Справа № 641/5360/16-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 р. Справа № 641/5360/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016р. по справі № 641/5360/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа Харківський обласний військовий комісаріат

про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту - відповідач, МО України), третя особа - Харківський обласний військовий комісаріат (далі по тексту - Харківський ОВК), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт №7 протоколу №41 від 27 травня 2016 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, що стосується ОСОБА_1;

- зобов'язати Міністерство оборони України () розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) як особі звільненій з військової служби одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та статей 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності;

- зобов'язати Міністерство оборони України () подати у місячний строк, після набрання законної сили рішення суду, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч 1 ст. 267 КАС України.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016 року по справі № 641/5360/16-а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправним та скасовано пункт №7 протоколу №41 від 27 травня 2016 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині що стосується ОСОБА_1.

3обов'язано Міністерство оборони України () розглянути питання щодо призначення та виплати ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) як особі звільненої з військової служби одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та, статті 16 - 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності.

Зобов'язано Міністерство оборони України (код ЄДР1ІОУ 00034022) подати у місячний строк, після набрання законної сили рішення суду, звіт про виконання судового рішення, що передбачено ч 1 ст. 267 КАС України.

Відповідач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016 року по справі № 641/5360/16-а та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що на підставі довідки до акту огляду МСЄК від 13.02.2009 року серії Хар-07 № 009435 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності з 10.02.2009 року від захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. 06.05.2014 року Харківський обласний військовий комісаріат листом від 04.06.2014 року №507/ВСЗ повідомив ОСОБА_1, що згідно рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 07.05.2014 року № 1 п.13, Харківським обласним військовим комісаріатом на банківський рахунок ОСОБА_1 перерахована одноразова грошова допомога у сумі 11820 грн. 80 коп., платіжне доручення № 379 від 30 травня 2014 року. На підставі Довідки до акту огляду МСЄК Серія 12ААА № 121534 ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з 11.04.2016 року від захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. Зазначає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ОСОБА_1 отримала первинно ІІІ групу інвалідності від захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби в 2009 році, а ІІ групу інвалідності з тих самих підстав - у 2016 році, тобто поза межами дворічного терміну, передбаченого п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його апеляційна скарга - задоволенню.

Позивач, у надісланих запереченнях, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016 року по справі № 641/5360/16-а залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 - старший прапорщик у відставці, з 21.04.1994 року по 10.12.2003 року проходила військову службу в Збройних силах України по контракту. 10.12.2003 року ОСОБА_1 виключено зі списків частини наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку № 130 від 10.12.2003 року. На момент звільнення з лав ЗСУ ОСОБА_1 виповнилося 48 років та остання по 18.10.2005 року перебувала в запасі та була військовозобов'язаною. 18.10.2005 року позивачеві виповнилося 50 років та її було виключено з військового обліку та переведено у відставку. 13.02.2009 року ОСОБА_1 отримала ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби. За вказаною групою інвалідності позивачу в травні 2014 року, згідно з вимогами статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 11820,80 гривень. 11.04.2016 року позивач отримала ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА №121534. Зазначає, що позивач, на момент первинного встановлення III групи інвалідності з 13.02.2009 року та на момент встановлення II групи інвалідності з 11.04.2016 року мала і має статус особи, яка звільнена з військової служби. Зазначає, що при вирішенні питання про нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 необхідно керуватися нормативно-правовими актами, що діяли станом на 11.04.2016 року, тобто на день встановлення ІІ інвалідності, а саме Порядком № 975, оскільки право на грошову допомогу у особи, яка звільнена з військової служби, виникає в момент встановлення інвалідності.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 21.04.1994 року по 10.12.2003 року ОСОБА_1 проходила військову службу в ЗС України по контракту.

Наказом № 38- МП від 08.12.2003 року начальника Генерального штабу Збройних Сил України ОСОБА_1 звільнено в запас відповідно до пункту 63, підпункту "в" (за станом здоров'я) та наказом начальника Харківського зонального відділу Військової служби правопорядку № 130 від 10.12.2003 року виключено зі списків частини.

13.02.2009 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії ХАР-05 № 001194 від 13.02.2009 року. За вказаною групою інвалідності позивачу в травні 2014 року згідно з вимогами статті 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 11820,80 гривень.

11.04.2016 року позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №121534.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби від 27.05.2016 №41 ОСОБА_1 відмовлено в призначені одноразової грошової допомоги, оскільки позивачка одноразову грошову допомогу вже отримала у 2014 році, крім того зазначено, що отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, з урахуванням раніше виплаченої суми, виплачується у разі зміни групи інвалідності за умов, якщо зміна відбулась протягом двох років після первинного встановлення інвалідності, а ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін. (а.с. 98)

Вважаючи протиправним п.7 протоколу №41 від 27 травня 2016 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, що стосується ОСОБА_1, позивачка звернулась до суду з даним позовом про визнання рішення протиправним та зобов'язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-XII (далі по тексту - Закон № 2011-XII).

Соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (стаття 1 Закону № 2011-XII).

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачалося, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов'язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п'ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

На виконання приписів Закону № 2011-ХІІ, Кабінет Міністрів України Постановою № 499 від 28 травня 2008 року було затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі по тексту - Постанова № 499).

Пунктом 2 Постанови №499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження одноразова грошова допомога інвалідам IIІ групи виплачується у розмірі 20-місячного грошового забезпечення .

Зазначеним Порядком було передбачено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Колегія суддів зауважує, що на час встановлення ОСОБА_1 ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби та на час звернення позивача із заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, були внесенні зміни до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року №5040-VI (далі по тексту - Закон №5040-VI), який набрав чинності з 01.01.2014 року, яким було суттєво змінено порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги.

Так, відповідно до ч.1 статті 16 Закону № 2011-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 04.07.2012 року №5040-VI (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Підпунктом 5 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5 - 9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України (пункт 1 ст. 16-2 Закону № 2011-ХІІ зі змінами внесеними Законом України від 04.07.2012 року №5040-VI).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві".

Пунктом 3 зазначеного Порядку встановлено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п. 6 Порядку, одноразова грошова допомога призначається та виплачується військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, у разі встановлення інвалідності IІ групи.

Відповідно до ч.4 ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ зі змінами, внесеними Законом України від 04.07.2012 року №5040-VI, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов'язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Вказані положення кореспондуються з приписами п. 8 зазначеного Порядку.

Судовим розглядом встановлено, що 11.04.2016 року ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, що підтверджується довідкою МСЕК серії 12ААА №121534.

Колегія суддів зазначає, що на спірні правовідносини поширюється дія Порядку, оскільки вищу групу інвалідності позивачу встановлено 11 квітня 2016 року.

Колегія суддів зауважує, що первинно ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено 13 лютого 2009 року - внаслідок чого остання отримала одноразову грошову допомогу відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №499 від 28 травня 2008 року.

Натомість, встановлення вищої групи інвалідності відбулось 11 квітня 2016 року.

Так, часовий проміжок між первинним встановленням інвалідності ОСОБА_1 (13 лютого 2009 року) та встановленням вищої групи інвалідності (11 квітня 2016 року) перевищує два роки.

Відтак, оскільки позивачу встановлено вищу групу інвалідності понад термін, визначений п. 8 Порядку, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1, на час встановлення ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи в період проходження військової служби, не мала права на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному законодавством.

Колегія суддів не приймає доводи позивача про те, що на неї не поширюються положення п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки на момент встановлення інвалідності ОСОБА_1 є особою, яка звільнена з військової служби, з огляду на наступне.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено порядок призначення та виплати грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 1 Порядку, затвердженого Постановою № 975 визначено механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов'язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Таким чином, статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 1 Порядку, затвердженого Постановою № 975 встановлено вичерпний перелік осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги.

Відповідно до положень п.п. 5 п.2 ст. 16 зазначеного Закону, одноразова грошова допомога призначається та виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або в наслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Аналогічні положення передбачені підпунктом 2 пункту 6 Порядку №975.

При цьому, ч.2 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 ст.16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов'язаним або резервістам.

На підставі системного аналізу положень діючого законодавства, яким врегульовано порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги, колегія суддів вважає, що дія положень підпункту 5 п.2 ст. 16 та ч.4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» розповсюджується, в тому числі і на військовослужбовців, які звільнені з військової служби, яким встановлена інвалідність після звільнення з військової служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, позивач з 21.04.1994 року по 10.12.2003 року проходила військову службу в Збройних силах України за контрактом.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача щодо не поширення на ОСОБА_1 положень п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що пункт №7 протоколу №41 від 27 травня 2016 року засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов'язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби в частині, що стосується ОСОБА_1 відповідає вимогам законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, діяв на підставі та у спосіб, що передбачені законодавством та Конституцією України.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, є необґрунтованими, а відтак не підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016 року по справі № 641/5360/16-а, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.

Постанову Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23.09.2016р. по справі № 641/5360/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 13.12.2016 р.