Справа № 813/2940/16
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2016 року справа № 813/2940/16

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючого-судді Ланкевича А.З.,

секретар судового засідання Гойна Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати наказ начальника Департаменту патрульної поліції №1454 від 23.06.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності».

Посилається на те, що з 07.11.2015 року перебуває на посаді начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції. 22.02.2016 року у справі №813/6609/15 Львівським окружним адміністративним судом ухвалено постанову, відповідно до якої визнано протиправною бездіяльність Управління патрульної поліції у м. Львові щодо неналежного розгляду звернень ОСОБА_2 від 05.11.2015 року та від 01.12.2015 року. Зазначена постанова стала підставою для проведення службового розслідування, за результатами якого позивача, згідно наказу відповідача №1454 від 23.06.2016 року, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження. Проте, на думку позивача, такий є незаконним і виданий з порушенням норм чинного законодавства. Зокрема, вказав, що від моменту призначення на займану посаду, так і станом на час звернення до суду з цим позовом, позивач не ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією чи функціональними обов'язками, які мав би виконувати на посаді начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції. Окрім того, додав, що у вищенаведеному судовому рішенні у справі №813/6609/15 не конкретизовано чия саме бездіяльність з працівників Управління визнана протиправною, що виключало наявність законодавчих підстав для проведення службового розслідування. З огляду на викладене, вважає, що його неправомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про дату, час і місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Заперечень та заяв про розгляд справи без участі представника на адресу суду не надходило. За таких обставин, суд на підставі ч.4 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України, ухвалив розглянути справу на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Суд встановив, що 01.04.2016 року на адресу Управління патрульної поліції м. Львова Департаменту патрульної поліції надійшла заява громадянина ОСОБА_2, додатком до якої була постанова Львівського окружного адміністративного суду від 22.02.2016 року у справі №813/6609/15. Згідно з цією постановою, позов ОСОБА_2 до начальника Управління патрульної поліції у м. Львові Пузиревського А.М. та Управління патрульної поліції у м. Львові про визнання протиправними дій та бездіяльності - задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Управління патрульної поліції у м. Львові щодо неналежно розгляду звернень ОСОБА_2 від 05.11.2015 року та 01.12.2015 року; в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Вказане судове рішення набрало законної сили 15.03.2016 року.

З метою встановлення причин та обставин щодо розгляду звернень громадянина ОСОБА_2 лейтенантом поліції ОСОБА_1, відповідач, згідно наказу №1150, призначив службове розслідування, за наслідками якого складено висновок від 23.06.2016 року.

Як слідує зі змісту цього висновку, службовим розслідуванням встановлено, що начальник сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції у м. Львові, лейтенант поліції, ОСОБА_1 під час розгляду звернень ОСОБА_2 від 05.11.2015 року та 01.12.2015 року допустив порушення вимог Закону України «Про звернення громадян», тобто вчинив дисциплінарний проступок. У зв'язку із цим, комісією запропоновано оголосити позивачу усне зауваження.

23.06.2016 року відповідач видав спірний наказ №1454, згідно з яким: за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився у порушенні вимог п.1 ст.15, п.6 ч.1 ст.18 Закону України «Про звернення громадян» та п.п.4.3, 4.6 Положення про порядок роботи зі зверненнями громадян і організації їх особистого прийому в системі Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.10.2004 року №1177, на підставі п.1 ч.1 ст.12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» від 22.02.2006 року, позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Вважаючи вказаний наказ незаконним та таким, що виданий з грубим порушенням норм чинного законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Порядок проходження служби в Національній поліції України регулюється Законом України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 року.

Згідно з ч.1 ст.64 цього Закону, особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту: «Я, (прізвище, ім'я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов'язки».

Відповідно до п.2 ч.1 ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов'язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Як слідує зі змісту наведених норм, одним із основних обов'язків поліцейського є обов'язок сумлінно виконувати свої службові обов'язки, що передбачає виконання працівником поліції функцій, передбачених в його посадовій інструкції чи функціональних обов'язках. При цьому така посадова інструкція чи функціональні обов'язки повинні бути розроблені у відповідності до функцій, які виконує працівник поліції на конкретно зайнятій ним посаді і такий працівник повинен бути персонально ознайомлений з посадовою інструкцією чи функціональними обов'язками, про що засвідчує власним підписом.

Однак, позивач, обґрунтовуючи позов, ствердив, що ні під час призначення його на займану посаду, ні в подальшому, не був ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією чи функціональними обов'язками.

З метою об'єктивного з'ясування всіх обставин у справі, суд ухвалою від 10.11.2016 року витребував у відповідача докази ознайомлення позивача з його посадовою інструкцією під час прийняття на посаду начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції.

На виконання цієї ухвали, відповідач листом від 29.11.2016 року повідомив, що станом на 24.11.2016 року в Управлінні відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 з його посадовою інструкцією під час прийняття на вищевказану посаду.

Так, статтею 29 Кодексу законів про працю України закріплено обов'язок власника або уповноваженого ним органу проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце. Зокрема, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Згідно з абзацами 3-6 Листа Міністерства праці та соціальної політики України №36-508 від 03.10.2005 року «Посадові інструкції працівників», конкретний перелік посадових обов'язків визначається посадовими інструкціями керівників, професіоналів, фахівців, технічних службовців, які розробляють і затверджують на основі Довідника роботодавці, ураховуючи конкретні завдання та обов'язки, функції, права, відповідальність працівників цих груп та особливості штатного розпису підприємства, установи, організації. Посадові інструкції повинні відображати повний перелік завдань та обов'язків, повноважень і відповідальності, у разі потреби мати необхідні пояснення, а всі терміни - чіткі визначення. Посадові інструкції, після їх затвердження керівником підприємства, організації, установи або за дорученням його заступниками, обов'язково доводяться до працівника під розписку. Посадові інструкції складаються для працівників усіх посад, що зазначені в штатному розписі. Виняток можуть становити окремі керівники, правове положення яких визначено в Статуті (Положенні) підприємства, установи, організації або відповідного підрозділу, де зазначено основні завдання, обов'язки, права і відповідальність за виконання покладених на них функцій.

Обов'язкова наявність посадової інструкції передбачена і ч.2 ст.11 Закону України «Про державну службу» (в редакції, що діяла на момент призначення позивача на займану посаду), відповідно до якої конкретні обов'язки та права державних службовців визначаються на основі типових кваліфікаційних характеристик і відображаються у посадових положеннях та інструкціях, що затверджуються керівниками відповідних державних органів у межах закону та їх компетенції.

Проте, як встановив суд, незважаючи на вищенаведені положення чинного законодавства України, відповідач не ознайомив позивача з його посадовою інструкцією чи функціональними обов'язками під час призначення останнього на посаду начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції у м. Львові Департаменту патрульної поліції. Відповідно, позивач не може нести відповідальність за несумлінне виконання своїх службових обов'язків, зміст який йому навіть невідомий.

Більше того, проводячи службове розслідування, відповідачу було достеменно відомо про вказаний факт. Однак, останній цього не врахував і протиправно притягнув позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Відповідно до ч.4 ст.70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Згідно з ч.1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно статті 86 цього ж Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

На підставі досліджених в судовому засіданні доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, суд прийшов висновку, що спірне рішення відповідача від 23.06.2016 року №1454 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» не відповідає критеріям, визначеним ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки прийнято необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, та непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення. Поряд з тим, позивач довів обґрунтованість позовних вимог належними та допустимими доказами. З огляду на що, суд вважає, що позов є підставним та таким, що підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат, то відповідно до вимог ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України такі відшкодовуються позивачу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 23.06.2016 року №1454 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині притягнення начальника сектору правового забезпечення Управління патрульної поліції у м. Львові ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді усного зауваження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання цього позову, в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 21 копійка.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови, виготовленої в повному обсязі, до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.