Справа № 801/7028/13-а
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2016 р. м. Київ К/800/5545/14

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець Т.Г. Горбатюка С.А. Мороз Л.Л.

розглянувши в письмовому провадженні касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014

року

у справі №801/7028/13-а

за позовом ОСОБА_4

до Управління Пенсійного фонду України у м.Саках та Сакському районі

третя особа Реєстраційна служба Сакського міськрайонного управління юстиції

Автономної Республіки Крим

про визнання дій протиправними,

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі АР Крим про визнання дій протиправними.

Позивач просив суд:

- визнати відсутність компетенції (повноважень) Управління пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі АР Крим щодо постановки позивача на облік платника єдиного внеску, за ознакою особи, що має статус приватного підприємця;

- визнати рішення Управління пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі від 23.04.2013 року №1451 про застосування до позивача штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання звітності за 2012 рік, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов»язкове державне соціальне страхування» незаконним та скасувати його.

Ухвалою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 02 вересня 2013 року до участі у справі залучено Сакське міськрайонне управління юстиції, в особі відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, легалізації об'єднань громадян Реєстраційної служби Сакського МРУЮ.

Постановою Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим 13 жовтня 2013 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі АР Крим від 23.04.2013 року №1451 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій за неподання звітності за 2012 рік.

В решті позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача відсутні обов'язки щодо подання відповідачу будь-яких звітів, пов'язаних із здійсненням підприємницької діяльності як фізичної особи-підприємця, оскільки з 02.02.2004 року він не є суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, не є фізичною особою-підприємцем, а тому не повинен подавати до відповідача звітність щодо нарахування та сплати єдиного соціального внеску.

Постановою Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 14 жовтня 2013 року в частині визнання протиправним та скасування рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі АР Крим від 23.04.2013 року №1451 про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій за неподання звітності за 2012 рік скасовано.

Постановлено в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим від 14 жовтня 2013 року залишено без змін.

При скасуванні рішення суду першої інстанції в частині та ухваленні нового, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач до теперішнього часу є суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Саках та Сакському районі АР Крим як платник єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, то відповідач, приймаючи рішення про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 штрафних санкцій за неподання звітності за 2012 рік, діяв у межах наданих йому повноважень та відповідно до вимог діючого законодавства України.

Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_4 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального проава, просить постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду скасувати, а постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим залишити в силі.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження, встановленого пунктом 1 частини 1 статті 222 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши і обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, наданої ними правової оцінки обставин у справі, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідачем 23.04.2013 року складено акт про виявлене порушення №471 за фактом ненадання (несвоєчасного надання) звітності до Пенсійного фонду України.

Вказаним актом встановлено, що ПП ОСОБА_4 всупереч вимогам пп.4 п.2 ст.6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ, п.3.2. Порядку формування та надання страхувальниками звіту відносно сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 08.10.2010р. №22-2 не наданий «Звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» додаток 5 за 2012 рік. (а.с. 58)

На підставі вказаного вище акту, Управлінням Пенсійного фонду України у м. Саки та Сакському районі АР Крим 23.04.2013 року прийнято рішення №1451 про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування», відповідно до якого на підставі п.4 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 року №2464-VІ за неподання (несвоєчасне подання) за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, за 2012 рік за строком до 11.02.2013 року застосовані штрафні санкції до приватного підприємця ОСОБА_4 у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 170,00 грн. (а.с. 59)

Не погодившись із складеним актом перевірки та прийнятим на його підставі рішенням відповідача позивач подав скаргу до Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим.

У скарзі позивач просив скасувати рішення Управлінням Пенсійного фонду України у м. Саки та Сакському районі АР Крим №1451 від 23.04.2013 року.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в АР Крим від 05.07.2013 року №5959/06-59 скаргу залишено без розгляду у зв'язку з пропуском строку на її подачу (а.с. 7-8).

Переглядаючи судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Вищого адміністративного суду України виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» визначено, що єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до абзацу 3 пункту 1 частини 1 статті 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Згідно пунктів 1 та 4 частини 2 статті 6 Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов'язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність до територіального органу Пенсійного фонду у строки, в порядку та за формою, встановленими Пенсійним фондом за погодженням з відповідними фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.

Статтею 12 цього ж Закону встановлено, що завданнями Пенсійного фонду є забезпечення збору єдиного внеску, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Пенсійний фонд відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

За неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, територіальним органом Пенсійного фонду накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, відповідно до пункту 4 частини 1 статі 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Скаржник у своїй касаційній скарзі посилається на те, що обов'язок подавати звітність до органів Пенсійного фонду покладено на платників єдиного внеску, якими визнаються фізичні особи-підприємці. Зазначив, рішенням Господарського суду АР Крим від 15.12.2003 року по справі №2-14/16620-2003 державна реєстрація суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_4 була скасована. Вказав, що згідно норм діючого законодавства навіть особи, що зареєстровані у якості приватного підприємця, але якщо вони є пенсіонерами або інвалідами - звільняються від подачі звіту. ОСОБА_4 вказує, що він є інвалідом другої групи, яка встановлена йому на безстроковий термін, що також, на його думку, обґрунтовує безпідставність рішення відповідача.

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з твердженням скаржника та приходить до висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишенням в силі постанови суду першої інстанції з огляду на таке

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 грудня 2003 року у справі №2-14/16620-2003 скасована державна реєстрація суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4, АДРЕСА_1, зареєстрованого Управлінням економіки Сакської міської ради (а.с.49).

Ухвалою Севастопольського апеляційного господарського суду від 02 лютого 2004 року у справі №2-14/16620-2003 апеляційна скарга на рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 грудня 2003 року у справі №2-14/16620-2003 повернута суб'єкту підприємницької діяльності ОСОБА_4 без розгляду.

Відповідно до ч. 5 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Таким чином, судове рішення Господарського суду АР Крим від 15 грудня 2003 року набрало законної сили 02 лютого 2004 року.

На час ухвалення судового рішення про скасування державної реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи, процедура скасування державної реєстрації регулювалась статтею 8 Закону України від 07.02.1991 року №698-ХІІ "Про підприємництво" і Положенням про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 1998 року №740.

Згідно абзацу 1 частини 18 статті 8 Закону України від 07.02.1991 року №698-ХІІ "Про підприємництво", чинного на момент набрання законної сили судовим рішенням про скасування державної реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи встановлено, що скасування державної реєстрації здійснюється за заявою власника (власників) або уповноважених ним (ними) органів чи за особистою заявою підприємця-громадянина, а також на підставі рішення суду в разі:

визнання недійсними або такими, що суперечать законодавству, установчих документів;

здійснення діяльності, що суперечить установчим документам та законодавству України;

несвоєчасного повідомлення суб'єктом підприємницької діяльності про зміну його назви, організаційної форми, форми власності та місцезнаходження;

визнання суб'єкта підприємницької діяльності банкрутом (у випадках, передбачених законодавством);

неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів фінансової звітності згідно з законодавством.

Скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності здійснюється органом державної реєстрації за наявності ліквідаційного балансу, складеного і затвердженого згідно з законодавством, та інших документів, що підтверджують проведення заходів щодо ліквідації суб'єкта підприємницької діяльності як юридичної особи, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності (ч.19 ст.8 Закону України "Про підприємництво").

Орган державної реєстрації в десятиденний термін повідомляє відповідні державні податкові органи та органи державної статистики, органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Пенсійного фонду України про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності (Ч.20 ст. 8 Закону України "Про підприємництво").

У відповідності до ч.21 ст. 8 Закону України "Про підприємництво" скасування державної реєстрації позбавляє суб'єкта підприємницької діяльності статусу юридичної особи і є підставою для виключення його з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України.

Процедура виключення з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України в даному випадку стосувалась лише юридичних осіб, оскільки фізичні особи зі статусом суб'єктів підприємницької діяльності реєстрацію в зазначеному реєстрі не проходили.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що будь-яких обов'язків для завершення процедури скасування державної реєстрації суб'єктів підприємницької діяльності-фізичних осіб цей Закон не містить, як не передбачає й обов'язку для особи, відносно якої прийняте судове рішення про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи надавати будь-кому будь-які документи з метою завершення оформлення такої процедури.

Отже скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи за рішенням господарського суду за Законом України "Про підприємництво" є остаточним саме з моменту набрання судовим рішенням законної сили і цей юридичний факт не ставиться у залежність від того, чи завершено процес оформлення документальних формальностей, пов'язаних із доведенням інформації про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи до органу, який проводив державну реєстрацію такого суб'єкту .

Як вбачається з рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15.12.2003 року у справі №2-14/16620-2003, скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 відбулось саме через неподання протягом року до органів державної податкової служби податкових декларацій, документів бухгалтерської звітності згідно із законодавством.

Пунктом 37 вказаного Положення передбачено, що скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності - фізичної особи здійснюється шляхом виключення його з Реєстру суб'єктів підприємницької діяльності на підставі таких документів: особистої заяви підприємця-громадянина або рішення суду (господарського суду) у випадках, передбачених законодавством; довідки органу державної податкової служби про зняття з обліку; довідки установ банків про закриття рахунків; довідки органу внутрішніх справ про здачу печаток і штампів; оригіналу свідоцтва про державну реєстрацію.

Положення про державну реєстрацію суб'єктів підприємницької діяльності, яке діяло на момент набрання законної сили рішенням Господарського суду АР Крим про скасування державної реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи ОСОБА_4 не передбачало обов'язку ані для суду, що прийняв таке рішення, ані для фізичної особи, державну реєстрацію суб'єкта підприємницької діяльності якої скасовано таким рішенням направляти чи надавати копію такого судового рішення органу, яким проведено державну реєстрацію фізичної особи як суб'єкта підприємницької діяльності.

Крім того, неповідомлення позивачем органу, яким проведено державну реєстрацію позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи про наявність рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 грудня 2003 року у справі №2-14/16620-2003, що набрало законної сили 02 лютого 2004 року не спростовує юридичного факту скасування державної реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що скасування державної реєстрації позивача як суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи відбулось на підставі саме рішення господарського суду Автономної Республіки Крим від 15 грудня 2003 року у справі №2-14/16620-2003, що набрало законної сили 02 лютого 2004 року, а тому саме з 02 лютого 2004 року позивач втратив статус суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи і як наслідок цього - будь-які обов'язки, пов'язані із таким статусом, зокрема, подання звітності до органів Пенсійного фонду України.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення про часткове задоволення позову, здійснив правозастосування із дотримання норм діючого законодавства та прийняв законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно статті 226 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції та залишає в силі рішення суду першої інстанції, яке ухвалено відповідно до закону і скасоване або змінене помилково.

З огляду на викладене, судова колегія Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що апеляційним адміністративним судом скасоване вірне по суті рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити.

Постанову Севастопольського апеляційного адміністративного суду від 13 січня 2014 року у справі №801/7028/13-а - скасувати.

Постанову Окружного адміністративного суду Автономної Республіки Крим 13 жовтня 2013 року - залишити в силі.

Ухвала може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, передбачених статтями 237 - 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді