Справа № 361/6086/16-а
Суддя: Селезньова Т. В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 361/6086/16-а
Провадження № 2-а/361/457/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

06 грудня 2016 року Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньова Т.В., розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік ,-

встановив:

Позивач просить визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області по нарахуванню щорічної одноразової допомоги до 5 травня за 2016 року у розмірі у сумі 920 грн., тобто у розмірі меншому, ніж передбачено діючим законодавством; просив зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу як учаснику бойових дій за 2016 рік відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням проведених йому виплат.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що він, як учасник бойових дій, відповідно до ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі пяти мінімальних пенсій за віком, мінімальний розмір якої визначається ст.28 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Проте, у 2016 році йому була виплачена щорічна разова грошова допомога, як учаснику бойових дій, в розмірі, визначеному постановою КМУ від 02 березня 2016 року № 141 - 920 грн. Вважає дії відповідача такими, що суперечать діючому законодавству України, оскільки, виходячи із загальних засад пріоритетності законів над іншими нормативно правовими актами, при вирішенні питання щодо проведення виплат йому як учаснику бойових дій, застосуванню підлягають норми ч. 5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а не постанова КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Просив розглянути справу без його участі за наявними у справі доказами згідно поданої ними заяви.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, за змістом яких наявність у позивача статусу учасника бойових дій і факт його перебування на обліку в Управлінні не заперечував. Разом з тим зазначив, що відповідно до п.22 ст.12 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається КМУ в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Порядок виплати разової грошової допомоги на оздоровлення у 2016 році визначений постановою КМУ від 02.03.2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у розмірі 920 грн., тому при виплаті позивачу щорічної допомоги на оздоровлення у 2016 році Управління керувалось положеннями постанови КМУ від 02.03.2016 року № 141. Вважає, що порушень діючого законодавства при виплаті ОСОБА_1 щорічної допомоги на оздоровлення у 2016 році Управлінням не допущено. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач не звертався до Управління за перерахунком спірних сум допомоги на оздоровлення. А відтак, на думку відповідача, відсутні законні підстави для задоволення вимог позивача. Просив у позові відмовити, розгляд справи провести без участі уповноваженого представника.

Відповідно до частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що від обох сторін у справі до суду заявлено клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд ухвалив здійснювати судовий розгляд справи в порядку письмового провадження.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області, має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії УБД № 071844 від 25.04.2016 р. та користується пільгами відповідно до ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», чого не заперечує відповідач.

З довідки УСЗН Броварської міської ради Київської області від 06.12.2016 р. вбачається, що ОСОБА_1, як ветерану війни Міністерства оборони, за травень 2016 року нараховано 920 грн.

З виписки карткового рахунку позивача у Приватбанку вбачається, що 13.05.2016 р. йому нарахована соціальна допомога у розмірі 920 грн.

Тобто, позивачу була нарахована щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому постановою КМУ від 02.03.2016 року № 141.

Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Згідно п. 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, Законом встановлено право особи на отримання вказаної грошової допомоги, і тим же законом встановлено, що розмір такої допомоги визначатиме Кабінет міністрів. Розмір щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій до 5 травня Кабінетом Міністрів України визначений у вказаному розмірі, в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, що не суперечить Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і не порушує конституційних прав позивача на отримання вказаної грошової допомоги у розмірі, встановленому Кабміном в межах його повноважень і у спосіб, встановлений законом, який встановив дане право особи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25.01.2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Суд під час вирішення справи про соціальний захист громадян керується, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.

Європейський суд з прав людини в ухвалі від 3 червня 2014 року у справі «Великода проти України» (заява № 43331/12), зазначив, що має зберігатися «справедливий баланс» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав особи. Європейський суд у дані справі зробив висновок, що відповідні зміни до Закону України про державний бюджет України були внесені відповідно до законної процедури, та відповідали вимозі щодо законності за статтею 1 Першого протоколу, а передавши Кабінету Міністрів України право на встановлення розміру соціальних пільг, Парламент України діяв без порушення положень Конвенції.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Крім того, право встановлювати законодавчі обмеження щодо соціальних виплат узгоджуються з правовою позицією Європейського суду з прав людини, яка полягає в тому, що зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому Суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Пунктом 1 ч.1 постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої даними Законами, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: зокрема, учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків, - 920 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 отримав щорічну одноразову допомогу до 05 травня за 2016 рік в розмірі 920 грн. шляхом перерахування коштів на його поточний рахунок в установі банку (Приватбанк), відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Тобто, виплата разової щорічної допомоги до 5 травня позивачу у 2016 році проведена згідно з чинним законодавством України.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 6 17, 18, 104-106, 158-163 КАС України, ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», рішенням Конституційного суду України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008, ст.28 Закону України" Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Броварської міської ради Київської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя Т.В. Селезньова