Справа № 646/439/16-а
Суддя: Мойсюк М.І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

08 грудня 2016 року м. Київ К/800/33563/16

Суддя Вищого адміністративного суду України Мойсюк М.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання незаконними та неправомірними дій, скасування постанов, -

в с т а н о в и в:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Червонозаводський ВДВС), третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі - Орджонікідзевський ВДВС) в якому просила визнати незаконними та неправомірними дії старшого державного виконавця Червонозаводського ВДВС Ісаєнко А.В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження №39398884 від 15 серпня 2013 року; скасувати названу постанову та постанову про закінчення виконавчого провадження №39398884 від 11 жовтня 2013 року (далі - оскаржувані дії, спірні постанови).

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що оскаржувані дії та спірні постанови відповідача не ґрунтуються на вимогах закону, порушують її права, а тому ОСОБА_1 просила про задоволення позову.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року, позовну заяву залишено без розгляду, оскільки позивач пропустила строк звернення до адміністративного суду без поважних причин.

Позивач подала касаційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить ухвалені ними судові рішення скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Разом з тим, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити враховуючи наступне.

За правилами частини 1 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При цьому, згідно з положеннями частини 3 статті 211 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Залишаючи без розгляду позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, на підставі наявних у справі даних встановив і правильно виходив з того, що такий подано за межами строку звернення до адміністративного суду, встановленого статтями 99, 181 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з порушенням строку передбаченого частиною 6 статті 25 і частиною 3 статті 49 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV).

Так, за змістом статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

В свою чергу, Главою 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлені особливості провадження в окремих категоріях адміністративних справ, зокрема, у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Частиною 2 статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні приписи стосовно строків звернення до суду містять положення частини 6 статті 25 і частини 3 статті 49 Закону № 606-XIV, що узгоджується з наведеними вище вимогами норм процесуального права і не вступає з ними в колізію.

Як встановлено судами, спірні постанови були винесені, а оскаржувані дії вчинені відповідачем 15 серпня і 11 жовтня 2013 року відповідно, однак до суду позивач звернулась лише 16 січня 2016 року.

При цьому, суди попередніх інстанцій, з огляду на встановлені ними фактичні обставини справи і вимоги вищенаведених норм матеріального та процесуального права, дійшли правильних висновків щодо відсутності поважних причин для поновлення процесуальних строків, встановлених для звернення до суду з таким предметом спору.

Суд касаційної інстанції також зазначає, що поважними необхідно визнавати лише ті причини пропуску процесуального строку, які є об'єктивними і наявність яких зумовлена існуванням непереборних обставин незалежних від волі особи, проте у даному конкретному випадку позивач не довела належними і допустимими способами поважність підстав порушення нею строку звернення до адміністративного суду в контексті факторів, які б відповідали вищеназваним критеріям.

Ураховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанції про наявність підстав для залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, відповідають дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, такі ґрунтуються на помилковому трактуванні правових норм, а тому касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відповідно до положень пункту 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом цієї норми касаційна скарга повинна містити посилання на неправильне застосування судами норм матеріального права при вирішенні справи або порушення норм процесуального права.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга є необґрунтованою, а викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, оскільки заявник не наводить підстав, які б дозволили вважати, що суди неправильно застосували норми матеріального або порушили норми процесуального права.

Керуючись статтями 211, 213, пунктом 5 частини 5 статті 214 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и в :

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Червонозаводського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, третя особа - Орджонікідзевський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про визнання незаконними та неправомірними дій, скасування постанов, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 21 вересня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2016 року, відмовити.

Матеріали касаційної скарги повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого адміністративного

суду України М.І. Мойсюк