Справа № 813/3474/16
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2016 року № 813/3474/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого-судді Сакалоша В.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Потабенко В.А.,

за участю секретаря судового засідання Присташ І.М.,

позивача ОСОБА_1,

третьої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 про визнання протиправними дій та зобовязання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1, позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Національної поліції України (далі НП України, відповідач) з наступними позовними вимогами:

-визнати протиправними дії Національної поліції України щодо поширення на офіційному веб-сайті https://www.npu.gov.ua офіційної інформації про свою діяльністю без автентичного перекладу державною мовою;

-зобовязати Національну поліцію України забезпечити автентичний переклад державною мовою інформації, що поширюється іноземною мовою на офіційному веб-сайті https://www.npu.gov.ua.

В обґрунтування своїх позовним вимог позивач покликається на те, що внаслідок поширення НП України офіційної інформації про свою діяльність іноземною мовою без автентичного перекладу державною мовою, він позбавлений доступу до публічної інформації у сфері правоохоронної діяльності та змушений надмірно витрачатися на переклад. На підтвердження неправомірності дій НП України позивач посилається, зокрема, на ч.2. ст.24 Закону України «Про засади державної мовної політики», приписами якої встановлено, що у разі поширення офіційної інформації мовою, яка відрізняється від державної, поширювач повинен забезпечити автентичний переклад з мови, на якій поширюється ця інформація, на державну мову.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав з мотивів, які наведені у позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у письмових запереченнях. Зазначає, що висвітлення діяльності НП України здійснюється з урахуванням вимог Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації». Покликається на п.16 Порядку оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №3 від 04.01.2002, та вважає, що здійснюючи висвітлення своєї діяльності через офіційний веб-сайт, НП України наділена правом використовувати поряд з державною мовою, мови національних меншин, в тому числі російську мову.

Водночас відповідач вважає, що Закон не покладає на органи виконавчої влади обовязок здійснювати одночасний переклад виступу зроблений іншою мовою, ніж державна, або здійснювати одночасний супровід вказаного виступу автентичним перекладом. У звязку з наведеним, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання явку уповноважених представників не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового засідання, що підтверджується наявними у матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні та своїх письмових поясненнях стверджує, що оскаржувані дії відповідача порушують і його права. На підтвердження своїх слів надав суду довідки (скріншоти) із веб-сайту НП України, де інформація про діяльність відповідача поширена іноземною мовою (публікації за посиланнями:

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/1881376;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/1881009;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/1839601;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/1809398)

Суд, заслухавши пояснення позивача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходив з наступного.

Судом встановлено, що 27.09.2016 року на офіційному веб-ресурсі НП України за посиланням https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2009340 опубліковано інформацію стосовно брифінгу голови НП України, який відбувся 27.09.2016 року. Поряд з цим розміщено відеозапис публічного виступу голови НП України на брифінгу 27.09.2016 року, здійснений іноземною (російською) мовою.

Позивач стверджує, що не зміг ознайомитись з зазначеним відеозаписом публічного виступу голови НП України, оскільки йому є зрозумілою лише державна мова, якою він володіє та яку використовує. Тому опублікування інформації російською мовою унеможливлює розуміння її змісту, що цим самим порушує право позивача на доступ до офіційної інформації про діяльність органів державної влади.

Крім цього, вказуючи на систематичність порушення законодавства про мови, позивач наводить й інші приклади відсутності автентичного перекладу виступу, інтервю або коментаря на офіційному веб-сайті НП України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, такі містяться за посиланнями:

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2015684 - розміщена публічна інформація від 03.10.2016 року під заголовком: «ОСОБА_3 уточнила, які зміни стосуються законодавства» та додано відеозапис виступу Голови НП України з приводу законодавчих ініціатив (мова виступу російська);

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2015649 - розміщена публічна інформація від 03.10.2016 року під заголовком: «Хатія Деканоідзе «Атестація перша хвиля очищення системи» та додано відеозапис виступу Голови НП України з приводу підбиття попередніх підсумків атестування поліцейських (мова виступу російська);

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2012916 - розміщена публічна інформація від 29.09.2016 року під заголовком: «ОСОБА_4: Україна поки не готова до легалізації вогнепальної зброї» та додано відеозапис фрагменту програми телеканалу « 1+1» «Право на владу» (мова виступу російська);

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2010612 - розміщена публічна інформація від 28.09.2016 року під заголовком: «Поліція затримала замовника і співучасника замовного вбивства львівського бізнесмена, - ОСОБА_5» та доданий відеозапис виступу першого заступника голови НП України та Міністра внутрішніх справ України (мова виступів українська та російська).

Отже, аналіз вказаних статей свідчить, що попри те, що тексти повідомлень подані українською мовою, на відеозаписах оприлюднені виступи посадових осіб іноземною мовою без перекладу їх на державну мову.

Крім цього, в додаткових поясненнях до позовної заяви позивач наводить додаткові докази оприлюднення на офіційному веб-ресурсі НП України інформації іноземною мовою без автентичного перекладу на державну мову в публікаціях від 15.11.2016 року, 05.02.2016 року, 18.12.2015 року, 03.11.2015 року, 24.10.2015 року, 05.10.2015 року та додає на підтвердження відповідні скріншоти з веб-сайту НП України.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керувався наступним.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України «Про доступ до публічної інформації».

За приписами ст.1 Закону України «Про доступ до публічної інформації», публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про доступ до публічної інформації», розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1)суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2)юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3)особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4)суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

Згідно зі ст.5 Закону України «Про доступ до публічної інформації» шляхами, якими забезпечуються доступ до інформації, є :

1)систематичне та оперативне оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2)надання інформації за запитами на інформацію.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представника позивача у судовому засіданні, позивач неодноразово звертався за перекладами в НП України, і в кожному своєму запиті, окрім перекладу, просив НП України супроводжувати всі записи, відео, інтервю, що публікуються на їхніх офіційних ресурсах, українською мовою.

Як встановлено судом, відповідач надавав автентичні переклади всіх виступів осіб НП України, які зазначалися позивачем у його запитах, що підтверджується відповідними копіями відповідей НП України від 17.08.2016 року, 17.08.2016 року, 06.09.2016 року, 12.09.2016 року, 22.09.2016 року, що містяться в матеріалах справи. Однак, позивач зазначає, що йому надто витратно постійно звертатися до НП України із запитами про надання йому перекладів, що стало підставою для звернення до суду.

Вирішуючи питання щодо неправомірності дій НП України як розпорядника інформації, суд покликається на таке.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено в Законі України «Про Національну поліцію».

В силу ст.1 цього закону, Національна поліція України (далі - поліція) є центральним органом виконавчої влади. Правову основу діяльності поліції складають Конституція України, міжнародні договори України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, Закон України «Про Національну поліцію», інші закони України, акти Президента України та постанови Верховної Ради України, прийняті відповідно до Конституції та законів України, акти Кабінету Міністрів України, а також видані відповідно до них акти Міністерства внутрішніх справ України, інші нормативно-правовими актами.

За приписами ч.2 ст.9 Закону України «Про Національну поліцію», поліція забезпечує постійне інформування органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також громадськості про свою діяльність у сфері охорони та захисту прав і свобод людини, протидії злочинності, забезпечення публічної безпеки і порядку.

За змістом ст.11 Закону України «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації», інформація про діяльність центральних і місцевих органів виконавчої влади здійснюється у формі офіційних повідомлень, репортажів, коментарів та інтерв'ю керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, прес-конференцій, брифінгів, "круглих столів", щотижневих інформаційних аналітичних передач.

Тобто, з аналізу вищенаведених норм випливає, що оприлюднення відеозаписів офіційних повідомлень, репортажів, коментарів та інтерв'ю керівників центральних та місцевих органів виконавчої влади, прес-конференцій, брифінгів, "круглих столів", щотижневих інформаційних аналітичних передач, а зокрема, й тих, що зазначені позивачем за посиланнями:

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2009340;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2015684;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2015649;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2012916;

https://www.npu.gov.ua/uk/publish/article/2010612,

є однією з форм висвітлення інформації про діяльність НП України як центрального органу виконавчої влади, а отже, має здійснюватись відповідно до вимог законодавства України про інформацію.

Суд вбачає безпідставним твердження відповідача, що Закон не покладає на органи виконавчої влади обовязок здійснювати одночасний переклад виступу зроблений іншою мовою, ніж державна, або здійснювати одночасний супровід вказаного виступу автентичним перекладом, з огляду на наступне.

Основи державної мовної політики визначаються Конституцією України, а порядок застосування мов в Україні Законом України «Про засади державної мовної політики», з норм якого мають виходити інші правові акти, що визначають особливості використання мов у різних сферах суспільного життя (ст.4 Закону України «Про засади державної мовної політики»).

Як визначено ст.10 Конституції України, ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова.

В силу ч.2 ст.6 Закону України «Про засади державної мовної політики» українська мова як державна мова обов'язково застосовується на всій території України при здійсненні повноважень органами законодавчої, виконавчої та судової влади, у міжнародних договорах, у навчальному процесі в навчальних закладах в межах і порядку, що визначаються цим Законом. Держава сприяє використанню державної мови в засобах масової інформації, науці, культурі, інших сферах суспільного життя.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про засади державної мовної політики», основною мовою роботи, діловодства і документації органів державної влади та органів місцевого самоврядування є державна мова.

За приписами ч.4 ст.11 Закону України «Про засади державної мовної політики», мовою роботи конференцій, зборів та інших офіційних зібрань, які проводяться органами державної влади та органами місцевого самоврядування, громадськими організаціями, є державна мова. В їх роботі можуть використовуватися й інші мови. У межах території, на якій відповідно до умов частини третьої статті 8 цього Закону поширена регіональна мова (мови), у роботі конференцій, зборів та інших офіційних зібрань може використовуватися і ця регіональна мова (мови). У разі необхідності забезпечується відповідний переклад.

Суд звертає увагу, що у рішенні Конституційного суду України № 10-рп/99 від 14.12.1999 року зазначено, що положення Конституції України зобов'язують застосовувати державну - українську мову як мову офіційного спілкування посадових і службових осіб при виконанні ними службових обов'язків, в роботі і в діловодстві тощо органів державної влади, представницького та інших органів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, а також у навчальному процесі в державних і комунальних навчальних закладах України.

За приписами ст. 4 «Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» мова поширення інформації про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування визначається статтею 24 Закону України "Про засади державної мовної політики".

Так, відповідно до ч.2 ст.24 цього Закону, офіційна інформація про діяльність органів державної влади та органів місцевого самоврядування поширюється державною мовою, а у межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам частини третьої статті 8 цього Закону, - також цією регіональною мовою (мовами). У разі поширення офіційної інформації мовою, яка відрізняється від державної, поширювач повинен забезпечити автентичний переклад з мови, на якій поширюється ця інформація, на державну мову.

Отже, імперативною нормою ст.24 Закону України «Про засади державної мовної політики» чітко встановлений обовязок забезпечити автентичний переклад з мови, на якій поширюється інформація, на державну мову.

Крім цього, відповідно до п.16 Порядку оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №3 від 04.01.2002, інформація на офіційному веб-сайті подається українською мовою, а також за потребою - англійською мовою і мовами національних меншин.

Зважаючи на зазначені норми, суд відхиляє твердження відповідача, що поширення відеороликів з виступами або інтервю посадових осіб НП України російською мовою розраховано на користувачів Інтернету, що цікавляться діяльністю поліції, але з різних причин не володіють державною мовою. Адже, подання за потребою інформації на офіційному веб-сайті мовами національних меншин, абсолютно не позбавляє відповідача обовязку забезпечувати відповідний переклад на державну мову.

За результатами системного аналізу приписів зазначеного законодавства у взаємозвязку з обставинами даної справи суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог.

Статтею 55 Конституції України передбачено право на судовий захист, зокрема кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинні перевіряти їх відповідність усім зазначеним вимогам для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн (пункт 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ від 06.03.2008 року № 2).

Встановлення невідповідності діяльності суб'єкта владних повноважень хоча б одному із зазначених критеріїв для оцінювання його рішень, дій та бездіяльності може бути підставою для задоволення адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач не довів правомірності вчинених ним дій щодо поширення офіційної інформації про свою діяльність мовою, що відрізняється від державною, з урахуванням вимог законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Суд, згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Національної поліції України щодо поширення на офіційному веб-сайті https://www.npu.gov.ua офіційної інформації про свою діяльністю без автентичного перекладу державною мовою.

Зобовязати Національну поліцію України забезпечити автентичний переклад державною мовою інформації, що поширюється іноземною мовою на офіційному веб-сайті https://www.npu.gov.ua.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Національної поліції України (01601, м.Київ, вул.Богомольця,10) в користь ОСОБА_1 (79013, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер ) 551(пятсот пятдесят одну) грн. 21 коп. сплаченого при подачі позову до суду судового збору.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Головуючий суддя Сакалош В.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Потабенко В.А.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 грудня 2016 року.