Справа № 812/3582/14
Суддя: Казначеєв Едуард Геннадійович
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравцова Н.В.
Суддя-доповідач - Казначеєв Е.Г.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2016 року справа №812/3582/14

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Казначеєва Е.Г., суддів: Васильєвої І.А., Жаботинської С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року у справі № 812/3582/14 (головуючий І інстанції Кравцова Н.В.) за позовом Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську про визнання дії неправомірними, стягнення виплаченої пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська звернулось до Луганського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Луганську, в якому просило, визнати неправомірними дії відповідача щодо невиплати суми витрат на виплату пенсії ОСОБА_2 по втраті годувальника внаслідок нещасного випадку на виробництві; стягнути з відповідача на користь позивача виплачену пенсію ОСОБА_2 по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 415,44 грн. (а.с.2-4).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 року відмовлено в задоволені позовних вимог (а.с.30-33)

Позивач, не погодившись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, просив, скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову якою задовольнити позовні вимоги (а.с.38-41).

В обґрунтуванні апеляційної скарги зазначено, що відповідно до статті 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ від 5 листопада 1991 року (далі - Закон № 1788), право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування. Непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років. Апелянт зазначає, що вказаними нормами не передбачено положення про те, що саме на момент смерті годувальнику дружина повинна досягти пенсійного віку.

Всі особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не прибули, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, тому відповідно до п.2 ч.1 ст. 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах апеляційної скарги відповідно до частини 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства України, встановила наступне.

Управлінням Пенсійного фонду України в Артемівському районі м. Луганська та Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Луганську складено акти щомісячної звірки по особових справах потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання за січень - квітень 2014 року. Також, до актів складені таблиці розбіжностей (а.с.6-13).

Відповідно до матеріалів справи до відшкодування не прийняті витрати з виплати ОСОБА_2 пенсії по втраті годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, з січня по квітень 2014 року в розмірі 415,44 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що ОСОБА_2 перейшла на пенсію по втраті годувальника та отримує її, але не має права на отримання страхових виплат від робочих органів Фонду страхування від нещасних випадків, так як на час смерті годувальника не досягла 55 річного віку, та відсутні докази її перебування на його утриманні на момент смерті годувальника.

Колегія суддів з зазначеним висновком суду першої інстанції погоджується, з наступних підстав.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне страхування від 14 січня 1998 року № 16/98-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, залежно від страхового випадку, є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

1 січня 2004 року набрав чинності Закон України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), який частково дублює норми раніше прийнятого, але ще чинного Закону № 1788-XII.

Пунктом 16 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону № 1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Оскільки за змістом вищевказаної норми дія Закону № 1788-XII не поширюється на визначення права на пенсію у зв'язку з втратою годувальника, ці відносини регулюються Законом № 1058-IV.

Відповідно до частини восьмої статті 36 Закону № 1058-IV пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, призначаються відповідно до Закону № 1105-XIV.

Згідно зі статтею 33 зазначеного Закону, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

З аналізу положень частини 1 статті 33 Закону № 1105-ХІV вбачається, що право на одержання щомісячних страхових виплат має особа, яка перебувала на утриманні потерпілого саме на момент його смерті або ж на день його смерті мала право на одержання такого утримання.

Статтею 36 Закону № 1058-IV встановлено, що непрацездатними членами сім'ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що умови виплати пенсії у зв'язку втратою годувальника залежать від підстави виникнення права на пенсію і регулюються окремими законами. У випадку призначення пенсії у зв'язку зі смертю годувальника в результаті нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання застосуванню підлягає Закон № 1105-XIV.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону № 1105-ХІV Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачений статтею 21 Закону № 1105-ХІV.

Відповідно до цієї статті Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Статтею 28 Закону № 1105-ХІV встановлено, що страховими виплатами є грошові суми, які згідно із статтею 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку. Зазначені грошові суми, в тому числі, складаються із страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника.

З огляду на наведене, страхові виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника відповідно до Закону № 1105-ХІV Фонд виплачує у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1 частини першої статті 21 цього Закону), перелік яких міститься у статті 33 зазначеного Закону. У разі якщо особи, яким призначені пенсії у зв'язку з втратою годувальника, не підпадають під визначений статтею 33 Закону № 1105-ХІV перелік осіб, які мають право на одержання страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника, витрати, понесені органом ПФУ у зв'язку з виплатою та доставкою таких пенсій, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Такий висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 8 липня 2014 року №21-240а14 та від 9 червня 2015 року №21-220а15.

Відповідно до розпорядження № 199409 від 17.01.2014 року ОСОБА_2 отримує пенсію по втраті годувальника, дата смерті годувальника - 23.03.1983 року. Таким чином, на момент смерті чоловіка ОСОБА_2 виповнилось 28 років, а відтак до неї не можуть бути застосовані положення Закону № 1105-XIV, а отже правові підстави для відшкодування Фондом Управлінню витрат на виплату пенсії по втраті годувальника, призначеної відповідно до статті 37 Закону № 1788-ХІІ.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволені позовних вимог висновку, через відсутність у відповідача обов'язку відшкодувати понесені позивачем витрати на виплату пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві за період з січня по квітень 2014 року в розмірі 415,44 грн.

Беручи до уваги вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини по справі та постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Артемівському районі м.Луганська на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 р. у справі № 812/3582/14 залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 05 червня 2014 р. у справі № 812/3582/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя: Е.Г.Казначеєв

Судді: І.А.Васильєва

С.В. Жаботинська