Справа № 813/2233/16
Суддя: Кравців Олег Романович
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року Справа № 813/2233/16

10 год. 57 хв.

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Кравців О.Р.,

секретар судового засідання Приймак С.І.,

від позивача ОСОБА_1,

від відповідача не прибув,

від третьої особи не прибув,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Ідея Банк до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2, про скасування постанови в частині, зобовязання вчинити дії.

Суть справи.

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства Ідея Банк з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, третя особа ОСОБА_2, в якому, з врахуванням заяви про доповнення та зміну позовних вимог /а.с.155/, просить:

- скасувати постанову винесену державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 ВП № 37912864 від 03.10.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виданої на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова № 464/1849/13-ц від 05.08.2013 року, в частині арешту автомобіля марки ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2);

- скасувати постанову винесену державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_3 ВП № 49526443 від 24.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова № 464/1849/13-ц від 05.08.2013 року, в частині арешту автомобіля марки ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2).

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що постановами відповідача накладено арешт на майно боржника, що належить боржнику та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_2, у тому числі і на транспортний засіб ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, який хоч і належить останньому, проте перебуває в заставі у позивача. Відтак, вважає, що у випадку арешту такого майна банк, незважаючи на зареєстровані обтяження відповідно до договору застави та кредитного договору буде позбавлений можливості реалізації вказаного автомобіля у випадку невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед банком. Оскільки вказані постанови відповідача порушують права позивача, звернувся із позовом до суду.

Відповідач явки уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

В судових засіданнях представник відповідача проти позову надав усні заперечення, просив у його задоволенні відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, явки уповноваженого представника не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, келпотань про відкладення розгляду справи чи іншого змісту не подавав.

Суд заслухав пояснення представників сторін, зясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги і заперечення та ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та обєктивно дослідив докази у справі, та -

в с т а н о в и в :

04.06.2010 року між ПАТ «Плюс Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 910.71119, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит у сумі 42384,04 грн. на строк 60 місяців для фінансування купівлі транспортного засобу марки ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1; фінансування страхового платежу за страхування життя позичальника в сумі 832,04 грн. /а.с.21-22/.

Цього ж дня між цими ж сторонами укладено договір застави транспортного засобу, відповідно до якого для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором заставодавець (ОСОБА_2А.) передав у заставу позивачу транспортний засіб ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 /а.с.23-24/.

Відповідно до витягу про реєстрацію в державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 27522812 від 18.06.2010 року встановлено приватне обтяження на автомобіль легковий ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 за погодженням з обтяжувачем (ПАТ «Плюс Банк») на підставі договору застави транспортного засобу б/н, 04.06.2010 року терміном дії до 18.06.2015 року /а.с.8-9/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вказаний транспортний засіб зареєстровано 29.05.2010 року на ОСОБА_2 /а.с.20/.

ПАТ «Ідея банк» виникло внаслідок зміни назви ПАТ «Плюс Банк» відповідно до рішення загальних зборів акціонерного банку і є правонаступником всіх його прав і обовязків /а.с.12-14, 15-16, 18-19/.

Сихівським районним судом м. Львова видано виконавчий лист у справі № 464/1849/13-ц від 11.04.2013 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 187056.00 грн. та судові витрати в сумі 1980,00 грн. /а.с.82/

11.09.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 39712864 /а.с.150/.

У звязку з невиконання вказаного рішення добровільно 03.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження ВП № 39712864 /а.с.149/, відповідно до якої арешт накладено на все майно боржника ОСОБА_2

Відповідно до довідки від 26.11.2013 року № 16.1-06/98551 заборгованість ОСОБА_2 перед ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.71119 від 04.06.2010 року становить 19851,42 грн. /а.с.116/.

07.03.2014 року державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника ВП № 39712864 , а саме: ВАЗ 210994-20 ДНЗ ВС6971СЕ /а.с.127/ та відповідно до постанови від 07.03.2014 року зупинено виконавче провадження /а.с.125/

Відповідно до постанови державного виконавця від 16.04.2014 року ВП № 39712864 приєднано вказане виконавче провадження до зведеного виконавчого провадження № 43006532 /а.с.90/.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 39712864 від 01.12.2015 року виконавчий документ № 464/1849/13-ц повернуто стягувачеві ОСОБА_4, оскільки борг згідно виконавчого документи стягнути з боржника не є можливим /а.с.88/.

В грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Сихівського відділу державної виконавчої служби про прийняття такого до виконання /а.с.81/.

03.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49526443 /а.с.80/.

24.12.2015 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження /а.с.77/.

14.01.2016 року винесено постанову про розшук майна боржника: ВАЗ 210994-20 ДНЗ-ВС6971СЕ /а.с.70/.

23.06.2016 року позивачем сформовано Витяг з державного реєстру обтяжень рухомого майна № 49830043, з якого банку стало відомо, що 10.09.2014 року Львівською філією ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови ВП № 37912864 від 03.10.2013 року зареєстроване публічне обтяження за № 14529186 та накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 та заборону його відчуження. Крім цього 24.12.2015 року постановою ВП № 49526443 повторно накладено арешт на все майно боржника.

03.08.2016 року постановою про скасування розшуку, такий припинено /а.с.66/.

Позивач вважаючи, що вказані порушують його права як спосіб забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором, вважаючи існування у нього переважного права на звернення стягнення на вказаний транспортний засіб, що обмежене відповідно до вказаних постанов, а також відсутності у державного виконавця підстав для звернення стягнення на вказаний транспортний засіб на заставлене майно, звернувся із позовом до суду.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів, згідно з ч. 2 цієї ж статті, можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Юрисдикція адміністративних судів, відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України, поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Спірні правовідносини у даній адміністративній справі регулюються Законом України «Про заставу», Законом України «Про виконавче провадження» та Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі ст. 1, п. 4, п. 1 ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 25, ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На переконання суду оскаржувані постанови порушують права позивача щодо першочергового задоволення вимог за рахунок майна, що перебуває у заставі, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про заставу», в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобовязання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами, а згідно із статтею 58 цього ж Закону, якщо в результаті видання органом державної виконавчої влади чи органом місцевого і регіонального самоврядування акта, який не відповідає чинному законодавству, і порушуються права заставодержателя або інших осіб щодо володіння, користування та розпорядження предметом застави, такий акт визнається недійним судом.

Згідно із ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя, а відповідно до ч. 3 ст. 54 цього ж Закону, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; коли вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 25 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом. Задоволення прав чи вимог декількох обтяжувачів, на користь яких встановлено обтяження одного й того ж рухомого майна, здійснюється згідно з пріоритетом, який визначається в порядку, встановленому цим Законом.

Попередньо встановлено, що відповідне обтяження (застава рухомого майна) вчинене позивачем ще 04.06.2010 року /а.с.8/.

Відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у дипозитарних установах.

Суд звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет застави є правом, а не обовязком заставодержателя при порушенні умов основного зобовязання протягом дії договору застави.

Відповідно до ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та зясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

Оскільки право застави на транспортні засоби, виникло на підставі належним чином укладеного договору застави до набрання законної сили рішенням Сихівського районного суду м. Львова (дата набрання законної сили рішенням 29.07.2013 року /а.с.82/) про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, на момент накладення арешту заставу не було припинено, тому суд контатує, що відповідачем були порушені умови та порядок звернення стягнення на заставлене майно, визначені ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, відповідачем не надано суду доказів у звязку з поверненням виконавчого документа стягувачеві зняття обтяження з майна ОСОБА_2

В той же час в матеріалах виконавчих проваджень наявні довідки про наявність заборгованостей ОСОБА_2 перед ПАТ «Ідея Банк» /а.с.67, 116/, що виникли черезневиконання умов за кредитним договором, на забезпечення якого було укладено договір застави транспортного засобу.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

З огляду на вищевказане, зважаючи на вказані норми Законів України, враховуючи обставини встановлені судом, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими доказами долученими до матеріалів справи та слід задовольнити.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що у ході судового розгляду справи відповідачем не висловлено своєї позиції щодо предмету спору (не направлено на адресу суду письмових заперечень проти позову або заяви про визнання позову повністю чи в частині).

Стосовно судових витрат, відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підтвердження сплати судового збору позивачем до матеріалів справи долучені: меморіальний ордер № 2084_13 від 04.07.2016 року на суму 1378,00 грн. та квитанцію № 10 від 19.09.2016 року на суму 1378,00 грн., що з врахуванням викладеного слід повернути позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 6-14, 17-20, 50, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 37912864 від 03.10.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виданої на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова № 464/1849/13-ц від 05.08.2013 року, в частині арешту автомобіля марки ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2);

3. Скасувати постанову державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ВП № 49526443 від 24.12.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої на виконання виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова № 464/1849/13-ц від 05.08.2013 року, в частині арешту автомобіля марки ВАЗ, моделі 210994-20, 2009 року випуску, колір синій, номер кузова (шасі, рами) Y6D5762, реєстраційний державний номер НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2).

4. Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея банк» () за рахунок бюджетних асигнувань Сихівського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції судові витрати у виді судового збору в сумі 2756 (дві тисячі сімсот пятдесят шість) грн. 00 коп.

Постанова може бути оскаржена, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 12.12.2016 року.

Суддя Кравців О.Р.