Справа № 161/13414/16-а
Суддя: Подзіров А. О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/768/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м.Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі Кубяк Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення.

Свої вимоги мотивує тим, що 19 вересня 2014 року нею на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було набуто у власність об'єкт нерухомого майна, а саме кіоск НОМЕР_1, що розташований на території автостанції №1 по АДРЕСА_1, загальною площею 11,2 кв.м. На підставі зазначеного договору приватним нотаріусом було здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 19.09.2014 року. З моменту набуття права власності на об'єкт нерухомого майна, вже багато років здійснює в установленому порядку торгівлю. Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1», зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на АДРЕСА_1 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій. Доручено департаменту муніципальної поліції міської ради у разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 пункту 1 демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб.

Вважає вказане рішення виконавчого комітету протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки саме позивач є власником об'єкта нерухомого майна, зокрема кіоску «Гурман», який в установленому законом порядку набутий на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу М.В. Кухлевською та який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом від 19.09.2014 року, а тому вважає безпідставним твердження відповідача про те, що вказаний в рішенні кіоск «Гурман» є самовільно встановленою тимчасовою спорудою. Крім того, вважає що вказані нормативно-правові акти, які вказані в оскаржуваному рішенні, регулюють порядок встановлення тимчасових споруд, а не знесення об'єктів нерухомого майна, на які в установленому законом порядку зареєстровано право власності. На думку позивача, безпідставно зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 демонтувати тимчасову споруду, хоча насправді, вона є власником зазначеного майна.

Посилаючись на викладене, просить визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1».

Представник позивача в судове засідання не з'явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує. Просив суд, позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, проте належним чином повідомлений про розгляд справи.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що 19 вересня 2014 року позивачем на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. було набуто у власність об'єкт нерухомого майна, а саме книжковий кіоск НОМЕР_1, що розташований на території автостанції №1 по АДРЕСА_1, загальною площею 11,2 кв.м. (а.с. 6 ).

19.09.2014 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Кухлевською М.В. здійснено державну реєстрацію нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 27030269 (а.с. 7 ).

З матеріалів справи вбачається, що 07.10.2016 року рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1», зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на АДРЕСА_1 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій. Доручено департаменту муніципальної поліції міської ради у разі невиконання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 пункту 1 демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб (а.с. 15).

Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Враховуючи наявність нотаріально посвідченого договору дарування від 19.09.2014 року та реєстрацію права власності згідно витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014, суд вважає, що в позивача наявний правовстановлюючий документ про право приватної власності на спірний кіоск, який набутий в порядку та спосіб передбачений законом.

Згідно п. 1 рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1», зобов'язано фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 протягом 7 днів з дня ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду на АДРЕСА_1 (кіоск «Гурман» на території автостанції №1) та відновити благоустрій.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема договору дарування від 19.09.2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності №27030269 від 19.09.2014, на момент прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету, власником кіоску є позивач ОСОБА_1, а не ОСОБА_3.

Листом від 12.07.2016 року, який знаходиться в матеріалах справи, тобто до прийняття рішення, позивач повідомив відповідача про наявність в нього правовстановлюючих документів на кіоск та надав останньому копії зазначених документів.

Пунктом 1.3 Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244 встановлено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

В матеріалах справи наявний технічний паспорт на книжковий кіоск №15 по АДРЕСА_1, виготовлений Комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», згідно якого в розділі «Технічна характеристика конструктивних елементів», вказано наявність бетонного фундаменту на якому збудовано кіоск (а.с. 8-14 ).

Як передбачено п.1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, враховуючи наявність в будівлі кіоску фундаменту та реєстрації його, як об'єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на рухоме майно про реєстрацію права власності, він не є тимчасовою спорудою в розумінні пункту 1.3 вищезазначеного порядку.

За таких обставин та доказів на їх підтвердження, Порядок розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244, Правила благоустрою м. Луцька,затверджені рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009 №44/2, які вказані в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету, не поширюються на демонтаж об'єктів нерухомого майна, які до того ж зареєстровані в установленому законом порядку.

Разом з тим, суд вважає, що виконання оскаржуваного рішення є неможливим без руйнування та знищення будівлі книжкового кіоску «Гурман», наслідком чого відповідно до п. 4 ч. 1 ст.346 ЦК України є припинення права власності на нього у позивача.

Згідно ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Аналогічні приписи містяться в ст.321 ЦК України, згідно якої право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи владних повноважень, їх посадові особи зобов'язані діяти в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією України та іншими законами.

Повноваження міських рад та їх виконавчих органів у сфері благоустрою населених пунктів визначені ст. 10, 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Відповідно до пп. 7 п. «а» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до відання виконавчих органів міських рад належать організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою виробничих територій, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.

З положень вказаних вище норм вбачається, що компетенція органів місцевого самоврядування та їх виконавчих органів не поширюється на прийняття рішень, наслідком яких є звільнення території міста від нерухомого майна, яке перебуває у приватній власності, примусове припинення права власності на таке майно.

Тим більше у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України саме суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема, про знесення самочинно збудованого нерухомого майна.

Відтак, у виконавчого комітету Луцької міської ради не було правових підстав для доручення муніципальній поліції міської ради демонтувати тимчасову споруду , у разі невиконання фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 п.1 оскаржуємого рішення.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1» ухвалено з порушенням закону, прав позивача, як власника нерухомого майна та охоронюваних законом його інтересів, а тому є протиправним і підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вимоги значеної правової норми, відповідачем не надано жодних пояснень та належних доказів на їх підтвердження щодо даного адміністративного позову.

Враховуючи вище наведене, керуючись ст.ст.2, 7, 9, 10, 71, 158, 160, 161-163 КАС України, суд

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Луцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016 р. № 620-4 «Про демонтаж тимчасової споруди на АДРЕСА_1».

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня її отримання.

Повний текст постанови складений та підписаний 12.12.2016 року.

Суддя: А.О. Подзіров