Справа № 813/4785/15
Суддя: Желтобрюх І.Л.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 813/4785/15 Головуючий у 1-й інстанції: Погрібніченко І.М.
Суддя-доповідач: Желтобрюх І.Л.
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої-судді: Желтобрюх І.Л.,

суддів: Мамчура Я.С.,

Бєлової Л.В.,

при секретарі: Вітковській К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29березня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Кабінету Міністрів України, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, про визнання протиправними дій та бездіяльності, здійснення перерахунку заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області та Кабінету Міністрів України, де третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, та просив (з урахуванням уточнених позовних вимог) :

- визнати протиправною бездіяльність КМУ щодо неприведення постанови №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01.01.2015 та у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» станом на 28.03.2015;

- зобов'язати КМУ привести постанову №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01.01.2015 та у відповідність до ч. 1 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 28.03.2015;

- визнати протиправними дії Територіального управління ДСА України, які виразилися у відмові здійснити перерахунок заробітної плати за період з 26.10.2014 по даний час, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов'язати Територіальне управління ДСА України здійснити перерахунок заробітної плати та виплатити одноразово різницю між перерахованою та фактично виплаченою заробітною платою за період з 26.10.2014 по день прийняття постанови, беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

- зобов'язати Територіальне управління ДСА України в подальшому нараховувати та виплачувати заробітну плату беручи за основу розмір посадового окладу, встановлений абз. 2 ч. 1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16.12.2015 справу №813/4785/15 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду першої інстанції скасувати як таку, що ухвалена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені ним в оскаржуваній постанові, не відповідають обставинам справи.

Сторони в судове засідання не з'явилися. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін. Згідно ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши її проаналізувавши доводи апеляційної скарги і докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 з 02.10.2006 працює в Залізничному районному суді м. Львова, з 16.05.2008 на посаді старшого судового розпорядника, має 6 категорію та 11 ранг державного службовця.

Згідно розрахункових листів з жовтня 2014 року по серпень 2015 року заробітна плата нараховувалась позивачу виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1218 грн.

Вважаючи, що Кабінет Міністрів України допускає протиправну бездіяльність щодо неприведення Постанови «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09 березня 2006 року №268 у відповідність до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів" в редакції Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 29 березня 2015 року), а Територіальне управління ДСА України відповідно неправомірно не нарахувало та не виплатило йому заробітну плату за період з 26 жовтня 2014 року у відповідності до частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 29 березня 2015 року), позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки 18.09.2015 опубліковано постанови та розпорядження Кабінету Міністрів України, в тому числі №644 від 02.09.2015 «Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України», - позовні вимоги про визнання бездіяльності Кабінету Міністрів України та зобов'язання вчинити означені вище дії є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог до Територіального управління ДСА суд зазначив, що територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області може здійснювати виплати лише в межах затвердженого фонду оплати праці та не наділене правом самостійно, без правового врегулювання та фінансової можливості, тобто збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача, а тому відповідно також дійшов висновку про відсутність підстав до задоволення позовних вимог в цій частині.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.

26 Жовтня 2014 року набрав чинності Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII, в частині внесення змін до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яким визначено, що розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду, посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюється з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

29 Березня 2015 року набрав чинності Закон України «Про забезпечення права на справедливий суд», яким затверджено нову редакцію Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Відповідно до частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 29 березня 2015 року) розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади. При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців.

Відповідно до частини третьої статті 129 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закон України «Про прокуратуру» та частини третьої статті 133 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» (в редакції від 29 березня 2015 року) посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат, тобто 12 180,00 грн.

Таким чином, враховуючи положення частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII та частини першої статті 147 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в редакції від 29 березня 2015 року, розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, має становити не менше 3 654,00 грн., а розмір посадового окладу працівника апарату суду, віднесеного до 5 категорії посад державного службовця - 4 750,20 грн.

Підпунктом 2 пункту 13 перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінету Міністрів України встановлено у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом: привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом; забезпечити в межах своїх повноважень перегляд та скасування нормативно-правових актів, що суперечать цьому Закону; забезпечити приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади своїх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.

Відповідно до статті 113 Конституції України Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінету Міністрів України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України.

Частиною першою та частиною третьою статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що Кабінет Міністрів України на основі та на виконання Конституції і законів України, актів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції та законів України, видає обов'язкові для виконання акти - постанови і розпорядження. Акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.

Отже, у тримісячний строк з дня набрання чинності Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», а саме з 28 березня 2015 року, Кабінет Міністрів України зобов'язаний привести Постанову №268 у відповідність до вимог вказаного Закону шляхом внесення відповідних змін до неї.

Разом з тим, всупереч підпункту 2 пункту 13 перехідних положень Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» Кабінет Міністрів України у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, а саме до 28 червня 2015 року не привів Постанову №268 у відповідність до Закону, оскільки посадові оклади працівників апарату місцевого суду залишились незмінними.

В контексті наведеного колегія суддів враховує, що за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України», за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Таким чином, на переконання колегії суддів, бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо неприведення постанови від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом є протиправною, а позовні вимоги в цій частині, - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно ж позовних вимог в частині зобов'язання Кабінету Міністрів України привести у відповідність постанову від 09 березня 2006 року №268 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до вимог закону, колегія суддів зазначає, що наразі вказані нормативно-правові акти узгоджуються із нормами Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд», а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позов в цій частині задоволенню е підлягає.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та відсутність правових підстав до задоволення решти позовних вимог ОСОБА_3, з огляду на наступне.

З 01 січня 2015 року пунктом 9 Прикінцевих положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» визначено, що норми і положення, зокрема, частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного та місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, а з 13 березня 2015 року установлено, що норми і положення Закону України «Про судоустрій та статус суддів» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Разом з тим, відповідно до частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Частиною першою статті 51 Бюджетного кодексу України передбачено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Однак, на час виникнення спірних правовідносин схема посадових окладів працівників апарату суду була закріплена Постановою №268, яка, як встановлено вище, до 09 вересня 2015 року залишалась незмінною.

В свою чергу, Закони України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» не передбачали видатків на реалізацію положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та частини першої статті 147 цього ж Закону у редакції з 28 березня 2015 року.

З аналізу наведених вище положень законодавства вбачається, що територіальні управління ДСА не наділені повноваженнями самостійно, без відповідного правового врегулювання та фінансової можливості здійснювати перерахунок посадового окладу позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку щодо правомірності дій Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області в частині виплати позивачу заробітної плати в межах видатків державного бюджету на оплату праці таких працівників та у розмірах встановлених Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 12 липня 2016 року № 820/4648/15 по справі №818/3372/15 та від 13 липня 2016 року по справі №820/4653/15.

Відповідно до частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Натомість, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а тому, у відповідності до ст.202 КАС України, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо щодо неприведення постанови №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01.01.2015 та у відповідність із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 167, 195, 198, 202, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо неприведення постанови №268 від 09.03.2006 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» у відповідність до ч.1 ст. 144 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у редакції станом на 01.01.2015 та у відповідність із Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» у тримісячний строк з дня набрання чинності цим Законом, та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову.

В решті постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуюча:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 13 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Желтобрюх І.Л.

Судді: Бєлова Л.В.

Мамчур Я.С