Справа № 315/1185/16-а
Суддя: Романько О. О.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 315/1185/16-а
Номер провадження № 2-а/315/30/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 рокум. Гуляйполе

Суддя Гуляйпільського районного суду Запорізької області Романько О.О., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, як інваліду війни,-

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги, в якому вказав, що він є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Як вказав позивач, у відповідності до ст. 13 ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» йому щорічно до 5 травня повинна надаватися грошова допомога в розмірі семи мінімальних пенсій за віком, як інваліду війни. Вказав, що він двічі (у жовні та листопаді) звертався до УСЗН з вимогою про перерахунок та доплату щорічної допомоги як інваліду ІІІ групи в добровільному порядку згідно Закону. Але всупереч вимогам вказаного Закону та п. 3 ст. 22 Конституції України, щорічна одноразова грошова допомога на оздоровлення у 2016 році йому виплачувалась не в повному обсязі, про що йдеться у відповіді УСЗН, (№06-06/576 від 14.11.2016 року) на заяву - від 09.11.2016 р., яку він отримав лише 18.11.2016 року.

Позивач далі в позові вказав, що відповідачем не враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року внесені Законом України від 28 грудня 2008 року зміни до ч.5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визнані неконституційними, в зв'язку з чим діє попередня редакція зазначеного Закону, що відповідає ч. 2 ст. 152 Конституції України. Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Позивач зазначив, що він має статус інваліда війни, наділений державою певним правовим статусом, який включає в себе й право на додаткові елементи соціальною захисту, зокрема право на щорічну разову допомогу до 5 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком як інвалід ІІІ групи. Наділивши зазначеною соціальною гарантією осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інвалідів війни, держава таким чином взяла на себе публічне зобов'язання забезпечити належний матеріальній рівень цих осіб. Статтею 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до положень статті 21 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Особа, права якої пов'язані з отриманням бюджетних коштів і базуються на нормах спеціальних нормативно-правових актів національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань, не може прийматися до уваги. Крім того, відповідно до частини 3 статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту ти обсягу існуючих прав і свобод.

Далі позивач вказав, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження підзаконним актом змісту та обсягу права, наданого Законом України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», є безпідставним. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 N 10-рп 2008 зміни, внесені підпунктом "б" підпункту 1 пункту 20 розділу ІІ Закону України від 28.12.2007 N 107-VI. внесені підпунктом "б" підпункту 2 пункту 20 розділу II Закону України від 28.12.2007 N 107-VІ, визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними). Згідно правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України "У справі за конституційний поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) Закону України "Про внесення змін до Конституції України" від 8 грудня 2004 року № 2222-ІV (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України)" № 20-рп/2010 від 30.09.2010 відновлення дії попередньої редакції норм закону "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захист", положення закону які були змінені, доповнені та виключені Законом України від 28.12.2007 № 107-VІ відновили свою дії. Отже на час видання Постанови Кабінету Міністрів України "Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується у 2011 році відповідно до Законів України " Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та "Про жертви нацистських переслідувань" № 141 від 02.03.2016 р., діяла редакція Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" у відповідності до якої: щорічно до 5 травня інвалідам ІІІ групи виплачується разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Таким чином, як зазначає позивач, Конституційний Суд своїм рішенням підтвердив факт порушення чинного законодавства, зокрема Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту», в частині правильності визначення розміру щорічної разової допомоги інвалідам ІІІ групи, яка повинна становити та сплачуватися в розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Далі позивач, вказав, що враховуючи те, що у 2011-2016 роках сплата одноразової грошової допомоги здійснювалася відповідачем у порядку абсолютно тотожному її сплаті в 2004 році та на підставі аналогічних законодавчих актів, що і в 2004 році, тобто без врахування доходів та вимог зазначених в рішенні Конституційного Суду України, вважає, що сума недоплати, яка утворилася за 2011-2016 роки внаслідок неправомірних дій відповідача повинна бути відшкодована ним в повному обсязі. Так як у своїй відповіді №06-06/576 від 14.11.2016 року УСЗН Гуляйпільської райдержадміністрації зазначає, що ОСОБА_1 виплачена щорічна разова допомога до 5 травня відповідно до постанови КМУ від 2 березня 2016 року в сумі 2310 гри., як інваліду ІІІ групи. Однак ЗУ «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» в редакції Закону України від 25 грудня 1998 року встановлено, що виплата разової грошової допомоги інвалідам ІІІ групи повинна здійснюватись у розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч.1 ст. 28 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу встановлюються в розмірі прожиткового мінімуму тля осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. ЗУ «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року встановлено в розмірі 1 130 грн.

Таким чином, як вважає позивач, виплата разової грошової допомоги інвалідам ІІІ групи до 5 травня має дорівнювати 7910 грн. (1130 грн. х 7). З урахуванням раніше сплачених сум, недоплачена щорічна разова допомога до 5 травня за 2016 рік йому становить 5600 грн.

Тому прохає суд стягнути з відповідача на його користь одноразову щорічну допомогу до 5 травня в розмірі семи мінімальних пенсій за віком за 2016 рік з урахуванням раніше сплачених сум, а саме 5600 грн..

25.11.2016 ухвалою судді Гуляйпільського районного суду Запорізької області відкрито скорочене провадження по справі.

05.12.2016 року відповідачем подано заперечення на позовну заяву, в яких зазначено, що за чинною редакцією ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон), щорічно до 5 травня, інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 17-1 Закону щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, через від ділення зв'язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Відповідно до п. п. 1 п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (надалі - Постанова) для інвалідів III групи, розмір зазначеної допомоги складає 2310 грн., які і були виплачені позивачеві у повному обсязі.

Відповідно до п. 1 зазначеної постанови, виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання).

В запереченнях відповідач, вказав, що спірним є саме питання розміру грошової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно Положення про Управління соціального захисту населення, затвердженого розпорядженням голови Гуляйпільської районної державної адміністрації № 472 від 24.12.2012, Управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики, інших центральних органів виконавчої влади, розпорядженнями голови обласної та районної державних адміністрацій, а також положенням про Управління.

Слід також зазначити, що Управління є бюджетною установою і вправі здійснювати бюджетні платежі тільки за наявності відповідного бюджетного призначення, згідно ст. 23 Бюджетного кодексу України, та в межах наданих законом окремих повноважень органів виконавчої влади, відповідно до ч. 3 ст. 143 Конституції України.

Відповідно до ст. 95 Конституції України, виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до ст. 116 Конституції України, Кабінет Міністрів України, зокрема - розробляє проект закону про Державний бюджет України і забезпечує виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подає Верховній Раді України звіт про його виконання.

Тому вважають, що дії відповідача є законними, обґрунтованим, такими, що відповідають Конституції та законам України. Крім того, відповідач не володіє повноваженнями щодо визначення розміру, механізму та обрання джерел виплат разової грошової допомоги, відповідно до Закону. Аналізуючи Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень статті 65 розділу І, пунктів 61, 62, 63, 66 розділу II, пункту 3 розділу III Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" 101 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень статті 67 розділу І, пунктів 1-4, 6-22, 24-100 розділу II Закону України "Про Державний бюджет України на 2008 рік" та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (справа щодо предмета та змісту закону про Державний бюджет України) від 22.05.2008 № 10-рп/2008, слід зауважити, що вказане рішення, попри визнання неконституційними, зокрема норм пунктів 2-4, 6-8, 10-18, підпункту 7 пункту 19, пунктів 20-22, 24-34, підпунктів 1-6, 8-12 пункту 35, пунктів 36-100 розділу II "Внесення змін до деяких законодавчих актів України" Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік», якими було внесено зміни оспорюваних норм Закону, жодним чином не впливає на норму ст. 17-1 Закону, - «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин» (що фактично була надалі продубльована в Постанові).

Також відповідач в своїх запереченнях зауважив, що відповідно до порядку виконання рішень Конституційного Суду України, встановленого ст. 70 Закону України про Конституційний Суд, копії рішень і висновків Конституційного Суду України надсилаються наступного робочого дня після їх офіційного оприлюднення суб'єкту права на конституційне подання чи конституційне звернення, з ініціативи якого розглядалася справа, до Міністерства юстиції України, а також до органу влади, що прийняв правовий акт, який був предметом розгляду в Конституційному Суді України. У разі необхідності Конституційний Суд України може визначити у своєму рішенні, висновку порядок і строки їх виконання, а також покласти на відповідні державні органи обов'язки щодо забезпечення виконання рішення, додержання висновку. Закон України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», який вніс зміни до Закону, зробив можливим видання Постанови (так само, як і всі інші закони) ухвалено Верховною Радою України, проте, відповідних змін до Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - не внесено. Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону, фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевого бюджетів, отже розмір виплат закладено в Законі України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», який є чинним, і норми якого неконституційними не визнавалися. Тому, з огляду на вищевикладене, відповідач прохає відмовити в задоволенні позову позивача (а. с. 21-23).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 183-2 КАС України, суд розглядає справу в порядку скороченого провадження без судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач, ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни, відповідно до посвідчення серії Є № 011444 виданого Управлінням соціального захисту населення Гуляйпільської райдержадміністрації від 23.09.2016 року (а.с.8).

На запит представника позивача ОСОБА_3 Управлінням соціального захисту населення Гуляйпільської райдержадміністрації надана відповідь № 06-06/576 від 14.11.2016 року, в якій зазначено, що у 2015 році ОСОБА_1 виплачено як учаснику бойових дій - 875 грн., в 2016 році як інваліду війни ІІІ групи - 2310 грн. (а.с.9).

Як встановлено з позовної заяви та письмових доказів, до 05 травня за 2016 рік позивачу було виплачено разову грошову допомогу в розмірі 2310 грн.. Цей факт сторонами не заперечувався та визнаний ними, тому він, у відповідності до ч. 3 ст. 72 КАС України, додатковому доведенню не підлягає.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено виплату інвалідам війни щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно ст. 14 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що у 2016 році норми і положення статей деяких Законів України, зокрема ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівні, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування на 2016 рік.

Також, разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року» № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, інвалідам війни ІІІ групи - 2310 гривень.

Вказані положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин від 28 грудня 2014 року» № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними.

Крім того, Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні № 3-рп від 25.01.2012р. Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Отже, під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовуватись нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку, що призначаючи та виплачуючи позивачу грошову допомогу у розмірах, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, відповідач діяв на підставі та у спосіб, який передбачений чинним законодавством України, а тому підстави для задоволення позову в частині зобов'язання відповідача виплатити недоплачену разову грошову допомогу до 5 травня як інваліду війни ІІІ групи за 2016 рік відсутні.

Керуючись ст.ст. 158-163, 183-2 КАС України,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Гуляйпільської районної державної адміністрації Запорізької області про визнання дій протиправними та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги , як інваліду війни - відмовити повністю.

На постанову суду протягом десяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Гуляйпільський районний суд Запорізької області.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О. О. Романько