Справа № 813/1235/14
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Київ К/800/40767/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

головуючого судді: Шведа Е.Ю.,

суддів: Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області

на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року

та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року

у справі № 813/1235/14

за позовом ОСОБА_2

до Головного управління Держземагентства у Львівській області

треті особи: Городовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області

про визнання протиправними дій і зобов'язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держземагентства у Львівській області (далі - ГУ Держземагенства), треті особи: Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, Пустомитівська районна державна адміністрація Львівської області, прокуратура Пустомитівського району Львівської області, в якому просила суд визнати протиправними дії ГУ Держземагентства щодо відмови у наданні згоди на розробку проекту землеустрою про виділення земельної ділянки в 0,15 га для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради та за її межами Пустомитівського району Львівської області; зобов'язати ГУ Держземагентства переглянути клопотання щодо надання згоди на розробку проекту землеустрою земельної ділянки на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту для надання її у власність.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року, позов задоволено.

У касаційній скарзі ГУ Держземагентства, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить рішення судів скасувати та прийняти нове - про відмову у позові. Доводи касаційної скарги мотивовані помилковістю висновку судів про те, що дія розпорядження голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» не поширюється на ту ж ділянку, про яку йдеться в клопотанні позивача. Водночас, відповідач наголошує на тому, що, відмовляючи в наданні дозволу позивачу, діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки надання такого дозволу ОСОБА_2 порушило б права громадян, які отримали такий дозвіл згідно з розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 02 березня 2010 року № 124, яке було чинним на час відмови.

У своїх запереченнях на касаційну скаргу Годовицько-Басівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області просила залишити таку без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах касаційної скарги відповідно до ст. 220 КАС України.

Судами встановлено, що 09 серпня 2013 року позивач звернулась до ГУ Держземагентства із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,15 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту.

До клопотання додано викопіювання з кадастрової карти (плану), на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, копію документа, що посвідчує особу, копію документа про присвоєння ідентифікаційного номера фізичній особі у державному у державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов'язкових платежів.

На зазначену заяву позивачу надійшла відповідь ГУ Держземагентства від 06 вересня 2013 року № 01-16/4-5791, згідно з якою ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,15 га для ведення особистого селянського на території Годовицько-Басівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області за межами населеного пункту у зв'язку з тим, що розпорядженням голови Пустомитівської районної державної адміністрації від 02 березня 2010 року № 124 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту» (далі - Розпорядження № 124) надано дозвіл громадянам на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради за межами населеного пункту. Також зазначено, що на час розгляду клопотання позивача Розпорядження № 124 є чинним та стосується тієї самої ділянки, про яку йдеться в клопотанні.

Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що згідно з дослідженими картографічними матеріалами, долученими позивачем до клопотання від 09 серпня 2013 року з зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки, і картографічними матеріалами з позначенням земель, на які розповсюджувалася дія Розпорядження № 124, факт накладення відповідних земельних ділянок відсутній.

Також судами установлено, що прокурор Пустомитівського району вніс протест від 16 березня 2010 року № 627 на Розпорядження № 124.

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 16 березня 2010 року № 172 «Про розгляд протесту прокурора Пустомитівського району № 627 від 16.03.2010 року на розпорядження голови Пустомитівської РДА № 124 від 02.03.2010 року» (далі - Розпорядження № 172) скасовано Розпорядження № 124.

Розпорядженням голови Пустомитівської РДА від 06 травня 2011 року № 455 «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 2 березня 2010 року № 124», Розпорядження № 172 визнано таким, що втратило чинність. У додаток до Розпорядження № 124 внесено зміни та затверджено його в новій редакції.

Отже, з моменту прийняття Розпорядження № 455 інше Розпорядження № 124 продовжило діяти у новій редакції стосовно списку громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року у справі № 2а-7817/11/1370 визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської РДА від 06 травня 2011 року № 455 «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.03.2010 року № 124».

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року у справі № 131243/11/9104 постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року у справі № 2а-7817/11/1370 скасовано та прийнято нову - про відмову у задоволенні позову. Проте, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22 жовтня 2013 року у справі № К/9991/65799/12 постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2012 року у справі № 131243/11/9104 скасовано, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року у справі № 2а-7817/11/1370 залишено в силі.

Таким чином, судами установлено, що постанова Львівського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2011 року у справі № 2а-7817/11/1370, якою визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Пустомитівської РДА від 06 травня 2011 року № 455 «Про внесення змін в додаток до розпорядження голови районної державної адміністрації від 2 березня 2010 року № 124» набрала законної сили із 22 жовтня 2013 року. З цієї дати відновилася дія Розпорядження № 172.

Водночас, станом на 09 серпня 2013 року та на 06 вересня 2013 року Розпорядження № 124 із списком громадян, яким надано дозвіл на розробку проекту відведення земельних ділянок у власність для ведення особистого селянського господарства на території Годовицько-Басівської сільської ради, було чинне.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач під час відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, викладеної у листі від 06 вересня 2013 року № 01-16/4-5791, безпідставно посилався на Розпорядження № 124, оскільки судом не встановлено факту накладення відповідних земельних ділянок. Отже, відмова ГУ Держземагенства суперечить вимогам чинного законодавства.

Суд касаційної інстанції погоджується з таким висновком судів та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу (ЗК) України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Приписами ч. 4 ст. 122 ЗК України передбачено, що центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Згідно з положеннями ч.ч. 6, 7 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення, зокрема, особистого селянського господарства, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу (ч. 8 ст. 118 ЗК України).

Згідно з ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку (ч.ч. 10,11 ст. 118 ЗК України).

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у власність, за результатами розгляду яких визначені у ст. 118 ЗК України органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Отже, відповідач, відмовляючи у наданні позивачу дозволу на розробку проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки здійснював владні управлінські функції, а тому суди обґрунтовано розглянули цей спір за правилами КАС України.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2016 року № 21-1625а16.

Відповідно до ч. 1 ст. 244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій установлено відсутність факту накладення земельних ділянок, визначених чинним на той час Розпорядженням № 124, та земельною ділянкою, зазначеною у клопотанні позивачем; передбачених законодавством підстав для відмови у наданні позивачу відповідного дозволу судами не встановлено, а касатором таких не наведено; ураховуючи, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому жодні права осіб, визначених Розпорядженням № 124, не порушено, суд вважає правильним висновок судів попередніх інстанцій щодо протиправності відмови ГУ Держземагенства та наявності підстав для задоволення позову.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги спростовуються викладеними вище нормами права та встановленими обставинами справи, у зв'язку з чим відсутні підстави для її задоволення та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу Головного управління Держземагентства у Львівській області залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: