Справа № 128/1553/15-а
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Київ К/800/45222/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Мороза В.Ф.,

Донця О.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступника начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Маланського Сергія Миколайовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до старшого інспектора з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступника начальника відділу екологічного контролю природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Маланського С.М., Державної екологічної інспекції у Вінницькій області, в якому просив скасувати постанову від 20 квітня 2015 року № 4/023, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 153 КУпАП.

Позов мотивований тим, що спірна постанова винесена з порушенням низки положень КУпАП, зокрема, при накладенні стягнення не враховано характер вчиненого правопорушення та не враховано, що позивач при вчиненні правопорушення діяв у стані крайньої необхідності.

Постановою Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року скасовано постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року та ухвалено рішення про задоволення позову, яким визнано протиправною та скасовано постанову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 20 квітня 2015 року № 4/023.

У поданій касаційній скарзі Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, з посиланням на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що

16 квітня 2015 року старшим інспектором з охорони навколишнього природного середовища у Вінницькій області, заступником начальника відділу екологічного контролю

природно-заповітного фонду, рослинного і тваринного світу Малайським С.М. складено протокол про адміністративне правопорушення № 004844 щодо голови Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_2, згідно з яким у квітні 2015 року позивач без належного оформлення дозвільних документів здійснив зріз окремих дерев породи береза в кількості п'яти штук, різних діаметрів, на вул. Леніна «Майдан Вариченка» в с. Степанівка Вінницького району Вінницької області, що є порушенням статті 10 Закону України «Про рослинний світ» та пункту 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 1045.

За наслідками розгляду протоколу про адміністративне правопорушення від 16 квітня 2015 року № 004844 Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області винесено постанову від 20 квітня 2015 року № 4/023, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді накладення штрафу в розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 153 КУпАП. Також у цій постанові зазначено, що в результаті видалення дерев без належного оформлення дозвільних документів позивачем заподіяно шкоду на 7050,00 грн., тому останньому запропоновано добровільно відшкодувати заподіяну шкоду.

Не погодившись із вказаною постановою, позивач звернувся до суду.

В позовній заяві та під час судового розгляду справи позивач пояснював, що зрізані ним дерева були сухостоями, що знаходилися біля дороги, якою кожного дня відбувається пожвавлений рух мешканців села. Пославшись на прогнозування метеорологічними установами складних погодних умов, а саме оголошення штормового попередження, зазначив, що зрізав зазначені дерева задля усунення небезпеки, що реально загрожувала громадському порядку в селі, власності, здоров'ю жителів села.

Допитані в судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_6,

ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомили обставини, якими підтверджені пояснення позивача та його представників про необхідність зрізу дерев.

Суд апеляційної інстанції також установив, що на території Вінницької області оголошувалось штормове попередження, про що свідчать довідки Вінницького обласного центру з гідрометеорології про максимальну швидкість вітру в квітні 2015 року за даними спостережень авіаметеостанції Вінниця (найближча до с. Степанівка Вінницького району)

від 07 травня 2015 року, у яких зазначено, що на вказаній території 13 квітня 2015 року та

27 квітня 2015 року вирував шквал вітру зі швидкістю 21-24 м/с.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення та правомірності оскаржуваної постанови.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що скоюючи адміністративне правопорушення, позивач діяв у стані крайньої необхідності, а при розгляді справи про адміністративне правопорушення допущено низку порушень порядку притягнення до адміністративної відповідальності.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з вказаним висновком суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Як вже зазначено, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності з огляду на висновок про порушення ним статті 10 Закону України «Про рослинний світ» та пункту 4 Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 1045.

Щодо висновку відповідачів про порушення з боку позивача вимог статті 10 Закону України «Про рослинний світ» колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 8 Закону України «Про рослинний світ» визначено, що використання природних рослинних ресурсів здійснюється в порядку загального або спеціального використання.

У порядку загального використання природних рослинних ресурсів громадяни можуть збирати лікарську і технічну сировину, квіти, ягоди, плоди, гриби та інші харчові продукти для задоволення власних потреб, а також використовувати ці ресурси в рекреаційних, оздоровчих, культурно-освітніх та виховних цілях (частина перша статті 9 названого Закону).

У свою чергу, за приписами частин першої та другої статті 10 цього ж Закону спеціальне використання природних рослинних ресурсів здійснюється за дозволом юридичними або фізичними особами для задоволення їх виробничих та наукових потреб, а також з метою отримання прибутку від реалізації цих ресурсів або продуктів їх переробки.

За умови додержання вимог законодавства можуть здійснюватися такі види спеціального використання природних рослинних ресурсів: збирання лікарських рослин; заготівля деревини під час рубок головного користування; заготівля живиці; заготівля кори, лубу, деревної зелені, деревних соків тощо; збирання квітів, ягід, плодів, горіхів, насіння, грибів, лісової підстилки, очерету тощо; заготівля сіна; випасання худоби.

Законодавством України можуть передбачатися й інші види спеціального використання природних рослинних ресурсів.

Враховуючи характер дій позивача, які призвели до притягнення його до адміністративної відповідальності (зріз окремих дерев породи береза в кількості п'яти штук), колегія суддів дійшла висновку про безпідставність поширення відповідачами дії статті 10 Закону України «Про рослинний світ» на спірні правовідносини.

Процедуру видалення зелених насаджень визначено Порядком видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2006 року № 1045, відповідно до пункту 3 якого видалення зелених насаджень на території населеного пункту здійснюється: за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради (далі - компетентний орган) на підставі ордера (крім випадків, передбачених пунктами 7 - 10 цього Порядку); на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Видалення зелених насаджень на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», до прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів не потребує прийняття рішення компетентним органом.

Відповідно до пункту 8 Порядку у процесі ліквідації наслідків стихійного лиха, аварійної та надзвичайної ситуації, а також у разі, коли стан зелених насаджень загрожує життю, здоров'ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, видалення зелених насаджень здійснюється негайно з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.

Отже, нормами вказаного Порядку передбачено можливість негайного, без отримання відповідних дозволів, видалення зелених насаджень, стан яких загрожує життю, здоров'ю громадян чи майну громадян та/або юридичних осіб, з подальшим оформленням акта відповідно до пункту 4 цього Порядку.

У свою чергу, пункт 4 названого Порядку визначає процедуру формування комісії компетентного органу з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості, розгляду питання щодо видалення зелених насаджень такою комісією та складення відповідного акту.

Так, підставою для прийняття рішення компетентним органом є заява про видалення зелених насаджень, подана юридичною чи фізичною особою (далі - заявник). Після надходження заяви компетентний орган утворює комісію з питань визначення стану зелених насаджень та їх відновної вартості (далі - комісія), до складу якої входять представники заявника, власника земельної ділянки (користувача), компетентного органу, територіального органу Держекоінспекції, а у разі потреби - балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень. Під час формування складу комісії компетентний орган протягом двох днів після надходження заяви надсилає запити до територіального органу Держекоінспекції, власника земельної ділянки (користувача), балансоутримувача території та комунального підприємства, що здійснює утримання зелених насаджень, щодо можливості їх участі в роботі комісії. Територіальний орган Держекоінспекції та заінтересовані організації у п'ятиденний строк після надходження запиту надсилають компетентному органу в письмовій формі повідомлення про включення свого представника до складу комісії. Після надходження повідомлень компетентний орган протягом трьох днів затверджує склад комісії. У разі надходження повідомлень про відмову від участі представників територіального органу Держекоінспекції та заінтересованих організацій склад комісії затверджується без таких представників. У процесі визначення стану зелених насаджень та відновної вартості зелених насаджень, які видаляються на підставі одного з документів, визначених частиною першою статті 34 Закону України

«Про регулювання містобудівної діяльності», до складу комісії включається представник фізичної або юридичної особи, яка має намір щодо забудови території. Комісія у п'ятиденний строк після її затвердження визначає стан зелених насаджень, розташованих на земельній ділянці, і їх відновну вартість та складає акт обстеження тих насаджень, що підлягають видаленню (далі - акт), за формою, затвердженою Мінрегіоном. Відновна вартість зелених насаджень визначається згідно з методикою, затвердженою Мінрегіоном. У разі знесення аварійних, сухостійних і фаутних дерев комісія з'ясовує причину набуття деревами такого стану, про яку зазначається в складеному комісією акті. Кожному члену комісії надається один примірник акта. У разі відсутності представника територіального органу Держекоінспекції у складі комісії один примірник акта у триденний строк надсилається до територіального органу Держекоінспекції. Голова комісії готує в п'ятиденний строк проект рішення компетентного органу про видалення зелених насаджень, в якому зазначається інформація про кількість зелених насаджень, що підлягають видаленню і залишаються на земельній ділянці. Компетентний орган у місячний строк після надходження зазначеного проекту рішення про видалення зелених насаджень приймає відповідне рішення і видає наступного дня заявнику його копію для оплати відновної вартості зелених насаджень, що підлягають видаленню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав можливість звернутись до відповідних інстанцій для отримання дозволу на зрізування дерев, але не зробив цього, а після проведення зрізування вказаних дерев не звернувся до відповідної організації із заявою для складання акту, як то передбачено пунктом 4 названого Порядку.

Викладені обставини позивачем ані в позовній заяві, ані в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не заперечувалися.

Відповідно до статті 153 КУпАП знищення або пошкодження зелених насаджень, окремих дерев, чагарників, газонів, квітників та інших об'єктів озеленення в населених пунктах, невжиття заходів для їх охорони, а також самовільне перенесення в інші місця під час забудови окремих ділянок, зайнятих об'єктами озеленення, тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від десяти до тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб або фізичних осіб-підприємців - від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Викладене в сукупності свідчить про наявність у діях позивача ознак зазначеного адміністративного правопорушення.

Однак, відповідно до статті 17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

За приписами статті 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Як вже зазначено, на території Вінницької області оголошувалось штормове попередження, а зрізані позивачем дерева є сухостоєм, необхідність зрізу яких підтверджена показами чотирьох свідків.

Отже, вчинені позивачем дії з огляду на наявність реальної потенціальної загрози життю, здоров'ю та майну мешканців населеного пункту, є такими, що вчинені у стані крайньої необхідності.

Таким чином, спірна постанова винесена за відсутності підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності та є протиправною.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Щодо посилань у касаційній скарзі на положення частини другої статті 171-2 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення місцевого загального суду як адміністративного суду у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності є остаточним і оскарженню не підлягає, колегія суддів зазначає, що ці положення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08 квітня 2015 року № 3-рп/2015, а тому суд апеляційної інстанції правомірно прийняв до провадження апеляційну скаргу на постанову Вінницького районного суду Вінницької області від 06 серпня 2015 року.

Отже, правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції надана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області відхилити, а постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: