Філіморе Венчерз ЛТД) емітентом яких є ВАТ "Лебединська Спеціалізована Колона № 11".

Такі висновки відповідач обґрунтовує відсутністю правочинів між позивачем та ВАТ "Лебединська Спеціалізована Колона № 11" на придбання цінних, не наданням до перевірки достатньої первинної документації для встановлення реальності правочинів укладених з FELIMORE VENTURES LTD (Філіморе Венчерз ЛТД), а також вказано на недопустимість обігу цінних паперів ВАТ "Лебединська Спеціалізована Колона № 11", оскільки відносно товариства розпочато процедуру банкротства.

Надаючи оцінку вказаним висновкам контролюючого органу суд зазначає таке.

Між позивачем та FELIMORE VENTURES LTD (Філіморе Венчерз ЛТД) укладено ряд договорів із придбання та продажу цінних паперів, а саме :

- договір купівлі-продажу цінних паперів №Д-111109-1; 20111109-1 від 09.11.2011, за яким позивачем продано акції, емітентом яких є ВАТ "Лебединська Спеціалізована Колона № 11" на суму 5388721,20 грн., та №Д-111109-1; 20111109-1 від 9.11.2011, на суму 6431 700 грн.

- договір купівлі-продажу цінних паперів №Д-111207-2; 201111207-1 від 07.12.2011, за яким позивачем придбано цінні папери, емітентом яких є ВАТ "Лебединська Спеціалізована Колона №11" за номінальною вартістю ЦП 0,25 грн., кількість акцій з договором становить 98000 штук, загальна сума договору 5405680,00 грн. Також позивачем укладено з зазначеним контрагентом договір купівлі-продажу цінних паперів №Д-111209-4; 201111209-1 від 09.12.2011, за яким придбано акції того ж емітента на суму 4481576,00 грн.

В подальшому між позивачем та FELIMORE VENTURES LTD укладено акт заліку взаємних вимог Договорів купівлі-продажу цінних паперів від 10.05.2012 р., в якому зазначено, що сторони вважають Договори купівлі-продажу цінних паперів виконаними та жодних претензій одна до одної не мають.

Відповідно до пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Пунктом 135.1 ст.135 ПК України передбачено, що доходи, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, включаються до доходів звітного періоду за датою, визначеною відповідно до ст.137, на підставі документів, зазначених у п.135.2 цієї статті, та складаються з: доходу від операційної діяльності, який визначається відповідно до п.135.4 цієї статті; інших доходів, які визначаються відповідно до п.135.5 цієї статті, за винятком доходів, визначених у п.135.3 цієї статті та у ст.136 цього Кодексу.

В п.135.2 ст.135 ПК України передбачено, що доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом ІІ цього Кодексу.

В пп.135.5.15 п.135.5 ст.135 ПК України інші доходи включають інші доходи платника податку за звітний податковий період.

Водночас, за змістом ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, встановлено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Разом з тим, електронний документ згідно з ст. 5 Закону України "Про електронні документи та електронний документообіг" - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов'язкові реквізити документа.

Відповідно до змісту ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Закон України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" визначає правові основи обігу цінних паперів у Національній депозитарній системі та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні.

Відповідно до змісту ст. 1 названого Закону електронна торговельно-інформаційна мережа - сукупність програмно-технічних засобів, що використовуються фондовою біржею чи організаційно оформленим позабіржовим ринком для забезпечення укладення угод щодо цінних паперів.

За змістом ст. 2 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні"сферою діяльності Національної депозитарної системи є, зокрема, реальна поставка чи переміщення з рахунку в цінних паперах з одночасною оплатою грошових коштів відповідно до розпоряджень клієнтів.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 6 вказаного Закону передбачено, що юридичні особи, які згідно з цим Законом є учасниками Національної депозитарної системи, здійснюють такі види діяльності: зберігання і обслуговування обігу цінних паперів на рахунках у цінних паперах та операцій емітента щодо випущених ним цінних паперів; кліринг та розрахунки за угодами щодо цінних паперів; ведення реєстрів власників іменних цінних паперів.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 ст. 8 Закону України "Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні" правила та операційні стандарти клірингу та розрахунків за угодами щодо цінних паперів затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку. Правила та операційні стандарти грошового клірингу та розрахунків за операціями з цінними паперами затверджуються Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку за погодженням з Національним банком України і Міністерством фінансів України.

Згідно з п. 5 розділу ІІІ Правил (умов) здійснення діяльності з торгівлі цінними паперами: брокерської діяльності, дилерської діяльності, андеррайтингу, управління цінними паперами, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 12.12.2006 № 1449 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2007 за № 52/13319, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі наявності у організатора торгівлі відповідної електронної торговельно-інформаційної мережі, яка передбачає систему електронного документообігу, допускається укладення договорів в електронній формі.

Водночас, ч. 5 ст. 21 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що членами фондової біржі можуть бути виключно торговці цінними паперами, які мають ліцензію на право провадження професійної діяльності на фондовому ринку та взяли на себе зобов'язання виконувати всі правила, положення і стандарти фондової біржі.

При цьому, за змістом ст. 17 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" для провадження діяльності з управління цінними паперами грошові кошти клієнта зараховуються на окремий поточний рахунок торговця цінними паперами у банку окремо від власних коштів торговця цінними паперами, коштів інших клієнтів та відповідно до умов договору про управління цінними паперами. Торговець цінними паперами звітує перед клієнтами про використання їх грошових коштів.

Відповідно до Положення про розрахунково-клірингову діяльність за договорами щодо цінних паперів, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 17.10.2006 № 1001 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.11.2006 за № 1198/13072, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розрахунки за договорами щодо цінних паперів здійснюються депозитаріями на підставі, зокрема, інформації, наданої організаторами торгівлі відповідно до укладених на цих організаційно оформлених ринках договорів щодо цінних паперів. Право власності на цінні папери бездокументарної форми існування переходить до депонента - одержувача з моменту зарахування цих цінних паперів на його рахунок у цінних паперах у зберігача.

З системного аналізу викладених норм видно, що первинним документом, який підтверджує виконання зобов'язань за угодами (операціями) щодо цінних паперів та деривативів на фондовій біржі та здійснення розрахунків між сторонами за наведеними операціями є виписка з реєстру укладених на біржі угод з цінними паперами та деривативами (біржовий звіт), на підставі якої суб'єктом господарювання відображаються відповідні господарські операції в бухгалтерському та податковому обліках.

При цьому, суд зауважує, що такий висновок знайшов своє втілення в п. 153.9 ст. 153 чинного ПК України, відповідно до якого первинними документами для підтвердження доходів і витрат за операціями з цінними паперами та деривативами (похідними інструментами), що перебувають в обігу на фондовій біржі, можуть бути оригінали: для торговців цінними паперами - учасників фондової біржі - біржового звіту за звітний період; для платників податку - клієнтів торговців цінними паперами - учасників фондової біржі - звіту торговця цінними паперами, який формується на підставі біржового звіту та договору з таким торговцем, а також в пп. 170.2.2 п. 170.2 ст. 170 ПК України, відповідно до якого документальним підтвердженням (первинним документом) доходів та витрат за операціями з інвестиційними активами, укладеними в електронній формі на фондовій біржі для клієнтів - учасників фондової біржі, визнається звіт торговця цінними паперами (брокера), який формується на базі біржового звіту та договору на брокерське обслуговування.

Судом не приймається до уваги посилання в Акті перевірки на те, що позивачем безпосередньо не укладались договори купівлі-продажу цінних паперів, а грошові кошти з поточного рахунку позивача власникам цінних паперів не перераховувались, оскільки, по-перше, в силу вищевказаних положень суб'єкт господарювання вправі скористатися послугами посередника торговця - члена відповідної біржі для укладення таких договорів (для придбання цінних паперів на фондовій біржі), по-друге, грошові кошти клієнта (позивача) для придбання цінних паперів (акцій) зараховуються на рахунок торговця цінними паперами, який використовує їх для здійснення відповідних операцій, а тому кошти з поточного рахунку позивача безпосередньо власникам цінних паперів перераховуватись не повинні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем як до суду, так і до перевірки надавались виписки з реєстру угод, виписки про операції з цінними паперами на рахунку у цінних паперах та біржових звітів, а також акт про виконання замовлення, що не заперечувалось відповідачем, проте, податковим органом вказані первинні документи враховані не були.

Також безпідставними є висновки контролюючого органу, що цінні папери емітентом яких являлось ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11» не є цінними паперами, в силу порушення ухвалою Господарського суду Сумської області від 29.03.12р. №5021/427/12 процедури банкрутства даного товариства.

Відповідно до статей 3, 6 Закону України «По цінні папери та фондовий ринок» акція - це іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Емітентом акцій є тільки акціонерне товариство. Порядок прийняття відповідним органом акціонерного товариства рішення про розміщення акцій визначається законом, що регулює питання утворення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Прості акції надають їх власникам право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів, на участь в управлінні акціонерним товариством, на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації та інші права, передбачені законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств. Прості акції надають їх власникам однакові права..

Відповідно до ст.177 Цивільного кодексу України цінні папери є об'єктом цивільних прав.

Згідно з ч.1 ст.178 Цивільного кодексу України об'єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід'ємними від фізичної чи юридичної особи.

Крім вимоги щодо оборотоздатності, акція, як цінний папір, має відповідати вимогам щодо її форми (ст.6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок») та стосовно обов'язкових реквізитів (ст.196 Цивільного кодексу України). При цьому, обов'язковою умовою оборотоздатності акцій є проведення реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку звіту про результати розміщення акцій та видачі свідоцтва про реєстрацію випуску акцій.

Законом України "Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні" чітко визначено, що реєстрація та скасування випуску акцій здійснюється, виключно, Державною комісією з цінних паперів та фондового ринку України.

Визнання емітента придбаних позивачем акцій банкрутом та початок ліквідаційної процедури є приводом для виконання ліквідатором (ліквідаційною комісією товариства) вимог п.п.1.1 п.1 Порядку скасування реєстрації випусків акцій та анулювання свідоцтв про реєстрацію випусків акцій, затвердженого рішенням Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 30 грудня 1998 р. N 222 (у редакції рішення Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 14 липня 2005 р. N 398).

Суд звертає увагу, що під час проведення перевірки відповідачем не перевірялися обставини виконання ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11» вимог зазначеного вище Порядку, а також не отримувалася інформація Державної комісії з цінних паперів та фондового ринку інформації щодо зупинення обігу чи скасування реєстрації випуску акцій ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11».

Суд також зазначає, що договори купівлі-продажу цінних паперів ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11» укладались позивачем до винесення Господарським судом Сумської області ухвали про порушення процедури банкротства емітента акцій, і лише акт заліку вимог укладено 10 травня 2012 року, тобто після винесення ухвали.

Відповідно до ч.1,5 ст.39 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців" суд, який постановив рішення про порушення провадження у справі про банкрутство юридичної особи, про проведення санації боржника та призначення керуючого санацією, про визнання юридичної особи банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, у день набрання рішеннями законної сили направляє їх державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи для внесення до Єдиного державного реєстру запису про відповідні судові рішення. У разі, якщо після завершення ліквідаційної процедури в процесі банкрутства, яка встановлена законом, судом постановлене рішення про ліквідацію юридичної особи - банкрута, суд, що виніс відповідне рішення, в день набрання ним законної сили направляє його державному реєстратору за місцезнаходженням юридичної особи - банкрута для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, процедура банкротства ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11» порушена ухвалою Господарського суду Сумської області лише 29.03.12р. та не завершена на час припинення договірних відносин між позивачем та FELIMORE VENTURES LTD, а обіг акцій, емітованих даним товариством не зупинявся, як і рішенні про скасування реєстрації випуску акцій не приймалося.

Зазначене вище спростовує доводи відповідача про те, що акції ВАТ «Лебединська Спеціалізована Колона № 11» не є цінними паперами з огляду на ухвалу Господарського суду Сумської області від 29.03.12р. у справі №5021/427/12.

У той же час судом, на виконання вимог ухвали ВАСУ від 19 травня 2015 року, у відповідача витребовувалася відповідна інформація, відсутність якої стала підставою для скасування судових рішень і яка впливає на правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Втім, відповідачем такої інформації суду надано не було, а відтак, суд приходить до переконання про її відсутність у останнього та прийняття оскаржуваних рішень без її врахування.

Виходячи зі змісту статей 109-113 ПК України, відповідальність платника податків у вигляді застосування штрафних (фінансових) санкцій можлива лише за умови вчинення ним порушень, визначених законами з питань оподаткування.

Пунктом 123.1 статті 123 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов'язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов'язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

Зважаючи на недоведеність відповідачем факту порушення позивачем податкового законодавства у спірних правовідносинах, визначення останньому штрафних (фінансових) санкцій також буде протиправним.

Згідно з ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даному випадку, відповідачем не доведено законності та обґрунтовані оскаржуваного рішення, а отже позов підлягає задоволенню шляхом визнання оскаржуваних рішеннь протиправними та їх скасування.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України вважає за необхідне адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фондовий центр" повністю задовольнити.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. ст. 158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фондовий центр" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 09.12.2013 № та від 04.04.2014 №.

3. Присудити з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фондовий центр" понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 487,20грн. (чотириста вісімдесят сім гривень, 20 копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко