Справа № 816/1987/16
Суддя: Л.О. Єресько
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року м. ПолтаваСправа № 816/1987/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єресько Л.О.,

за участю:

секретаря судового засідання Шевченко О.С.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату, -

В С Т А Н О В И В:

01 листопада 2016 року ОСОБА_3 (надалі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (надалі - відповідач або УМВС України в Полтавській області) про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату за період із 07.02.2011 по 25.12.2015 на час проходження служби в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що наказом відповідача № 33 о/с від 07.02.2011 позивача фактично поновлено в органах внутрішніх справ та на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ, однак в строк до 25.12.2015, тобто по день прийняття наказу від 25.12.2015 № 659 о/с про скасування пунктів наказу № 33 о/с від 07.02.2011 щодо поновлення на посаді, заробітна плата та інші нарахування, відповідно до Закону України "Про міліцію" та постанови КМУ "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ", не нараховувались, а тому у відповідача виник обов'язок щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 заробітної плати за період із 07.02.2011 по 25.12.2015.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити в його задоволенні. У письмових запереченнях вказав на те, що вважає вимоги позивача безпідставними, оскільки наказ УМВС України в Полтавській області від 07.02.2011 № 33 о/с фактично залишився нереалізованим і не вплинув будь-яким чином на права та обов'язки ОСОБА_3 Відповідно до судових рішень, які набрали законної сили, у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 ОСОБА_3 перебував на посаді заступника начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області. При цьому, з 29.09.2011 ОСОБА_3 був звільнений із ОВС і законність такого звільнення підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до ГУМВС України в Полтавській області, Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області про визнання нечинними та скасування наказів, поновлення на роботі, визнання дій неправомірними. Зокрема, суд поновив ОСОБА_3 на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області /а.с. 27-37/.

На виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 ГУМВС України в Полтавській області 04.01.2010 видано наказ №4 о/с, яким підполковника міліції ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС з 08.07.2009 /а.с. 19/.

Наказом ГУМВС України в Полтавській області від 20.01.2010 № 24 «Про призначення службового розслідування та відсторонення від виконання службових обовязків працівника УБОЗ ГУМВС» призначено проведення службового розслідування за фактами викладеними у колективному зверненні працівників УБОЗ ГУМВС у період із 20 по 29 січня 2010 року та відсторонення від виконання службових обовязків за посадою підполковника міліції ОСОБА_3 до завершення розслідування /а.с. 20/.

27.01.2010 ГУМВС України в Полтавській області видано наказ № 16 о/с, яким підполковника міліції ОСОБА_3 призначено на посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу Державної служби боротьби з економічною злочинністю Полтавського міського управління, звільнивши його (за службовою невідповідністю) з посади заступника начальника УБОЗ ГУМВС 27.01.2010 /а.с. 21/.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 скасовано в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 щодо поновлення на посаді заступника начальника Управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області та прийнято в цій частині нову постанову, якою ОСОБА_3 поновлено в органах внутрішніх справ України з 06.08.2009 /а.с. 38-46/.

На виконання постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 у справі №2а-45699/09/1670 УМВС України в Полтавській області 07.02.2011 видано наказ №33 о/с, яким скасовано пункт наказу ГУМВС України в Полтавській області від 04.01.2010 № 4 о/с "Відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 та постанови про відкриття виконавчого провадження підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Полтавській області від 17.12.2009 поновити підполковника міліції ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованої злочинністю ГУ МВС з 08.07.2009 року", наказано "Відповідно до постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010 ОСОБА_3 оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУМВС, з 06.08.2009 поновити в органах внутрішніх справ" /а.с. 22-23/.

Цим же наказом (наказ від 07.02.2011 № №33 о/с) змінено пункт наказу ГУМВС України в Полтавській області від 27.01.2010 № 16 о/с в частині призначення підполковника міліції ОСОБА_3 на посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу ДСБЕЗ Полтавського міського управління звільнивши його (за службовою невідповідністю) з посади заступника начальника УБОЗ ГУМВС 27.01.2010.

Вказаний пункт наказу на підставі висновку службового розслідування ГУМВС від 27.01.2010 змінено та викладено в наступній редакції: "Відповідно до пункту 21 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України призначити: підполковника міліції ОСОБА_3 (С-580712) на посаду начальника сектору захисту бюджетних коштів відділу ДСБЕЗ Полтавського міського управління, зі збереженням допуску до державної таємниці, наданого по другій формі, встановивши відповідно до наказу МВС від 31.12.2007 № 499 посадовий оклад 1050 грн, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50 %, звільнивши його з посади оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУМВС 27.01.2010".

Наказом УМВС України в Полтавській області від 28.09.2011 № 295 о/с підполковника міліції ОСОБА_3 поновлено в органах внутрішніх справ на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС з 27.01.2010 /а.с. 10/.

Проте наказом від 29.09.2011 № 298 о/с заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС підполковника міліції ОСОБА_3 з 29.09.2011 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 64 «г» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас через скорочення) /а.с. 11/.

Зазначений наказ оскаржено ОСОБА_3 у судовому порядку.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 у задоволенні позову ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області про визнання протиправними та скасування наказів /у т.ч. наказу від 29.09.2011 №298 о/с/, поновлення на посаді відмовлено.

Ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 скасовано в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу УМВС України в Полтавській області від 28.09.2011 №295 о/с і в цій частині провадження у справі - закрито. У іншій частині постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 залишено без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 10.04.2014 відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 19.03.2014 та змінену постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014.

За приписами статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Таким чином, постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 16.01.2014 у справі №2а-1670/7848/11 в частині відмови у скасуванні наказу від 29.09.2011 №298 о/с та поновленні ОСОБА_3 на вищевказаній посаді набрала законної сили.

Отже, правомірність звільнення позивача з 29.09.2011 за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (у звязку зі скороченням штатів) підтверджена судовим рішенням, що набрало законної сили.

Суд дійшов висновку, що позивач не міг бути допущений до виконання службових обовязків, оскільки правовідносини щодо проходження ОСОБА_3 служби в органах внутрішніх справ остаточно припинилися після звільнення позивача за скороченням штатів на підставі наказу УМВС України в Полтавській області від 29.09.2011 №298 о/с.

В той же час ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 у справі № К/9991/1683/11 касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково; скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 13.12.2010, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 залишено в силі /а.с. 47-54/.

Полтавським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист від 30.09.2015 № 2а-45699/09/1670, з виконання якого відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області 07.10.2015 відкрито виконавче провадження ВП №48921718.

На виконання вказаної ухвали касаційного суду УМВС України в Полтавській області (щодо поновлення позивача на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС) 25.12.2015 відповідачем видано наказ № 659 о/с, яким скасовано пункти наказу УМВС України в Полтавській області від 07.02.2011 № 33 о/с щодо підполковника міліції ОСОБА_3; відповідно до постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 поновлено ОСОБА_3 на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС на період із 08.07.2009 по 29.09.2011 /а.с. 26/.

31.12.2015 головним державним виконавцем відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_4 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження).

Підставою для закінчення виконавчого провадження державним виконавцем визначено ту обставину, що наказом УМВС України в Полтавській області від 25.12.2015 №659 о/с скасовано пункти наказу УМВС від 07.02.2011 №33 о/с щодо підполковника міліції ОСОБА_3 та поновлено його на посаді заступника начальника УБОЗ ГУМВС з 08.07.2009 по 29.09.2011 (згідно наказу УМВС України в Полтавській області від 29.09.2011 №298 о/с ОСОБА_3 29.09.2011 звільнено у запас за п. 64 г через скорочення штатів).

Із вищевказаною постановою про закінчення виконавчого провадження позивач не погодився та оскаржив її до адміністративного суду. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.03.2016 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено (а.с. 157-165). При цьому колегія суддів апеляційної інстанції виходила з того, що наказом УМВС України в Полтавській області від 25.12.2015 №659 о/с відповідачем здійснено повне фактичне виконання постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 15.12.2009 у справі №2а-45699/09/1670 у розумінні ст. 76 Закону України Про виконавче провадження, а відтак у державного виконавця були наявні підстави для закінчення виконавчого провадження за п. 8 ч. 1 ст. 49 ЗУ Про виконавче провадження.

Позивач не погодився із наказом УМВС України в Полтавській області від 25.12.2015 № 659 о/с, вказуючи, що даний наказ видано фактично на виконання рішення (ухвали) Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015 щодо поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області, чим підмінено виконання судового рішення, яке набрало законної сили, прийняттям організаційно-розпорядчого документу (наказу). При цьому позивач вважає, що внесення змін до існуючих наказів після спливу чотирьох років є наміром уникнути фактичного виконання судового рішення в межах встановленого порядку виконання судових рішень.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16, яка залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 26.07.2016, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області про скасування наказу від 25.12.2015 № 659 о/с відмовлено /а.с. 65-69/. Постанова Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16 набрала законної сили 26.07.2016.

За змістом постанови Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16 під час розгляду вказаної справи суд встановив наступне.

Позивач вважає, що останнє у часі судове рішення, яке набрало законної сили і з яким позивач згоден, має перевагу над іншими судовими рішеннями, що раніше набрали законної сили, у справах, де позивачем оскаржувалися інші накази відповідача з приводу проходження ним публічної служби, з якими позивач не погоджується незважаючи на набрання ними законної сили. Однак, за висновками суду вказані доводи позивача ґрунтуються на хибному розумінні меж виконання судових рішень, оскільки судові рішення обовязкові до виконання лише в межах тих правовідносин, яким була надана правова оцінка суду, за результатом якої судом встановлено певний спосіб відновлення порушеного права позивача.

Так, у межах розгляду адміністративної справи №2а-45699/09/1670 судом надавалася правова оцінка положенням наказів ГУМВС України в Полтавській області від 29.08.2008 №469 дск в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді догани, від 16.09.2008 №488 дск в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді суворої догани та від 21.10.2008 №536 дск в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну посадову відповідність; №310, винесеного від 19.06.2009, в частині накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади; №403 від 06.08.2009 в частині звільнення ОСОБА_3 з органів внутрішніх справ України; №230 о/с від 14.10.2009 в частині переведення ОСОБА_3 з посади начальника УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області на іншу посаду.

Отже, за результатами розгляду адміністративної справи №2а-45699/09/1670 судами встановлений такий спосіб відновлення порушеного права позивача як поновлення на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС України в Полтавській області з 08.07.2009 за наслідками визнання протиправними та скасування наказів відповідача про притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення з посади.

Однак, судові рішення у даній справі не змінюють правову реальність у звязку із правовідносинами між позивачем та відповідачем, які виникли пізніше (після оскарження позивачем притягнення його до дисциплінарної відповідальності), а саме - скорочення останнього наказом ГУМВС від 29.09.2011 №298 о/с, законність якого підтверджена судовими рішеннями у адміністративній справі №2а-1670/7848/11, що набрали законної сили. Дані правовідносини у відповідності до принципу правової визначеності є усталеними.

Тож, беручи до уваги, що позивач поновлений на посаді згідно ухвали Вищого адміністративного суду України від 11.02.2015, а з 29.09.2011 фактично звільненим з органів внутрішніх справ за п.64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скороченням штатів), і це звільнення визнано законним, суд з урахуванням специфіки спірних відносин зазначає, що боржником було обрано єдиний можливий спосіб виконання судового рішення у справі №2а-45699/09/2070.

Позивач, вказуючи на невиконання відповідачем обов'язку щодо нарахування та виплати йому заробітної плати, звернувся до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить із такого.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_3 просить зобовязати відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період із 07.02.2011 по 25.12.2015 за час проходження служби в органах внутрішніх справ України на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ, а саме: з дня видачі наказу № 33 о/с від 07.02.2011, яким позивача фактично поновлено в органах внутрішніх справ та на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ, по день прийняття наказу від 25.12.2015 № 659 о/с про скасування пунктів наказу № 33 о/с від 07.02.2011 щодо його поновлення на вказаній посаді.

Разом з тим, судом встановлено, що наказом від 29.09.2011 № 298 о/с заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС підполковника міліції ОСОБА_3 з 29.09.2011 звільнено з органів внутрішніх справ згідно з пунктом 64 г Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України (у запас через скорочення) /а.с. 11/.

При цьому, наказом від 25.12.2015 № 659 о/с ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС на період із 08.07.2009 по 29.09.2011 /а.с. 26/.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 31.05.2016 у справі № 816/623/16, яка набрала законної сили 26.07.2016, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до УМВС України в Полтавській області про скасування наказу від 25.12.2015 № 659 о/с відмовлено /а.с. 65-69/.

Під час розгляду вказаної справи судом встановлена правомірність звільнення позивача через скорочення посади згідно з наказом від 29.09.2011 № 298 о/с та поновлення на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС на період із 08.07.2009 по 29.09.2011 згідно з наказом від 25.12.2015 № 659 о/с, у звязку із чим враховуючи норми статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України, вказана обставина не потребує доказуванню у межах розгляду судом справи № 816/1987/16.

Отже, суд вважає безпідставними позовні вимоги ОСОБА_3 щодо зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період із 29.09.2011 по 25.12.2015, у звязку із скороченням його посади з 29.09.2011, законність якого визнано судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Стосовно позовних вимог про зобовязання відповідача нарахувати та виплатити йому заробітну плату за період із 07.02.2011 по 29.09.2011 (з дня видачі наказу № 33 о/с від 07.02.2011 про поновлення на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу по боротьбі з корупцією УБОЗ та по дату звільнення позивача через скорочення посади 29.09.2011) на час проходження служби в ОВС на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією УБОЗ ГУМВС, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення з огляду на наступне.

Статтею 19 Закону України "Про міліцію", в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 19 Закону України "Про міліцію" 07.11.2007 прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", пунктом 3 якої затверджені схеми посадових окладів осіб рядового і начальницького складу у розмірах згідно з додатками 9 - 23.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Із пояснень представника відповідача та матеріалів справи суд встановив, що у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 ОСОБА_3 перебував у процедурі поновлення на посаді в органах внутрішніх справ, яка реалізовувалась наказами про поновлення на виконання судових рішень, які набрали законної сили, однак функціональних обовязків за посадою у вказаний період жодного дня не виконував.

Крім того, позивач не заперечує того, що у вказаний період фактично не працював у органах внутрішніх справ та, відповідно, функціональних обовязків не виконував.

Поряд з цим, суд встановив, що у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 відповідно до наказу відповідача від 25.12.2015 № 659 о/с ОСОБА_3 поновлено на посаді заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області на період із 08.07.2009 по 29.09.2011, а не оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу боротьби з корупцією УБОЗ, як стверджує позивач.

Отже, ОСОБА_3 у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 у ГУМВС України в Полтавській області фактично не працював, функціональних обовязків за посадою заступника начальника управління по боротьбі з організованою злочинністю ГУМВС УБОЗ ГУМВС України в Полтавській області не виконував, відповідно відсутні підстави для виплати йому винагороди у вигляді заробітної плати за вказаний період.

З огляду на викладене, судом порушення законодавства про оплату праці у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 щодо ОСОБА_3 з боку ГУМВС України в Полтавській області не встановлено.

Натомість, суд зазначає, що оскільки ОСОБА_3 у період із 07.02.2011 по 29.09.2011 фактично у ГУМВС України в Полтавській області не працював, проте був поновлений на посаді, то вказаний період відноситься до часу вимушеного прогулу. Однак, позивач не заявляв вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах даного позову не заявляє позовних вимог про зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у період із 07.02.2011 по 29.09.2011.

Згідно з довідкою УМВС України в Полтавській області від 05.12.2016 № 4/1434 ОСОБА_3 виплачено середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період із 02.03.2010 по 27.07.2010 та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період із 27.01.2010 по 03.09.2010 /а.с. 76/.

Судом встановлено, що в межах судових проваджень № 2а-45699/09/1670, № 2а-1670/7848/11, № 816/623/16 та в межах даної справи (№ 816/1987/16) ОСОБА_3 вимоги про стягнення середнього заробітку не заявлялись, а судом вказане питання не вирішувалось.

Згідно з частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, у статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.

Так, згідно із статтею 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як встановлено судом вище, порушення законодавства про оплату праці щодо ОСОБА_3 з боку ГУМВС України в Полтавській області не встановлено, відповідно у даному випадку частина друга статті 233 Кодексу до даних правовідносин не застосовується.

Згідно з офіційним тлумаченням положень частини першої статті 233 Кодексу, наданим Конституційним Судом України у рішенні від 22.02.2012 у справі № 1-5/2012, положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Таким чином, оскільки згідно з офіційним тлумаченням положень статті 233 Кодексу законів про працю України, встановлюється тримісячний строк для звернення до суду із заявою про вирішення спору щодо стягнення середнього заробітку, враховуючи, що позовних вимог про стягнення середнього заробітку за спірний період позивач не заявляв, право на звернення до суду про зобов'язання відповідача нарахувати та виплати йому такі суми позивач втратив, у зв'язку із пропущенням встановленого Законом тримісячного строку на звернення.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Водночас суд акцентує увагу на положеннях частини першої статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

До того ж, як визначено частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Приймаючи до уваги встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими врегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 повністю.

Підстави для розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області про зобов'язання нарахувати та виплатити заробітну плату відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2016 року.

Суддя Л.О. Єресько