Справа № 264/4511/16-а
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Іванченко А.М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2016 року справа №264/4511/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Гаврищук Т.Г.

суддів: Блохіна А.А.

ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2016 року у справі № 264/4511/16-а (головуючий І інстанції Іванченко А.М.) за позовом ОСОБА_3 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області, Маріупольського ВП Головного управління Національної поліції України в Донецькій області про скасування рішення субєкта владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Донецькій області про визнання дій неправомірними, скасування постанови від 06.08.2015 року серія ПС2 №364760 у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.; закриття справи про адміністративне правопорушення.

Ухвалою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2016 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Маріупольський ВП Головного управління Національної поліції України в Донецькій області.

Постановою Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2016 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Позивач вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги ті обставини, що що вона виконувала навчальну їзду відповідно до встановлених в законі вимог. Позивач зазначив, що її батько має водійський стаж понад 30 років, протягом цього часу він працює безпосередньо водієм. Позивач також зазначив, що хто як не рідний батько краще навчить свою дитину водінню транспортного засобу, та людина яка насправді переживає і відповідає, в якій мірі, за життя та здоровя.

Позивачем в апеляційній скарзі просить розгляд адміністративної справи проводити за відсутністю позивача.

Особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомленні належним чином, а тому згідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 197 КАС України справу було розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що постановою в справі про адміністративне правопорушення від 06 серпня 2015 року серії ПС2 №364760 за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, позивач був притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу у розмірі 510 грн.

Підставою для прийняття наведеної постанови послужив висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, яке полягало у порушенні вимог п.2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. N1306, а саме: 26 липня 2015 року о 18.10 год. позивач керувала автомобілем НОМЕР_1 по вул.Симафорній в м. Маріуполі, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії.

Пунктом 2.1 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001р. N 1306, встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

В якості доказу, що засвідчує вчинення позивачем правопорушення, надано протокол про адміністративне правопорушення Серії ПС2 №364760 від 06.08.2015 року, у якому зазначено, що позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_2 о 18:00 в м.Маріуполь по вул..Семафорній рухалась на автомобілі без посвідчення водія відповідної категорії

При ознайомленні з протоколом по суті порушення позивач зазначила, що навчається водінню та з протоколом згодна.

Факт керування 26 липня 2015 року автомобілем НОМЕР_1 по вул.Симафорній в м. Маріуполі позивачем не оспорюється. Однак, застосування штрафних санкцій позивач вважає безпідставним з огляду на те, що вона виконувала навчальну їзду відповідно до встановлених в законі вимог.

Частиною 2 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, у вигляді накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно до Примітки до ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення положення частин першої та другої цієї статті не застосовуються до осіб, які у встановленому порядку навчаються водінню транспортного засобу.

Порядок навчання водінню транспортного засобу визначено п. 24 Правил дорожнього руху, за приписами п.24.4, п.24.5 яких початкове навчання водінню транспортного засобу повинно проводитися на закритих майданчиках, автодромах або у місцях, де відсутні інші учасники дорожнього руху; навчальна їзда на дорогах дозволяється тільки в присутності спеціаліста з підготовки водіїв і за достатніх початкових навичок водіння у того, хто навчається.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 15 Закону України "Про дорожній рух" кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.

Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов'язана пройти медичний огляд, підготовку або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.

Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів здійснюються в акредитованих закладах незалежно від форми власності та підпорядкування, які за результатами атестації отримали відповідний атестат. Підготовка, перепідготовка і підвищення кваліфікації водіїв здійснюються спеціалістами, які відповідають визначеним кваліфікаційним вимогам.

Міністерство внутрішніх справ України створює та веде реєстр закладів, які здійснюють підготовку, перепідготовку і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів, та здійснює державний контроль за додержанням ними вимог законодавства у цій сфері. Основною формою державного контролю у сфері безпеки дорожнього руху за діяльністю закладів незалежно від форми власності і підпорядкування є державна акредитація закладу та атестація його викладачів, яка проводиться не рідше одного разу на п'ять років у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналіз норм Закону України "Про дорожній рух" свідчить про те, що послуги з підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів (навчання водінню) надаються кваліфікованими спеціалістами та виключають можливість надання таких послуг у приватному (індивідуальному) порядку фізичними особами.

Позивачем не надано доказів на підтвердження тих обставин, що її батько є спеціалістом з підготовки водіїв, а тому доводи апеляційної скарги не прийняті до уваги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про те, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП підтверджено належними доказами, а тому відповідачем правомірно було прийнято постанову про притягнення до адміністративної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія дійшла висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статтями 24, 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2016 року у справі № 264/4511/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 07 листопада 2016 року у справі № 264/4511/16-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

ОСОБА_2