Справа № 815/3949/16
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3949/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комплекс Інвестмент Менеджмент" до Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № від 02.08.2016 р. Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про збільшення ТОВ «Комплекс Інвестмент Менеджмент» суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем у розмірі 1124189,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 562095,00 грн., № від 02.08.2016 року (Форма «Р») про збільшення ТОВ «Комплекс Інвестмент Менеджмент» суми грошового зобов`язання з податку на прибуток за основним платежем у розмірі 1981503,00 грн. та нарахування штрафних санкцій у розмірі 432662,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем було проведено перевірку підприємства, складено акт, на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення. Позивач вважає, що вони прийняті з порушенням норм податкового законодавства, а тому звернувся до суду про визнання їх протиправними та скасування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року позовні вимоги задоволено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України, в судове засідання не з'явились, враховуючи що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу керівника ГУ ДФС в Одеській області від 13.05.2016 року №747 та направлення на перевірку від 24.05.2016 року відповідачем в період з 27.05.2016 року по 11.06.2016 року була проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 року по 31.03.2016 року.

За результатами зазначеної перевірки був складений акт №145/15-32-14-01/35696771 від 18.07.2016 року (а.с.10-65 т.1), на підставі якого було встановлено заниження податкового зобов'язання з податку на прибуток підприємств на суму 1981503,00 грн., заниження податку на додану вартість на загальну суму 1124189,00 грн. у зв'язку із порушенням позивачем положень п.п.138.1.1 п.138 ст.138, п.п.138.2 ст.138, п.п.139.1.9 п.139 ст.139, п.187.1 ст.187, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України.

За результатами проведеної перевірки відповідачем 02.08.2016 року прийняті податкові повідомлення-рішення № (а.с.99 т.1) про нарахування податку на прибуток підприємств в розмірі 1981503,00 грн., штрафних санкцій на суму 432662,00 грн., № (а.с.97 т.1) про донарахування податкового зобов'язання з ПДВ в розмірі 1124189,00 грн. та штрафних санкцій в сумі 562095,00 грн.

Не погоджуючись з вказаними податковими повідомленнями-рішеннями позивач оскаржив їх до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог та довів фактичність проведення господарських операцій.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п.44.1 ст.44 ПК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно до ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов'язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

Документальною виїзною перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об'єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка.

Відповідно до п.138.2 ст.138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до п.п.139.1.9 п.139 ст.139 ПК України встановлено, що витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.У разі втрати, знищення або зіпсуття зазначених документів платник податку має право письмово заявити про це органу державної податкової служби та здійснити заходи, необхідні для поновлення таких документів. Письмова заява має бути надіслана до/або разом із поданням розрахунку податкових зобов'язань за звітний податковий період. Якщо платник податку не подасть у такий строк письмову заяву та не поновить зазначених документів до закінчення податкового періоду, що настає за звітним, не підтверджені відповідними документами витрати не включаються до витрат за податковий звітний період та розрахунку об'єкта оподаткування, і на суму недосплаченого податку нараховується пеня в розмірі 120 відсотків облікової ставки Національного банку України. Якщо платник податку поновить зазначені документи в наступних податкових періодах, підтверджені витрати (з урахуванням сплаченої пені) включаються до витрат за податковий період, на який припадає таке поновлення.

Згідно із п.187.1 ст.187 вказаного Кодексу встановлено, що датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст.198 ПК України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, які попередньо віднесені до податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до закону.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі договори, видаткові накладні, податкові накладні, акти приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Необхідною умовою для цього є факт придбання товарів (послуг) із метою їх використання в господарській діяльності. За відсутності факту придбання товарів (послуг) відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів. Визначальною має бути подія, підтверджена документально. При цьому, документи мають бути складені особою, діяльність якої, безумовно, здійснюється в межах правової відповідальності, яку можливо ідентифікувати, відповідальною за здійснення господарської операції та під час здійснення господарської операції.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем були укладені з контрагентами наступні договори:

Договір №136/02-2014 від 03.02.2014 року із змінами, внесеними Додатковою угодою №1 від 15.02.2014р. за умовами якого ФОП ОСОБА_1 (за умовами Договору - Експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок TOB "КІМ" (за умовами договору -Замовник) організувати виконання або виконати послуги, пов'язані з перевезенням вантажу, а Замовник зобов'язується оплатити надані Експедитором послуги" (т.18 а.с.198-202). На виконання умов договору, Сторонами складалися відповідні заявки на перевезення вантажу, акти здачі-приймання робіт, видаткові та товарно-транспортні накладні (т. 1 а.с. 122-250, т.2-19);

Договір поставки №215/03-2016 від 01.03.2016 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за умовами договору - Продавець) передає у власність, а ТОВ "ЮРТАН" приймає та оплачує Товар (скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.19 а.с.123-125). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, також наявні платіжні доручення (т.19 а.с. 126-136);

Договір поставки №208/12-2015 від 01.12.2015 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за мовами договору - Продавець) передає у власність, а TOB "ДВІН-С" приймає та оплачує Товар (скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.19 а.с.137-139). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, платіжні доручення (т.19 а.с. 140-143);

Договір поставки №210/12-2015 від 08.12.2015 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за мовами договору - Продавець) передає у власність, а TOB "РІВЕР-БУД" приймає та оплачує Товар (скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.19 а.с.223-225). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, платіжне доручення (т.19 а.с. 226-230);

Договір поставки №203/10-2015 від 20.10.2015 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за умовами договору - Продавець) передає у власність, а TOB "БАЗІС ТОРГ" приймає та оплачує Товар скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.19 а.с.144-136). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, платіжні доручення (т.19 а.с. 147-222);

Договір поставки №2801/01-2016 від 28.01.2016 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за мовами договору - Продавець) передає у власність, а TOB "КІНГ ГРУП" приймає та оплачує Товар (скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору(т.19 а.с.231-233). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, платіжні доручення (т.19 а.с. 234-250; т.20 а.с.1-17);

Договір поставки №211/12-2015 від 17.12.2015 року згідно умов якого TOB "КІМ" (за умовами договору - Продавець) передає у власність, а TOB "АЛЬПІНКА" приймає та оплачує Товар (скляний посуд) за цінами зазначеними у Рахунках-фактурах, що є невід'ємною частиною договору (т.20 а.с.18-20). На виконання умов укладеного договору, сторонами складалися відповідні видаткові та податкові накладні, платіжні доручення (т.20 а.с.21-32).

Зазначені вище обставини підтверджуються наданими представником позивача первинними документами податкового та бухгалтерського обліку підприємства: договорами поставки, підряду, видатковими накладними, актами прийняття виконаних робіт, товарно-транспортними накладними на перевезення вантажів, податковими накладними, платіжними дорученнями про оплату вартості наданих послуг, в тому числі ПДВ ( т.1 а.с.122- т.20 а.с.32).

Таким чином, первинні документи, що підтверджують товарність господарських операцій, а також виникнення права на віднесення сум сплаченого ПДВ до складу податкового кредиту відповідних періодів залучені до матеріалів справи та підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами.

Податкові накладні оформлені без порушення порядку їх заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних, тому позивач мав право на включення зазначених в цих податкових накладних сум податку на додану вартість до податкового кредиту.

Таким чином, первинні документи, що підтверджують товарність господарських операцій залучені до матеріалів справи та підтверджують реальність господарських операцій позивача з визначеними в акті перевірки контрагентами.

Крім того, колегія суддів зазначає, що для позивача, не має ніякого значення відносини його контрагента з іншими юридичними особами, стан дотримання податкового законодавства ними ніяким чином не впливає на бухгалтерський або податковий облік позивача, відтак ця обставина не впливає на реальність господарських операцій та не є підставою для позбавлення позивача права на формування податкового кредиту.

Відповідач не надав суду відомостей, про те, що контрагенти позивача ведуть податковий облік із порушенням вимог чинного законодавства, або ухиляються від проведення перевірок та звірок, не мали статусу платників ПДВ. Відповідачем не надано вироку суду по відношенню до посадових осіб позивача або його контрагентів щодо порушення ними норм Кримінального кодексу України у створенні фіктивних підприємств та ведення незаконної діяльності.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що зазначені вище документи первинного бухгалтерського та податкового обліку, складені у відповідності до приписів діючого законодавства, мають всі необхідні для цього реквізити, а тому відповідають критеріям належного доказу, відповідачем не доведено правомірність винесення оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, а позивач довів суду ті обставини, на які посилався в обґрунтування позовних вимог, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів. Особи, які брали участь у справі, однак не були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції, мають право подати касаційну скаргу протягом 20 днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст рішення виготовлено 09.12.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик