Справа № 804/2949/16
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-10-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 жовтня 2016 р. Справа № 804/2949/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сидоренка Д.В., при секретарі судового засідання Шпоти Я.С., розглянувши за участю:
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача ОСОБА_2
представника третьої особи ОСОБА_3
у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» до Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, третя особа Приватне підприємство «Орім», про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення, -
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» не погоджується з винесеним Дніпродзержинською ОДПІ ГУ ДФС у Дніпропетровській області податковим повідомленням-рішенням, вважає його необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки воно винесене податковим органом на підставі протиправних та необґрунтованих висновків, викладених у акті перевірки від 26.11.2015 року. Позивач зауважує, що факт здійснення господарської діяльності підтверджується наданими перевіряючим первинними документами та змінами, які відбулися в структурі активів та зобовязань підприємства, а саме: збільшення зобовязань перед контрагентами за отримані послуги. ТОВ «Хлібзавод №3» включило в податковий кредит також маркетингові послуги, тому що вони, на думку позивача, безпосередньо повязані з господарською діяльністю підприємства, економічно обґрунтовані та факт надання цих послуг підтверджується всіма необхідними первинними документами, обовязковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, документи мають всі обовязкові реквізити.
Також, позивач вважає, що витрати на оплату послуг, наданих його контрагентами відносно саме тих товарів, які продаються підприємством, безпосередньо пов'язані з його господарською діяльністю, а суми податку на додану вартість підтверджені податковими накладними, сплачені у складі вартості таких послуг та правомірно віднесені підприємством до складу податкового кредиту відповідно до ПК України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.08.2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, залучено Приватне підприємство «Орім».
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в адміністративному позові.
Представник відповідача проти позову заперечував, до суду надав письмові заперечення, в яких свою позицію обґрунтовував тим, що перевірка проведена правомірно, виявлені перевіркою порушення податкового законодавства встановлені вірно, з урахуванням усіх обставин, податкове повідомлення-рішення винесене відповідно до вимог чинного законодавства, у звязку із чим, підстави для задоволення позову відсутні.
Представник третьої особи в судовому засідання зазначив, що в лютому 2015 року ПП «Орім» по ТОВ «Хлібзавод №3» задекларовані податкові їзання з ПДВ в сумі 610 450,00 грн., в т.ч. ПДВ в сумі 101 741,67 грн. Податкова декларація з ПДВ з додатком 5 до неї прийняті контролюючим органом без зауважень.
З метою проведення маркетингових досліджень між ПП «Орім» та ТОВ «АТБ-маркет» було укладено договір про надання послуг, згідно з яким Виконавець (ТОВ «АТБ-маркет») надає Замовнику (ПП «Орім») послуги зі збору та наданню даних по обсягах продажу товарів в торговельних точках, залишках продукції в магазинах, про відносну динаміку продажу, про середньоденні обсяги продажу тощо. Фактичне надання ТОВ «АТБ-маркет» послуг відповідно до укладеного договору підтверджується актами виконаних робіт, податковими накладними, розрахунковими документами. Суми податку на додану вартість, зазначені в отриманих від ТОВ «АТБ-маркет» податкових накладних, віднесено до податкового кредиту з ПДВ за відповідний період. Також зазначив, що жодних претензій або зауважень по включенню ПП «Орім» до податкового кредиту сум ПДВ, визначених в податкових накладних, отриманих від ТОВ «АТБ-маркет», з боку контролюючих органів не висловлювалось.
Окрім цього зауважив, що ПП «Орім» не отримувало будь-яких запитів від контролюючих органів щодо підтвердження взаємовідносин з ТОВ «Хлібзавод №3».
Будь-які запити або інформація про проведення перевірок ПП «Орім» та складення за їх слідками актів, довідок у ПП «Орім» відсутня.
Також, зазначив, що станом на 27.07.2016 року ПП «Орім» є платником податку на додану вартість; не знаходиться в процесі припинення; кримінальні порушення щодо посадових осіб ПП «ОРІМ» не реєструвались; акти перевірок та податкові повідомлення-рішення, які б підтверджували наявність порушень податкового законодавства з боку ПП «ОРІМ», відсутні. До суду надав письмові пояснення.
Заслухавши пояснення представників сторін, третьої особи, дослідивши подані документи і матеріали, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.
Згідно із положеннями Податкового кодексу України основним завданням та функцією органів державної податкової служби є здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків та зборів (обов'язкових платежів), контролю за валютними операціями, контролю за додержанням порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги) у встановленому законом порядку.
Відповідно до пункту 20.1.4 статті 20 Податкового кодексу України органи податкової служби мають право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом.
Підпунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
За результатами перевірки складений акт від 26.11.2015 року №2748/139/04-22-05/34984708, в якому встановлені та зафіксовані наступні порушення - п.п. 14.1.36, 14.1.191, 14.1.231 п. 14.1 ст. 14. п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1 ст. 187, п.198.1, п.198.2 ст. 198, п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ТОВ «Хлібзавод №3» не мало право на формування податкового кредиту з податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму ПДВ 101742 грн., отриманого від ПП «Орім».
Матеріалами справи підтверджується, що основним видами діяльності підприємства позивача є виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання. За період, який перевірявся, ТОВ «Хлібзавод №3» здійснювало виробництво хліба та хлібобулочних виробів.
В акті перевірки зазначено, що ТОВ «Хлібзавод №3» (Замовник) за період з 01.01.2014р. по 31.12.2014р. у бухгалтерському та податковому обліку відобразило отримання маркетингових послуг згідно з договором про надання маркетингових послуг від 01.01.2015 №27, укладеним з ПП «Орім» (Виконавець).
До перевірки були надані акти виконаних робіт/послуг з проведення кількісного маркетингового дослідження у форматі польового анкетування, визначення відносної динаміки продажу продукції у торгівельній мережі, визначення обєму продажу продукції в магазинах, що приймали участь у дослідженні.
До актів надано звіти по визначенню відносної динаміки та обєму продажу та залишків продукції у торгівельній мережі ТОВ «АТБ - Маркет» (реалізація продукції («тістечка «Трубочка» та «кекс») виробництва ТОВ «Хлібзавод №3» та Хлібзаводів №4, 5, 6,7, 8, 9, 10, 11, 12 в торгівельних мережах м.Дніпродзержинська та м.Кривий Ріг).
Перевіряючими зазначено, що в наданих до перевірки Звітах по маркетинговим дослідженням відсутні основні реквізити, а саме: прізвища субпідрядників та консультантів, що здійснювали істотну частину дослідження; не надано висновків за результатами дослідження.
ТОВ «Хлібзавод №3» до перевірки не надано документи, що підтверджують виконання замовником ПП «Орім» своїх зобов'язань за зазначеним договором.
З акту перевірки зазначено, що в ході проведення перевірки встановлено, що ТОВ «Хлібзавод №3» на протязі 2014- 2015 років мав взаємовідносини з ТОВ «АТБ - Маркет» згідно договорами купівлі-продажу. Таким чином, отримати інформаційні послуги стосовно динаміки продажу своєї продукції, визначення залишків продукції в магазинах, визначення продажу товарів в грошовому та кількісному виразі по видам продукції можливо безпосередньо у ТОВ «АТБ - Маркет» без залучення третьої сторони.
Також, в ході перевірки надано документи, якими встановлено, що зростання обсягів продажу у грошовому вигляді зумовлені збільшенням вартості одиниці продукції та шляхом реалізації нових видів продукції та ніяким чином не повязані з отриманням маркетингових досліджень з приводу обсягів реалізації номенклатурних позицій «тістечка «Трубочка» та «кекс».
Також, згідно додатку «АМ» до декларації з податку на прибуток за 2014 рік від 02.03.2015 року № НОМЕР_1, наданих ПП «Орім» до податкового органу, основні засоби на підприємстві - відсутні, що свідчить про відсутність у підприємства ПП «Орім» необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині придбання, зберігання, реалізації товару/виконання робіт (надання послуг).
Враховуючи наведене, перевіряючІ дійшли висновків про неправомірне формування ТОВ «Хлібзавод №3» податкового кредиту по взаємовідносинах з ПП «Орім», що призвело до заниження податку на додану вартість у сумі 101 742,00 грн.
Оцінюючи наведені твердження контролюючого органу в їх сукупності, суд виходить з такого.
Приписами п. 14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).
Згідно з п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 ПК України, об'єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.
Відповідно до п. 201.1, 201.4, 201.6 ст.201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених в ті.201.1. ст.201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов'язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов'язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Пунктом 200.1 ст.200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1 ст.198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
При цьому, відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).
З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об'єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобовязань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. А тому, з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з'ясувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб'єктності учасників господарської операції та установлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Для вирішення спору по суті та надання оцінки правомірності проведення позивачем податкового обліку, суд перевіряє відповідність вимогам законодавства первинних документів, їх наявність, що вимагається нормативно-правовими актами та безпосередньо укладеними угодами.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України від 20.07.2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні питання застосування законодавства у справах за участю органів державної податкової служби" процесуальна діяльність суду із встановлення обґрунтованості права платника податку на податковий кредит та/або бюджетне відшкодування з податку на додану вартість повинна включати такі етапи:
1. Встановлення факту здійснення господарської операції. При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції - договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. Необхідно перевірити фізичні, технічні та технологічні можливості певної особи до вчинення тих чи інших дій, що становлять зміст господарської операції, як-от: наявність кваліфікованого персоналу, основних фондів, у тому числі транспортних засобів для перевезення, приміщень для зберігання товарів тощо; можливість здійснення операцій з відповідною кількістю певного товару у відповідні строки з урахуванням терміну його придатності, доступності на ринку тощо; наявність відповідних ліцензій та інших дозвільних документів, що необхідні для ведення певного виду господарської діяльності.
2. Встановлення спеціальної правосуб'єктності учасників господарської операції. Особа, яка видає податкову накладну, повинна бути зареєстрована як платник податку на додану вартість на момент вчинення відповідної господарської операції.
3. Встановлення зв'язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг) і господарською діяльністю платника податку.
4. Встановлення дотримання платником податку спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість.
5. Встановлення факту надмірної сплати податку на додану вартість у ціні товарів (послуг), що придбані платником податку.
Аналогічна позиція викладена також у листі Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.
У інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 28.03.2014 року № 375/11/14-14 зазначено універсальний принцип розгляду податкових спорів, а саме: перевага надається змісту документа порівняно з його зовнішньою формою. Подібні правила судам варто застосовувати не лише щодо спірних рішень контролюючих органів, а також і при здійсненні оцінки належності первинних документів, податкових накладних, документів податкової звітності, що подається платниками податків тощо.
Судом були досліджені первинні документи, що стосуються господарської діяльності позивача з його контрагентом та встановлено, що вказані господарські операції пов'язані з господарською діяльністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3», а первинні документи складені у відповідності до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а тому, суд вважає висновки податкового органу, викладені в акті перевірки, неправомірними, виходячи з наступних підстав.
Додатково ТОВ «Хлібзавод №3» уклало з ПП «Орім» Договір на проведення маркетингових послуг за №27 від 01.09.2014 р. та Додаток №1 до Договору, згідно яких ПП «Орім» в лютому 2015 року надав маркетингові послуги.
Встановлено, що маркетингові послуги надавались щодо: визначення відносної динаміки продажу хлібобулочної продукції ТОВ «Хлібзавод №3»; визначення залишків продукції в магазинах; визначення обєму продажу товарів в грошовому та кількісному виразі; яким видам хлібобулочної продукції споживач надає перевагу - хлібам, батонам або булкам; відношення споживачів до появи нових видів продукції, нових торгівельних марок хлібобулочної продукції у торгівельній мережі супермаркетів «АТБ» м. Дніпродзержинська та Дніпропетровської області.
Під час судового розгляду зясовано та підтверджується матеріалами справи, що дослідження проводилися шляхом опитування споживачів по місцю проживання респондентів в м.Дніпродзержинську з використанням анкет та телефонних опитувань. На базі отриманих результатів досліджень співробітники комерційного відділу дійшли висновку щодо необхідності залучення нових покупців шляхом розширення асортименту продукції.
В результаті наданих маркетингових послуг з березня 2015 року, ТОВ «Хлібзавод №» 3 введено в мережу АТБ м. Дніпропетровська та ОСОБА_4, а з квітня 2015 року - в АТБ м. Дніпродзержинська, м.Вольногорська та м. Жовті Води, - нову позицію для продажу - хліб «Барвистий» (половинка).
Отримані маркетингові послуги пов'язані з продажем продукції ТОВ «Хлібзавод №3», що, в свою чергу, підтверджується ростом об'єму продаж хлібобулочних виробів через торгову мережу крупних супермаркетів АТБ в м.Дніпродзержинську та Дніпропетровській області.
Представником позивача було зазначено, що динаміка росту продаж просліджується на рахунках бухгалтерського обліку 361 «Розрахунки з покупцями» та 70 «Дохід від реалізації продукції». Більш ніж 60% виготовленої продукції ТОВ «Хлібзавод №3» реалізує через торгову мережу ТОВ «АТБ-Маркет», а тому існує виробнича необхідність в проведенні маркетингових досліджень продажу хлібобулочної продукції в мережі АТБ для утримання зайнятої позиції, а також для росту продажу та завоювання нових регіонів на ринку серед існуючої високої конкуренції.
Представник позивача пояснив, що ріст цін на продукцію відбувався, що, в свою чергу, є результатом проведення маркетингових досліджень ПП «Орім» асортименту та цінової політики хлібобулочної продукції інших виробників в торговій мережі ТОВ «АТБ-Маркет» в зрівнянні з цінами на продукцію ТОВ «Хлібзавод №3», що і призвело до підвищення цін до конкурентоспроможного рівня на продукцію, виготовлену ТОВ «Хлібзавод №3». Також, пояснив, що документальним підтвердженням проведення польових анкетувань, телефонних опитувань для позивача є Звіти, тому що договорами щодо надання маркетингових послуг розкриття Замовнику первинної інформації, отриманої від респондентів опитувань, передбачене не було, а тому ПП «ОРІМ» не має права передавати ці документи із персональною інформацією респондентів будь-яким третім особам, включаючи і позивача.
Судом з наданих ПП «Орім» звітів встановлено, що в лютому 2015 року підприємством було проведено анкетування споживачів хлібобулочних виробів, метою якого було отримання інформації, яка б дозволила керувати торгівельною маркою, асортиментною та маркетинговою політикою підприємства, скорегувати асортимент продукції, що виробляється, визначити запити споживачів щодо якості, пакування, цін та зовнішнього вигляду продукції.
На підтвердження темпів росту продажу хлібобулочної продукції в торговій мережі ТОВ «АТБ-Маркет» позивачем до суду було надано Журнали-ордера по рахунку « 361 Розрахунки з вітчизняними покупцями» по вищезазначеному контрагенту за період з вересня 2014р. по травень 2015р. помісячно.
Так, відповідно до Зведених звітів по відвантаженню, наприклад, за лютий 2015 року було реалізовано продукції в мережу магазинів «АТБ-Маркет» на суму 5957184,34 грн., а в березні 2015 р. - на суму 7634029,27 грн.
Факт надання контрагентом позивача маркетингових послуг за Договором №27 від 01.01.2015 року підтверджується первинною та бухгалтерською документацією, яка долучена до матеріалів справи та досліджена судом, а саме: актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) №021427 від 28.02.2015 року, податковою накладною від №1261 від 28.02.2015 року, звітами про фактично виконані послуги, звітами щодо надання маркетингових послуг, звітами про маркетингові дослідження, проведенні в лютому 2015 року, рахунком фактурою.
Зауваження відповідача щодо змісту та форми податкової накладної в Акті перевірки та письмових запереченнях проти позову відсутні.
Отже, наведена податкова накладна підтверджує факт придбання позивачем у ПП «Орім» послуг вартістю 610450,0 грн, в т.ч. ПДВ 101,741,67 грн., є підставою для віднесення спірної суми ПДВ до складу податкового кредиту та в силу положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України приймаються судом як належний доказ у справі.
Також, позивачем до матеріалів справи були долучені первинні документи на підтвердження факту використання ТОВ «Хлібзавод №3» висновків ПП «Орім», складених в результаті проведеного маркетингового дослідження згідно договору №27 від 01.01.2015 року, які були досліджені судом.
Щодо висновків перевіряючих з посиланням на ст.33 Міжнародного Кодексу маркетингових досліджень стосовно того, що в Звіті про маркетингові дослідження відсутні основні реквізити, а саме: прізвища субпідрядників та консультантів, що здійснювали дослідження, суд вважає за необхідне зазначити, що Міжнародний Кодекс маркетингових досліджень носить рекомендаційний характер лише для членів міжнародної громадської організації ЕSOМА, та не є нормативно-правовим актом (який є результатом кодифікації і забезпечує правове регулювання певної сфери суспільних відносин, об'єднуючи норми певної галузі (підгалузі) права) ані українського, ані міжнародного законодавства.
ТОВ «Хлібзавод №3» не є членом громадської організації ЕSOМА. Факт членства ПП «Орім» в цій організації перевіряючим не встановлено.
Суд звертає увагу на той факт, що в Звіті про маркетингові дослідження від ПП «Орім», наданому до перевірки, та долученому до матеріалів справи, вказано прізвище особи, яка підготувала Звіт та прізвище особи, яка прийняла Звіт.
Згідно із пп. 14.1.108 п.14.1 ст.14 Кодексу маркетингові послуги - послуги, що забезпечують функціонування діяльності платника податків у сфері вивчання ринку, стимулювання збуту продукції, політики цін, організації та управління руху продукції до споживача в межах господарської діяльності такого платника податків.
До маркетингових послуг належать, у тому числі: послуги з розміщення продукції платника податку в місцях продажу, послуги з вивчення, дослідження та аналізу споживчого попиту, внесення продукції (робіт, послуг) платника податку до інформаційних баз продажу, послуги зі збору та розповсюдження інформації про продукцію (роботи, послуги).
Отже, для досягнення певних економічних показників, для росту активності продаж, для аналізу ринка збуту та цін конкурентів-виробників подібної продукції, розширення бази покупців та збільшення обємів продаж, покращення якості та зовнішнього оформлення товару ТОВ «Хлібзавод №3» повинен користуватися послугами сторонніх фірм для проведення маркетингових досліджень, які мають для цього можливості, штат необхідних фахівців.
При цьому суд зазначає, що долучені до матеріалів справи копії звітів про надані послуги у повній мірі розкривають зміст таких послуг. Вказані звіти містять інформацію про назву виду продукції, мету та задачі дослідження, очікуваний результат.
Також, у ході судового розгляду справи відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про визнання судом недійсними (нікчемними) правочинів, вчинених позивачем та ПП «Орім» у період, що перевірявся податковим органом.
Разом з тим, вироками судів ознаки узгоджених кримінально-карних дій в діях працівників ПП «Орім» не встановлені.
Суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Визначальним фактором для формування податкового кредиту платником податку на додану вартість є подальше використання таких товарів (основних фондів) в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності такої особи - платника податку.
Крім того, відповідачем не надано доказів, які б спростовували реальність господарської операції з вищезазначеним контрагентом та докази, які б підтверджували обставини, викладені в акті перевірки.
Наведені фактичні обставини та проаналізовані норми чинного законодавства дають підстави дійти висновку про те, що правовідносини за спірними правочинами в повній мірі відображені в бухгалтерському та податковому обліку, тобто позивачем дотримано принцип превалювання сутності над формою, закріплений у ст. 4 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
У відповідності до інформаційного листа Вищого адміністративного суду України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо підтвердження даних податкового обліку» документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо.
При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
Згідно листа Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України та Кодексу адміністративного судочинства України», судам слід ураховувати, що для підтвердження права платника податку на формування витрат та/або податкового кредиту з податку на додану вартість достатньо наявності мети використання товарів та послуг, що ним придбані, незалежно від фактичних результатів такого використання.
Окрім цього, суд зазначає, що платник податку (покупець товару), який дотримався вимог закону щодо формування податкового кредиту не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням контрагентом чи його постачальниками вимог законодавства щодо створення підприємства, здійснення господарської діяльності, виконання податкових зобов'язань тощо і в подальшому зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на валові витрати та податковий кредит. У разі коли постачальник чи його контрагенти допустили порушення вимог законодавства при веденні фінансово-господарської діяльності, то це тягне відповідальність та негативні наслідки щодо них.
Суд зауважує, що не є обовязковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобовязань недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім
Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Отже, платник податку несе самостійну відповідальність за недотримання норм чинного законодавства України. У відповідності до глави 11 Податкового кодексу України зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі і контрагентів.
Таким чином, покупець не може нести відповідальність як за несплату податків продавцями, так і за можливу недостовірність відомостей про них, включених до Єдиного державного реєстру, за умови необізнаності покупця щодо такої.
Крім того, суд зазначає, що у відповідності до статті 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року Україна визнає джерелом права рішення Європейського суду з прав людини, а також юрисдикцію цього суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції. Рішення Європейського суду є частиною національного законодавства і є обов'язковими для правозастосування органами правосуддя.
Європейський суд з прав людини в ухвалених Рішеннях, а саме у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.
Зазначені відповідачем обставини не є підставою для донарахування податкового зобов'язання з податку на додану вартість, якщо останній виконав усі передбачені законом умови щодо цього та має всі документальні підтвердження реального здійснення господарської операції.
Також, суд зауважує, що такі обставини, як відсутність у контрагента виробничої бази та матеріальних ресурсів не може свідчити про неможливість здійснення господарської діяльності. Діючим законодавством не забороняється отримувати в оренду або суборенду виробничі приміщення, офіси, які можуть бути укомплектовані офісною технікою та іншими матеріальними ресурсами, необхідними і достатніми для здійснення господарської діяльності.
Крім того, необхідно зазначити, що на час укладення договору ТОВ «Хлібзавод №3» з ПП «Орім» останнє було зареєстроване як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мало індивідуальний податковий номер, отже, воно мало право видавати позивачу вищезазначені належним чином оформлені податкові накладні, які є підставою для формування позивачем податкового кредиту.
Надані позивачем і досліджені судом первинні документи не викликають сумнівів щодо реальності господарських відносин між ТОВ «Хлібзавод №3» та ПП «Орім», зазначених у первинних документах, податкових накладних, і повністю спростовують висновок відповідача щодо нереальності операцій за спірним правочином. Натомість відповідач під час розгляду справи не навів суду обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності сторін цих операцій, незвичності цих операцій для цих осіб, про незвичність цін за спірними операціями або про їх збитковість, або інших обставин, які б в сукупності могли свідчити про фіктивність вчинених операцій, відсутність факту надання послуг, а також того, що вчинення зазначених операцій не було обумовлено розумними економічними причинами (цілями ділового характеру), а дії позивача та його контрагента були спрямовані на отримання необґрунтованої податкової вигоди.
Окрім цього, матеріалами справи підтверджено, що відбулися зміни майнового стану ТОВ «Хлібзавод №3», а саме: підвищення обсягів реалізації хлібобулочної продукції через торгові мережі крупних супермаркетів, таких як АТБ, маркетингові дослідження яких здійснював за перевіряємий період ПП «Орім». Метою договірних взаємовідносин між підприємствами ТОВ «Хлібзавод №3» та ПП «Орім» є діяльність, яка, на думку суду, безпосередньо спрямована на одержання прибутку обома сторонами цих взаємовідносин.
Враховуючи вищевикладене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що матеріалами справи в повному обсязі підтверджено реальність спірних господарських операцій, факт оплати позивачем вартості придбаних послуг та сплати у їх ціні ПДВ, наявність в діях позивача ділової мети та розумних економічних причин для вчинення спірних господарських операцій.
За таких обставин, суд вважає, що позивач правомірно сформував витрати та податковий кредит за результатами здійснення господарських операцій щодо придбання маркетингових послуг у ПП «Орім».
Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу, а суд згідно ст.86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Заперечуючи проти позову, відповідач, який відповідно до норм Податкового кодексу України та за визначенням КАС України є суб'єктом владних повноважень, правомірність винесення спірного податкового повідомлення-рішення належним чином не довів.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно із ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, повязані зі сплатою судового збору за подання адміністративного позову до суду в розмірі 2289,20 грн., що документально підтверджується платіжним дорученням №1827 від 17.05.2016 року.
У судовому засіданні, яке відбулось 13.10.2016 року, оголошено вступну та резолютивну частини постанови.
Повний текст постанови складено 21.10.2016р.
Керуючись ст.ст. 160-163, 167 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод №3» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2289,19 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Дніпродзержинської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя ОСОБА_5