Справа № 826/4776/16
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

09 грудня 2016 року 08:40 №826/4776/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кобилянського К.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт»
до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 17.03.2016 № та № .

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що висновки відповідача про порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» податкового законодавства в ході здійснення господарських операцій з його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариством з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» не відповідають дійсності. Посилався на наявність належним чином складених первинних документів, що підтверджують реальність господарських операцій з його контрагентами у періоді, що перевірявся.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 25.02.2016 №50/26-15-13-01-04/30436824 та, відповідно, податкових повідомлень-рішень від 17.03.2016 № та № , з огляду на відсутність реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами.

В судовому засіданні представники сторін подали клопотання про розгляд справи без їхньої участі.

Суд, встановивши відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, керуючись частиною 4 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Посадовими особами Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведено документальну планову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2012 по 31.12.2014.

Перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт»:

- пункту 138.2 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 146.11 статті 146 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на прибуток у сумі 508 238,00 грн.;

- пункту 198.6 статті 198, пунктів 201.4, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 551 917,00 грн.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві складено акт від 25.02.2016 №50/26-15-13-01-04/30436824 та прийнято податкові повідомлення-рішення:

- від 17.03.2016 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на додану вартість у сумі 827 876,00 грн., у тому числі: 551 917,00 грн. - основний платіж, 275 959,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- від 17.03.2016 №, яким позивачеві визначено грошове зобов'язання із податку на прибуток у сумі 635 298,00 грн., у тому числі: 508 238,00 грн. - основний платіж, 127 060,00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись із прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 17.03.2016 № та № , товариство з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» оскаржило їх до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) «господарська діяльність» - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

В розумінні пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України «витрати» - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов'язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Об'єкт оподаткування цим податком визначений у ст. 134 ПК України.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 цього Кодексу, витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Склад витрат і порядок їх визначення закріплений в ст. 138 зазначеного Кодексу. Зокрема, згідно із пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК України витрати операційної діяльності включають в себе собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Одночасно нормою абз. 1 п. 138.2 ст. 138 ПК України встановлено, що витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Також у пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України визначено, що не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати валові витрати у зв'язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами. Документи, які не мають статус первинних, самі по собі не можуть підтверджувати реальність здійснення господарської операції та, відповідно, валові витрати. При цьому неодмінною характерною рисою господарської діяльності в рамках податкових відносин є її направлення на отримання доходу в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах.

Також, згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України «податковий кредит» - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У відповідності до пп. «а» п. 198.1 ст. 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

В силу норми п. 198.2 ст. 198 цього Кодексу, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 ПК України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках обов'язкові реквізити, перелік яких наведений у п. 201.1 ст. 201 ПК України. Правовий статус податкової накладної закріплений в положеннях норм ст. 201 цього Кодексу.

Крім того, зокрема, форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом державної податкової служби (п. 201.2 ст. 201 ПК України), а саме - Наказом Міністерства фінансів України від 01.11.2011 № 1379 «Про затвердження Порядку заповнення податкової накладної», що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 листопада 2011 за № 1333/20071 та діяв до 01.03.2014.

Виходячи з аналізу наведених норм в сукупності, положеннями ПК України та Порядку заповнення податкової накладної визначені окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це відсутність зв'язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб'єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. Таким чином, із зазначеного вище також випливає те, що при дослідженні факту здійснення господарської операції, оцінці підлягають відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Між тим, у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України одночасно зазначає, що за відсутності факту придбання товарів чи послуг або в разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце (про що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 01.11.2011 № 1936/11/13-11).

За приписами норм п. 44.1 і п. 44.3 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платники податків зобов'язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов'язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абз. 2 п. 44.1 ст. 44 ПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 № 996-ХІV (в редакції на момент спірних правовідносин)(надалі - Закон № 996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

В розумінні Закону № 996-ХІV, первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтер-ському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин)(надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об'єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), «господарські операції» - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону № 996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону №996-ХІV).

В свою чергу, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку (ч. 3 ст. 9 цього Закону).

Аналіз вищевикладених норм Закону № 996-ХІV та норм Положення свідчить про те, що податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків, що також було зазначено в листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11.

При цьому, як зазначив Вищий адміністративний суд України в своїх ухвалах від 14.01.2015 К/9991/72258/12, від 21.10.2014 № К/800/6170/14 та від 26.08.2014 № К/800/6501/14, «податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим, відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Також істотне значення для встановлення судом факту реальності виконання договору саме із заявленим контрагентом є фактичні обставини укладення та виконання договору, обґрунтованість вибору контрагента.

За правилами частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття оспорюваного акта індивідуальної дії, покладається на податкову інспекцією як на суб'єкта владних повноважень. Разом з тим, дане правило не виключає обов'язку платника довести обґрунтованість сформованих ним податкового кредиту по операціям з придбання товарів (робіт, послуг)» та «…правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на формування витрат та податкового кредиту з ПДВ наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, а не лише оформлення відповідних документів або рух грошових коштів на рахунках платників податків.».

З матеріалів справи видно, що товариство з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» придбало у товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик» катриджи і принтери.

Придбання товару здійснювалось без укладання договорів на підставі рахунків-фактур, які виписувались контрагентом позивачу, рахунки-фактури: від 22.01.2014 №V3579T2910RO та від 30.01.2014 №V3571T5635 (а.с. 129, 130 Т.1).

З рахунків-фактур видно, що позивачем було придбано 35 принтерів на суму 88 025,10 грн. (з ПДВ) та 1 принтер на суму 3 229,98 грн. (з ПДВ).

На підтвердження здійсненої оплати, позивачем надано платіжні доручення від 22.01.2014 №1372 на суму 88 025,10 грн. та від 18.02.2014 №1516 на суму 3 229,98 грн. (а.с. 131, 132 Т.1).

Також, з матеріалів справи видно, що товариство з обмеженою відповідальністю «Макролоджик» виписало позивачу належним чином оформлені податкові накладні від 22.01.2014 №226 та від 30.01.2014 №349 (а.с. 132, 133 Т.1).

Оплачений товар був отриманий позивачем на підставі видаткових накладних від 22.01.2014 №V3579T2910RO та від 30.01.2014 №V3571T5635 (а.с. 135, 136 Т.1). Товар отримувався менеджером товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» ОСОБА_2 на підставі довіреностей на отримання матеріальних цінностей від 22.01.2014 №62 та від 30.01.2014 №87 (а.с. 29, 30 Т.6).

Згідно доводів позивача придбані принтера забиралися у продавця шляхом самовивозу, що підтверджується подорожнім листом службового легкового автомобіля від 22.01.2014 №19 та наказом від 29.11.2013 №21-к про прийняття на роботу ОСОБА_1. на посаду водія та закріплення за ним автомобіля ЗАЗ Lanos фургона малотоннажного - В, з державним номером НОМЕР_1, 2013 року виписку (а.с. 32 Т. 6).

Також, судом встановлено, що придбані позивачем у товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик» товари (картридж і принтир) у подальшому реалізовано ТОВ «МСД Україна», ПАТ КБ «Фінансова ініціатива», ПСП «Слобожанщина Агро», ПрАТ «УСК «Княжа Вієна Іншуранс Груп», ПАТ «Банк Михайлівський», що підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, довіреностями на отримання товару, які містяться в матеріалах справи.

Вказане свідчить про те, що придбані у товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик» товари були використані у власній господарській діяльності.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» (виконавець) був укладений договір про надання послуг із заправки, відновлення та поставки картриджів, оргтехніки, технічного обслуговування і ремонту техніки від 02.12.2013 №1794-ПР, відповідно до якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати послуги із заправки, відновлення картриджів, послуг з технічного обслуговування оргтехніки, поставки нових картриджів, оргтехніки та витратних матеріалів до неї, проводити ремонтні роботи оргтехніки замовника, а замовник прийняти послуги, роботи, товар на умовах цього договору сплатити за цінами, зазначеними в рахунках-фактурах, актах виконаних робіт, видаткових накладних (а.с. 137-140 Т.1).

Факт надання послуг товариством з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» позивачу підтверджується актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) та рахунками-фактур (а.с. 141-157, 158-162 Т.1). На підтвердження здійсненої оплати, позивачем надано платіжні доручення (а.с. 163-177 Т.1).

Також, з матеріалів справи видно, що товариство з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» виписало позивачу належним чином оформлені податкові накладні на загальну суму 1 447 122,10 грн., в тому числі податок на додану вартість - 241 185,37 грн. (а.с. 148-209 Т.1).

Оплачені послуги були отримані позивачем на підставі видаткових накладних (а.с. 210-221 Т.1). Послуги та роботи отримувалися директором товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» Волковим С.В. на підставі довіреностей на отримання матеріальних цінностей (а.с. 93-104 Т.6).

Згідно доводів позивача послуги та роботи, замовлені у товариства з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» були використані у власній господарській діяльності, з метою надання таких послуг іншим контрагентам: ПАТ КБ «Правекс-Банк», ТОВ «Сокар Енерджи Україна», ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», ТОВ «Євросталь Технологія», ПАТ «Діамантбанк», ПрАТ «Чумак», ТОВ «Дружба Нова», ТОВ «Стілф», ТОВ «Новий канал», ДП «Головфінтех», та іншим, що підтверджується копіями актів виконаних робіт, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Також, між товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» (замовник) та товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» (виконавець) укладений договір про надання послуг із заправки, відновлення та поставки картриджів, оргтехніки, технічного обслуговування і ремонту техніки від 20.11.2013 №13-1120, відповідно до якого виконавець зобов'язується за завданням замовника надавати послуги із заправки, відновлення картриджів, послуг з технічного обслуговування оргтехніки, поставки нових картриджів, оргтехніки та витратних матеріалів до неї, проводити ремонтні роботи оргтехніки замовника, а замовник прийняти послуги, роботи, товар на умовах цього договору сплатити за цінами, зазначеними в рахунках-фактурах, актах виконаних робіт, видаткових накладних (а.с. 222-225 Т.1).

Факт надання послуг товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» позивачу підтверджується рахунками-фактур (а.с. 226-250 Т.1, а.с. 1-6 Т.1) та актами здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с. 7-12 Т.2).

На підтвердження здійсненої оплати, позивачем надано платіжні доручення (а.с. 13-85 Т.2).

Також, з матеріалів справи видно, що товариство з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» виписало позивачу належним чином оформлені податкові накладні (а.с. 86-92 Т.2).

Оплачені послуги були отримані позивачем на підставі видаткових накладних (а.с. 43-117 Т.2). Послуги та роботи отримувалися директором товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» Волковим С.В. на підставі довіреностей на отримання матеріальних цінностей (а.с. 116-139 Т.6).

Згідно доводів позивача послуги та роботи, замовлені у товариства з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» були використані у власній господарській діяльності, з метою надання таких послуг іншим контрагентам: ДП «Сантрейд», ПАТ «Діамантбанк», ПрАТ «Міжнародний медіа центр «СТБ», ТОВ «Кволиті Сервіс», ТОВ «МСД Україна», ПАТ КБ «Правекс-Банк», ПАТ «Діамантбанк» та іншим, що підтверджується копіями актів виконаних робіт, актів здачі-прийняття робіт (надання послуг), видаткових накладних, які містяться в матеріалах справи.

Рух коштів по рахунку товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» підтверджується банківськими виписками за період з 30.12.2013 по 27.06.2014 (а.с. 177- 250 Т. 6)

Отримання товару та послуг від контрагентів позивача: товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариства з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариства з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп», з їх подальшою реалізацією відображено в оборотно-сальдовій відомості по рахунку 281 ТМЦ за 1 півріччя 2014 року (а.с. 140-176 Т.6).

Судом встановлено, що на момент складання податкових накладних контрагенти позивача: товариство з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариство з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариство з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп», були зареєстровані як платники податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, а тому мали право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні на кожну поставку послуг (а.с. 44-57 Т.3). Окрім того, податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, та копії яких знаходяться в матеріалах справи, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

За даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців товариство з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» здійснює діяльність у сфері оптової торгівлі комп'ютерами, периферійним устаткуванням і програмним забезпеченням.

Суд встановив, що придбані у товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариства з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариства з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» товари та послуги у подальшому були реалізовані товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» іншим контрагентам.

Отже, матеріали справи підтверджують подальший рух придбаних товарів, що свідчить про те, що позивач придбавав товар та послуги у спірних постачальників з метою використання їх у власній господарській діяльності, а спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що свідчить про добросовісність позивача при здійсненні вказаних операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем до суду не надано.

У свою чергу, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві на спростування реальності господарських операцій, здійснених між товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариством з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» вказано на акти про результати документальної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Макролоджик» від 30.07.2014 №3926/26-56-22-01-03/35876881, про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» від 03.04.2014 №1015/26-55-22-07/38150128, про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп» від 16.05.2014 №1388/26-55-22-07/38703613.

Однак, суд відхиляє посилання відповідача на акти про неможливість проведення зустрічної звірки товариства з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариства з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп», як на доказ відсутності реального характеру здійснених правочинів між позивачем та вказаним контрагентом, оскільки з назви та змісту вказаної податкової інформації вбачається, що звірка товариств фактично не проводилась і обставини щодо господарських операцій здійснених даними товариствами податковим органом реально не встановлювались.

Заходи, спрямовані на проведення зустрічної звірки, тобто спрямовані на вчинення дій щодо співставлення даних первинних та інших бухгалтерських документів суб'єкта господарювання, однак без фактичного вчинення таких дій, не можуть вважатися діями по проведенню зустрічної звірки.

Також, суд відхиляє посилання позивача на непідтвердження реальності господарських операцій по ланцюгу постачання, оскільки позивач у межах спірних правовідносин не мав взаємовідносин із такими підприємствами, а ймовірні порушення по ланцюгу постачання не можуть бути підставою для обмеження покупця у праві на податковий кредит.

Крім того, відповідачем не було надано суду належних документальних доказів відсутності у контрагентів позивача спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання договорів поставок, зокрема, того, що дані підприємства не були зареєстровані в якості платників податку на додану вартість або того, що їх реєстрація платниками податку на додану вартість була анульована у встановленому законом порядку, а відтак суд приходить до висновку, що наявні у матеріалах справи копії податкових накладних, на підставі яких позивач сформував податковий кредит за звітні періоди 2012 - 2013 років, цілком відповідають вимогам, встановленим ст. 201 Податкового кодексу України.

В силу п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Приписами ч. 2 ст. 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Згідно правової позиції Вищого адміністративного суду України, викладеної в ухвалі від 10.10.2012 за № К-24491/10, «за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників по ланцюгу для одержання Підприємством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Поняття «добросовісний платник», яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов'язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов'язань».

В ході розгляду даної справи відповідачем не було пред'явлено до суду будь-які належні докази нікчемності правочинів, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» та його контрагентами: товариством з обмеженою відповідальністю «Макролоджик», товариством з обмеженою відповідальністю «ФОБОС-О» та товариством з обмеженою відповідальністю «Г.Н.Т. Нова Груп», а також жодних достовірних документальних доказів на підтвердження фактів підписання договорів та первинних документів до них, неуповноваженими на те особами.

Доказами в адміністративному судочинстві, за визначенням ч. 1 ст. 69 КАС України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 70 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач довів дотримання ним законодавчих вимог щодо документального підтвердження сум витрат, віднесених до складу валових витрат і податкового кредиту за перевіряємий період, та як наслідок про протиправність здійснених відповідачем нарахувань сум податкових зобов'язань по податку на прибуток і податку на додану вартість в частинах оскаржуваних сум згідно податкових повідомлень-рішень від 17.03.2016 № та № .

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2-7, 69-71, 94, 160-163, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними та скасувати податкові-повідомлення рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17.03.2016 № та № .

3. Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Принт Експерт» () судові витрати в сумі 21 947 (двадцять одну тисячу дев'ятсот сорок сім) 62 коп.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя К.М. Кобилянський