Справа № 826/3521/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2016 року № 826/3521/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Іщука І.О., суддів: Погрібніченка І.М., Шулежка В.П., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м.Києву і Київській області
до третя особа:Міністерства юстиції України Слесаренко Святослав Ігорович
про визнання протиправною бездіяльності, зобов'язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:

У березні 2015 року Національний банк України в особі Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області (далі - ГУ НБУ) звернувся з позовом до Міністерства юстиції України (далі - Міністерство), третя особа - Слесаренко Святослав Ігорович, в якому просив, з урахуванням уточнених позовних вимог:

- визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) в частині відсутності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 24805869 (далі - виконавче провадження) протягом більше ніж шість місяців.

- визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України щодо нездійснення протягом чотирьох років експертної оцінки нерухомого майна і не проведення його реалізації;

- зобов'язати ДВС визначити вартість нерухомого майна в межах виконавчого провадження шляхом проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності земельних ділянок за кадастровими номерами :34:002:0066, :34:016:0004, :34:020:0010, :34:019:0006 (площею 6,4021, 1,1500, 1,8727, 04272 га відповідно - далі нерухоме майно);

- зобов'язати ДВС провести реалізацію нерухомого майна в межах виконавчого провадження.

В обґрунтування позову ГУ НБУ зазначало, що ДВС не здійснило усіх передбачених законом дій стосовно примусового виконання виконавчого напису нотаріусу щодо реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки) у встановлений строк, що свідчить про допущення протиправної бездіяльності і наявності порушення прав позивача, а тому останній просив про задоволення позову.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Міністерства у частині відсутності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні протягом більше ніж шість місяців, зобов'язано відповідача вчинити дії, передбачені Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Закон № 606-XIV та Інструкція, в редакції періоду спірних правовідносин) щодо проведення оцінки майна і його реалізації, в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 31.05.2016 р. касаційну скаргу Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 28 травня 2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 5 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як встановлено судом касаційної інстанції, судами першої та апеляційної інстанції не встановлено чи було державним виконавцем перед вирішенням питання щодо проведення оцінки нерухомого майна з'ясовано наявність або відсутність згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем стосовно початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Судами не було встановлено поважності недотримання строків здійснення виконавчого провадження.

Окрім цього, судом касаційної інстанції зазначено, що зобов'язання судом першої інстанції Міністерства вчинити дії, передбачені Законом № 606-XIV щодо проведення оцінки майна і його реалізації не узгоджується з вимогами частини 8 статті 54 цього ж Закону і частиною 1 статті 41 Закону № 898-IV, якими передбачено субсидіарне застосування правових норм цих Законів під час реалізації майна, що є предметом іпотеки, а не виключно із здійсненням наведеної процедури лише за правилами норм Закону № 606-XIV.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином, докази чого містяться в матеріалах справи. Про причини неявки в судове засідання не повідомили. Представник відповідача згідно поданих письмових заперечень проти позову заперечує.

Зважаючи на неявку в судове засідання представників відповідача та третьої особи, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

24.02.2011 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису № 2-2927, виданого 01 грудня 2010 року державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори щодо звернення стягнення на земельні ділянки (далі - виконавчий напис): кадастровий номер :34:002:0066, площею 6,4021 га; кадастровий номер :34:016:0004, площею 1,1500 га; кадастровий номер :34:020:0010, площею 1,8727 га; кадастровий номер :34:019:0006, площею 0,4272 га, що належать на праві власності Слесаренку Святославу Ігоровичу (далі - Боржник) з метою задоволення вимог Національного банку України в сумі 35 614 433,14 грн. в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від 13.02.2009 № 08/09/4 та встановлено термін на добровільне погашення боржником заборгованості.

Вимоги зазначеної вище постанови боржником не були виконані, борг перед Національним банком України не погашено.

12.05.2011 року прийнято постанову про утворення виконавчої групи щодо виконання виконавчого напису, а 03.06.2011 року складено акт опису та арешту майна боржника.

27.07.2011 року прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким призначено Антонова Володимира Олександровича суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Листом від 20.06.2012 року № 348 орган Державної виконавчої служби повідомлено, що у зв'язку з ненадходженням відповідних документів та відсутністю фінансування постанова від 27.07.2011 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні повертається без виконання.

03.07.2012 року прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, якою призначено ТОВ "Оціночна компанія "Вега" в особі Макогона Валентина Валентиновича суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Листом від 14.02.2013 року № 33 органу Державної виконавчої служби, у зв'язку з переоформленням ліцензії ТОВ "Оціночна компанія "Вега", для здійснення оцінки майна запропоновано звернутися до Приватного підприємства "Консалтингова група "Арго-Експерт" (далі - ПП "Консалтингова група "Арго-Експерт").

13.03.2013 року прийнято постанову про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, якою призначено ПП "Консалтингова група "Арго-Експерт" в особі Ковтюх Світлани Павлівни суб'єктом оціночної діяльності у виконавчому провадженні.

Постановою державного виконавця від 09.07.2014 року прийнято постанову про відвід експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ПП «Консалтингова група «Агро-Експерт» у зв'язку із невиконанням постанови від 13.03.2013 р.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Кодексу адміністративного суду України, визначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Крім того, відповідно до ст. 2, п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин, вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, якщо позивач вважає, що цими рішеннями, діями чи бездіяльністю його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав чи свобод.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Проте, ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин особи, яка звернулася за їх захистом.

Щодо позовних вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) в частині відсутності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 24805869 (далі - виконавче провадження) протягом більше ніж шість місяців, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 1, ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV (надалі - Закон N 606-XIV) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до пп. 3.7.1 п. 3.7 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 (далі - Інструкція № 74/5) в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строки здійснення виконавчого провадження не поширюються на час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження та на період реалізації арештованого майна боржника.

З урахуванням вище викладеної норми суд зазначає, що провадження виконавчих дій не відкладалося, виконавче провадження не зупинялося, майно не реалізовувалося.

Крім того, суд зазначає, що правова оцінка постановам, прийнятим у межах виконавчого провадження, у ході судового розгляду справи не надавалася, оскільки правомірність прийняття таких постанов не є предметом розгляду у даній справі. Доказів, які б свідчили про оскарження постанов, прийнятих у межах виконавчого провадження, сторонами суду не надано.

Суд вважає, що заявлена позивачем вимога про визнання протиправною бездіяльності відповідача у частині відсутності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні протягом більш ніж шість місяців підлягає задоволенню, оскільки, як з'ясовано судом у ході розгляду справи, підтверджується наявними у матеріалах справи доказами та уже зазначено вище, останні виконавчі дії у виконавчому провадженні вчинені у липні 2014 року.

Тобто, на час звернення позивача до суду з позовом та прийняття у справі судового рішення по суті виконавчі дії із примусового виконання виконавчого напису, починаючи із липня 2014 року не вчинялися. Принаймні відповідачем не надано суду доказів, у тому числі копій матеріалів виконавчого провадження, які б свідчили про зворотнє.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправної бездіяльності щодо нездійснення протягом чотирьох років експертної оцінки нерухомого майна і не проведення його реалізації, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою вчинення виконавчих дій з виконання даного виконавчого документа, 03.06.2011 членами виконавчої групи складено акт опису й арешту майна боржника, яким описано нерухоме майно визначене виконавчим документом.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 58 Закону N 606-XIV визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

Постановою державного виконавця від 26.07.2011 р. експертом у даному виконавчому провадженні призначено ТОВ «Українська експертна група» в особі директора Антонова Володимира Олександровича.

Як вбачається з пояснень відповідача, майже через рік ТОВ «Українська експертна група» повернула значну кількість постанов про призначення експерта без виконання, в тому числі й постанову державного виконавця від 26.07.2011 р. ВП № 24805869, посилаючись на певні причини щодо неможливості їх опрацювання (лист № 348 від 20.06.2012 р., яким ТОВ «Українська експертна група» повідомила, що у зв'язку з ненадходженням відповідних документів та відсутністю фінансування повертає без виконання постанову від 26.07.2011 р.).

Враховуючи викладене, державним виконавцем 03.07.2012 призначено іншого експерта, суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме: ТОВ «Оціночна компанія «Вега» в особі Макогона Валентина Валентиновича.

Від зазначеної компанії до відділу надійшов лист від 14.02.2013 № 33, яким повідомлено, що у зв'язку із переоформленням ліцензії ТОВ «Оціночна компанія «Вега» пропонує звернутися із даним питанням до Приватного підприємства «Консалтингова група «Арго-Експерт», яке має відповідну ліцензію на проведення земле оціночних робіт.

Враховуючи викладене, постановою державного виконавця від 13.03.2013 призначено ПП «Консалтингова група «Арго-Експерт» в особі директора Ковтюх Світлани Павлівни суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання у даному виконавчому провадженні.

Оцінювачу було запропоновано надати письмовий висновок, звіт про оцінку (акт оцінки майна) та визначити його початкову вартість, з метою передачі його на реалізацію торгівельній організації на конкурсних засадах (аукціон, прилюдні торги).

З часу призначення експерта, а саме з 13.03.2013 р. і станом на 09.07.2014 р. пройшло більше ніж 1 рік, проте оцінювачем ескортний висновок до відділу не було надано як і не було повідомлено про причини його невиготовлення.

У зв'язку із наведеним 09.07.2014 державним виконавцем винесено постанову про відвід експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ВП № 24803920.

Відповідно до пп. 5.1.1 п. 5.1, пп. 5.10.1, пп. 5.10.4 п. 5.10, п. 5.11 Інструкції № 74/5 звернення стягнення на майно боржника полягає в його виявленні (шляхом надіслання запитів до органів державної податкової інспекції, банків, дорожньої автомобільної інспекції, бюро технічної інвентаризації, нотаріату тощо), описі, арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення, земельну ділянку, що є нерухомим майном, провадиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу провадиться звернення стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржникові.

Реалізація належних боржникові будинку, квартири та іншого нерухомого майна проводиться відповідно до закону шляхом продажу з прилюдних торгів.

Прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, що мають право здійснювати операції з нерухомістю і визначені на тендерній (конкурсній) основі і з якими укладено відповідний договір державною виконавчою службою.

Спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця.

Тобто, з вище викладених норм вбачається, що до повноважень відповідача входить призначення суб'єкта оціночної діяльності, який проводить оцінку майна. Реалізація нерухомого майна, у свою чергу, проводиться спеціалізованими організаціями.

Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку, що строк здійснення виконавчого провадження, встановлений ст. 30 Закону N 606-XIV Департаментом, а згодом і ДВС дотримано не було з незалежних від нього причин у зв'язку із чим підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправної бездіяльності щодо нездійснення протягом чотирьох років експертної оцінки нерухомого майна і не проведення його реалізації відсутні.

Щодо позовних вимог в частині зобов'язання ДВС визначити вартість нерухомого майна в межах виконавчого провадження шляхом проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності земельних ділянок за кадастровими номерами :34:002:0066, :34:016:0004, :34:020:0010, :34:019:0006 (площею 6,4021, 1,1500, 1,8727, 04272 га); зобов'язати ДВС провести реалізацію нерухомого майна в межах виконавчого провадження, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, нерухоме майно, яке є предметом стягнення за виконавчим написом нотаріусу є предметом іпотеки згідно іпотечного договору від 13 лютого 2009 року, а тому його реалізація має здійснюватись з пріоритетним застосуванням норм спеціального законодавства, яким у даному випадку є Закон України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (надалі - Закон № 898-IV, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За правилами ч. 1 ст. 41 Закону № 898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Наведене узгоджується з приписами ч. 1 ст. 62 Закону № 606-XIV.

В свою чергу, за приписами ч. 2 ст. 43 Закону № 898-IV початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Отже, з урахуванням того, що норми Закону № 898-IV є спеціальними у спірних правовідносинах, державний виконавець перед вирішенням питання щодо проведення оцінки нерухомого майна повинен був з'ясувати наявність або відсутність згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем стосовно початкової ціни продажу предмета іпотеки.

Так, згідно п. 9 іпотечного договору сторонами визначена вартість предмета іпотеки, яка складає 41723529,00 гривень.

Водночас, як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не було вирішено питання щодо існування згоди між між іпотекодавцем та іпотекодержателем стосовно початкової ціни продажу предмета іпотеки, а позивач, в свою чергу, не звернувся до відповідача із заявою щодо встановлення початкової ціни нерухомого майна з метою вирішення питання щодо проведення оцінки нерухомого майна.

З урахуванням наведеного слід дійти висновку про необґрунтованість та передчасність позовних вимог в частині зобов'язання ДВС визначити вартість нерухомого майна в межах виконавчого провадження шляхом проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності земельних ділянок за кадастровими номерами :34:002:0066, :34:016:0004, :34:020:0010, :34:019:0006 (площею 6,4021, 1,1500, 1,8727, 04272 га) та відсутність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону № 606-XIV примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Згідно із ч. 1 ст. 41 Закону № 898-IV визначено, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього Закону.

Отже, наведеними нормами передбачено субсидіарне їх застосування під час реалізації майна, що є предметом іпотеки.

Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

З огляду на положення Конституції України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Оскільки повноваження щодо передачі на реалізацію предмета іпотеки є виключною компетенцією відповідача і початкова ціна нерухомого майна не визначена, що обов'язково передує його реалізації на прилюдних торгах, суд дійшов висновку, що не повинен і не може втручатись у здійснення дискреційних повноважень Міністерства, а тому позовні вимоги в частині проведення оцінки суб'єктом оціночної діяльності земельних ділянок за кадастровими номерами :34:002:0066, :34:016:0004, :34:020:0010, :34:019:0006 (площею 6,4021, 1,1500, 1,8727, 04272 га відповідно - далі нерухоме майно) та зобов'язання ДВС провести реалізацію нерухомого майна в межах виконавчого провадження, задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд всебічно, повно та об'єктивно, за правилами встановленими статтею 86 Кодексу адміністративного судочинства України, перевіривши всі наявні у справі докази та заслухавши пояснення представників сторін по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Національного банку України в особі Головного управління Національного банку України по м.Києву і Київській області задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Державної виконавчої служби України (далі - ДВС) в частині відсутності проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 24805869 (далі - виконавче провадження) протягом більше ніж шість місяців.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І.О. Іщук

Судді: І.М. Погрібніченко

В.П. Шулежко