Справа № 802/1048/16-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1048/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Бошкова Ю.М.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

07 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Коваль К.В.,

позивача: ОСОБА_2

прокурора: Рудницького В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокуратури Вінницької області на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до прокуратури Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог просила стягнути із прокуратури Вінницької області заборгованість за час вимушеного прогулу по день поновлення на посаді за 117 робочих днів: з 25.12.2015 року по 11.09.2016 року в сумі 57542 грн. 00 коп. та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20000 грн. 00 коп.

Відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 15.09.2016 року позов задоволено частково, а саме: стягнуто з прокуратури Вінницької області на користь позивача середньомісячну заробітну плату за час невиконання рішення суду за період з 25 грудня 2015 року по 11 вересня 2016 року у сумі 57542 (п'ятдесят сім тисяч п'ятсот сорок дві) гривні 00 (нуль) копійок із відрахуванням загальнообов`язкових платежів. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач в судовому засіданні заперечила проти апеляційної скарги.

Прокурор в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року адміністративний позов ОСОБА_2 до прокуратури Вінницької області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу задоволено повністю: визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Вінницької області № 1570к від 04 листопада 2015 року «Про звільнення молодшого радника юстиції ОСОБА_2 з посади прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області»; поновлено молодшого радника юстиції ОСОБА_2 на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області з 05 листопада 2015 року; стягнено з прокуратури Вінницької області на користь позивача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05 листопада 2015 року по 24 грудня 2015 року в сумі 11703 грн. 60 коп.; рішення суду в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року, апеляційну скаргу прокуратури Вінницької області залишено без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року - без змін.

28.12.2015 року позивач звернулась із заявою до прокурора Вінницької області, де просила поновити її на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області з 05 листопада 2015 року та виплатити середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.11.2015 року по 24.12.2015 року, відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року.

У відповідь на подану заяву прокуратура Вінницької області листом від 30.12.2015 року №05/11-640-15 повідомила позивача, що прокуратурою розглянуто її звернення з приводу поновлення на посаді та виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року, однак зазначене судове рішення буде оскаржуватись в апеляційному порядку, тому поновити її на посаді не є можливим.

14.01.2016 року позивач знову звернулась до прокуратури Вінницької області із проханням виконати постанову Вінницького окружного адміністративного суду та допустити її до роботи на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області.

Листом прокуратури Вінницької області від 15.01.2016 року №05/11-640-15 позивачу повідомлено, що виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року буде відбуватись відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

25.01.2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49924947 про примусове виконання виконавчого листа № 802/3864/15-а щодо поновлення позивача на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області з 05 листопада 2015 року.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 24.05.2016 року, у зв`язку із невиконанням рішення суду, на прокуратуру Вінницької області накладено штраф у сумі 680 грн. та винесено вимогу про негайне вжиття заходів щодо виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року.

01.06.2016 року позивач вкотре звернулась до прокуратури Вінницької області із проханням допустити її до роботи на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області.

Листом прокуратури Вінницької області від 07.06.2016 року №05/3-640-15 позивача повідомлено, що у структурі та штатному розписі апарату прокуратури Вінницької області відсутні посади прокурорів відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області, тому немає можливості виконати вимоги постанови суду та її заяви.

12.09.2016 року наказом прокуратури Вінницької області №1158к «Про поновлення на посаді ОСОБА_2.» поновлено молодшого радника юстиції ОСОБА_2 на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області з 05.11.2015 року.

Однак, позивач вважає, що у зв'язку із довготривалим невиконання відповідачем постанови суду від 24.12.2015 року, якою її поновленого на роботі, із прокуратури Вінницької області підлягає стягненню середній заробіток за час невиконання рішення суду (з 25.12.2015 року по 11.09.2016 року) у розмірі 57542 грн. 00 коп.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.

Так, ч. 2 ст. 14 КАС України передбачено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч. 1 ст. 255 КАС України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

За змістом ч. 2 ст. 257 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Згідно з ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В силу ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена стаття КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитись на роботі. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 року (справа № №2а-3138/10/0370).

Положеннями п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (далі Порядок) визначено, що у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Вимогами п. 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Частиною 1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відтак, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Також, слід зауважити, що, при несвоєчасному поновленні працівника на роботі з вини власника або уповноваженого ним органу середній заробіток виплачується йому за чітко визначений законом проміжок часу: з дня винесення відповідного рішення органом, що розглядав трудовий спір, до дня його фактичного виконання.

При цьому, суд критично ставиться до позиції відповідача щодо зволікання у виконанні постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року, посилаючись на бажання його оскаржити в апеляційному та касаційному порядку.

Водночас, в матеріалах справи міститься ухвала Вищого адміністративного суду України від 04.04.2016 року №К/800/9065/16 по справі №802/3864/15-а, якою відрито касаційне провадження та відмовлено прокуратурі Вінницької області у задоволенні клопотання про зупинення виконання постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року та ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 03.03.2016 року.

Таким чином, враховуючи те, що постанова Вінницького окружного адміністративного суду від 24.12.2015 року в частині поновлення позивача на посаді прокурора відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури Вінницької області допущена до негайного виконання, є чинною та виконаною прокуратурою Вінницької області лише 12.09.2016 року, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач має право відповідно до ст.236 КЗпП України на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період із 25.12.2015 року по 11.09.2016 року (в межах позовних вимог). Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, що міститься у постанові від 23.06.2015 року (справа № 2а-3138/10/0370).

Разом з тим, визначаючи розмір середнього заробітку втраченого позивачем у зв`язку із невиконанням рішення про поновлення на роботі, слід виходити з того, що такий період становить 177 робочих дні із 25.12.2015 року по 11.09.2016 року.

Крім того, при розгляді справи №802/3864/15-а щодо поновлення позивача на роботі було встановлено, що середньоденна заробітна плата позивача на момент звільнення становила 325 грн. 10 коп.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, із прокуратури Вінницької області підлягає стягненню на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення про поновлення її на роботі в сумі 57542 грн. 00 коп. Вказана сума утворюється шляхом множення кількості днів невиконання рішення суду на розмір середньоденного заробітку (325,10 грн. х 177 = 57542,00 грн.).

В свою чергу, заробітна плата за час невиконання рішення суду про поновлення позивача на роботі підлягає стягненню саме із прокуратури Вінницької області, оскільки як рішення про призначення позивача на посаду так і рішення про її звільнення приймалося відповідачем у справі, і саме відповідачем нараховувалась та виплачувалась заробітна плата позивачу.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує в тому числі чи є підстави допустити негайне виконання постанови.

В силу положень п. 2-3 ч. 1 ст. 256 КАС України, негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Тому, постанову суду в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час невиконанням рішення про поновлення його на роботі у межах суми стягнення за один місяць, а саме 5689 грн. 27 коп., із відрахуванням загальнообов`язкових платежів, слід допустити до негайного виконання.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування завданої моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Абзацом 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить потерпіла особа, зазначаючи у позовній заяві, які негативні наслідки мають місце, у чому саме полягають моральні втрати, чим обґрунтовано розмір їх відшкодування. Письмовими доказами на ствердження наявності моральної шкоди можуть бути, зокрема, медичні довідки про виникнення захворювання чи інше погіршення стану здоров'я у зв'язку з хвилюваннями, спричиненими посяганням на права потерпілого; висновки лікарів чи медичних комісій про ступінь втрати працездатності, про необхідність проведення хірургічної операції; довідки про відрахування з вузу тощо.

У документі медичного характеру має бути зазначено, коли виникло захворювання, в результаті чого, чи могло воно стати наслідком психічних переживань через порушення конкретного права, мало місце погіршення загального стану чи сталося загострення хронічної хвороби у визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може бути підтверджений також показаннями свідків, зокрема, про важкий душевний стан потерпілого, спричинений правопорушенням, його переживання, хвилювання, зміни в самопочутті, загальному душевному настрої тощо, стані здоров'я, способі життя, спілкування, звичках, працездатності.

При цьому, в обґрунтування зазначеної вимоги позивач надала довідку про стан здоров`я її сина та кредитний договір №010/0830/82/0037167 від 27.08.2010 року.

Проте, суд не може визнати зазначені документи як доказ моральних страждань позивача, оскільки з їх змісту неможливо встановити у чому саме полягають її моральні страждання. Крім того, зі змісту зазначеного кредитного договору не видно чи користувалась позивач ним чи ні, більш того строк його дії закінчився 11.09.2016 року.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно вирішив спірні правовідносини, застосувавши до них відповідні норми законодавства.

Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм адміністративного процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а відтак, підстав для скасування такого рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу прокуратури Вінницької області залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.