Справа № 2а-10845/12/1370
Суддя: Острович С.Е.
Дата ухвалення: 2016-11-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Київ К/800/24909/16

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Островича С.Е., Веденяпіна О.А., Степашка О.І.

розглянула в порядку попереднього провадження касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року у справі за позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про скасування податкових повідомлень - рішень,-

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 (далі - ФОП) звернулась до суду з позовом до Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ДПІ) в якому просить скасувати податкові повідомлення - рішення.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів ДПІ подано касаційну скаргу в якій просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши та обговоривши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого адміністративного суду України дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлені такі фактичні обставини справи.

Відповідачем проведено документальну невиїзну позапланову перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаєморозрахунках з ПП „Імпел-ЛТД" за період з 01.09.2011 року до 31.12.2011 року. За результатами перевірки складено акт від 28.11.2012 року.

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 177.1, пп. 177.2, пп. 177.3, пп. 177.4, пп. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, завищено розмір витрат за 2011 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу у сумі 250481, 16 грн. та відповідно до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік у сумі 40767, 05 грн.; пп. 44.1, пп. 44.6, ст. 44, пп. 198.1, пп. 198.2, пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 50096, 20 грн.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № від 10.12.2012 року, яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 62612, 00 грн.: (50096, 00 грн. за основний платіж, 12524, 00 грн. штрафні (фінансові) санкції); № від 10.12.2012 року , яким позивачу збільшено суму податкового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 50959, 00 грн.: (40767, 00 грн. основний платіж, 10192, 00 грн. штрафні санкції).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пп. 177.1, пп. 177.2, пп. 177.3, пп. 177.4, пп. 177.10 ст. 177 Податкового кодексу України, завищено розмір витрат за 2011 рік, що призвело до заниження оподатковуваного доходу у сумі 250481, 16 грн. та відповідно до заниження податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності за 2011 рік у сумі 40767, 05 грн.; пп. 44.1, пп. 44.6, ст. 44, пп. 198.1, пп. 198.2, пп. 198.3, пп. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, занижено податкове зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 50096, 2 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у вересні-грудні 2011 року позивачем без укладення письмового договору поставки було придбано у ПП „Імпел-ЛТД" - інструменти та металеві двері, а також послуги з нарізування на буровому долоті.

Відповідно до пункту 177.1 ст. 177 ПК доходи фізичних осіб - підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставками, визначеними в пункті 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Пунктом 177.2 цієї статті встановлено, що об'єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов'язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов'язаних з отриманням доходів, належать документально підтверджені витрати, що включаються до витрат операційної діяльності згідно з розділом III цього Кодексу (пункт 177.4 цієї статті).

Відповідно до пункту 138.1 ст. 138 ПК (у редакції, чинній на час виникнення відносин, з приводу прав і обов'язків у яких виник спір) витрати, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктами 138.5, 138.10 - 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу, крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу (пункт 138.2 цієї статті).

Згідно із підпунктом 139.1.9 пункту 139.1 ст. 139 ПК до складу витрат не включаються витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

При цьому законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, достовірність документів податкового обліку.

За змістом наведених норм право платника податків на збільшення витрат та включення сум обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як придбання цим платником податків товарів (послуг) або основних фондів (та/або будування, спорудження останніх), призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям його господарської діяльності; підтвердження обліковими, розрахунковими документами, зокрема податковою накладною, виписаною постачальником.

У відповідності із п.44.1 ст.44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач здійснює діяльність, яка пов'язана із роздрібною торгівлею залізними виробами, будівельними матеріалами, оптовою торгівлею іншими машинами та устаткуванням. Фактичне отримання позивачем товарів та послуг підтверджується копіями видаткових накладних, актами здачі-прийняття робіт (надання послуг), копіями податкових накладних.Також наявність у позивача придбаних товарів станом на 12.11.2012 підтверджується копією акту інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. Господарські операції із зазначеним контрагентом підтверджені належним чином складеними первинними документами.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що відповідачем не спростовано фактичне виконання господарських операцій з поставки позивачу товару за наявності інших доказів поставки товару, а відсутність товарно-транспортних накладних, дорожніх листів не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Позивачем зазначений вище товар отримано особисто за адресою, яка вказана у видаткових накладних, транспортування здійснювалось власним транспортом. Факт оплати позивачем вартості отриманих товарів та послуг підтверджується копіями банківських виписок та платіжними дорученнями.

Судами попередніх інстанцій також встановлено формування позивачем податкової звітності на підставі належним чином оформлених первинних бухгалтерських документах.

Крім того, судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платників та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим презюмується, що дії платника, результатом яких є отримання податкової вигоди, вважаються економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності платника - достовірні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, оскільки рішення судів ухвалені з додержанням норм процесуального та матеріального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, а доводи касаційної скарги висновки судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Дрогобицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, Львівського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2013 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України.

Судді С.Е. Острович
О.А. Веденяпін
О.І. Степашко