Справа № 802/1581/16-а
Суддя: Полотнянко Ю.П.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1581/16-а
Головуючий у 1-й інстанції: Віятик Н.В.
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П.
08 грудня 2016 року

м. Вінниця
Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П.
суддів: Драчук Т. О. Загороднюка А.Г. ,
за участю:
секретаря судового засідання: Марцісь Ю.А.,
Позивача: Черевко С.В.
Представників позивача: Шишкіної О.М., Білошкурського О.В.
Представника відповідача: Пилипіва С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову суду і інстанції скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.
Позивач та його представники в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали у повному обсязі, просили вимоги, що в ній викладені, задовольнити.
Представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 11 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.
Пунктом 3 контракту визначено, що контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством за погодженням сторін на три роки. Таким чином строк дії контракту спливає 11 вересня 2016 року.
13 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом про розірвання контракту у зв`язку із закінченням його дії.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання Національної Гвардії України № 265 від 09 вересня 2016 року продовжено дію контракту понад встановлений строк на період до оголошення демобілізації старшому солдату ОСОБА_1 , кулеметнику 2-го відділення 1-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти стрілецького батальйону.
20 вересня 2016 року на звернення позивача командиром Військової частини НОМЕР_1 надана відповідь, що залишення ОСОБА_1 на службі не є протиправною дією та з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з 17 березня 2014 року і по теперішній час, не зважаючи на те що, у 2016 році рішення про проведення мобілізації не оголошувалось, воєнний стан не вводився, Національна гвардія України функціонує в умовах особливого періоду.
Не погоджуючись з висновками відповідача, позивач звернувся до суду із вказаним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для розірвання контракту, укладеного між позивачем та Міністерством оборони України про проходження військової служби у Збройних Силах України від 12.10.2012 року.
Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.
Згідно з ст.19 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-ХІІ) військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII (далі Закон № 3543-ХІІ), особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Положеннями п.2 ч.9 ст.23 Закону № 2232-XII передбачено, що у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених абз.2 ч.3 цієї статті та ч.8 ст.26 цього Закону.
Відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію" постановлено оголосити та провести часткову мобілізацію; Голові Служби безпеки України, начальнику Управління державної охорони України, Голові Служби зовнішньої розвідки України, вищому командуванню Національної гвардії України, керівникам центральних органів виконавчої влади, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту, перевести підпорядковані військові формування України, Оперативно-рятувальну службу цивільного захисту на організацію та штати воєнного часу.
Крім того, пунктом 5 Указу Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 зобов`язано Кабінет Міністрів України перевести національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду в обсягах, що гарантують безперебійне забезпечення потреб Збройних Сил України та інших військових формувань України під час виконання покладених на них завдань, привести визначені галузі, підприємства, установи та організації у ступінь повна готовність.
Отже, з моменту прийняття Президентом України Указу від 17.03.2014 року №303/2014 "Про часткову мобілізацію" в Україні настав особливий період, зокрема, Збройні Сили України переведені на функціонування в умовах особливого періоду, а в подальшому Указом Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 переведено національну економіку України на функціонування в умовах особливого періоду.
Апелянт вказує, що на момент закінчення контракту, Указ Президента України від 14.01.2015 року № 15/2015 вичерпав свою дію виконанням, час проведення мобілізації минув, а воєнний час чи частково відбудовний період після закінчення воєнних дій у країні відсутні.
Колегія суддів вважає такі доводи апелянта помилковими та зауважує, що статтею1 Закону № 3543-XII передбачено, що особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Мобілізацією є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.
Отже, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду.
Водночас ст.1 Закону № 3543-ХІІ надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Системний аналіз наведених правових норм, а також загальновідомих обставин іноземної агресії щодо України дає суду підстави стверджувати, що закінчення мобілізації не припиняє існування особливого періоду, а його закінчення пов`язане виключно з виданням Президентом України Указу про демобілізацію.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 30.06.2015 року по справі №21-112а15 та постанові Вищого адміністративного суду України від 16.02.2015 року по справі № 800/582/14.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2016 року - без змін.
Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі протягом п`яти днів.

Головуючий Полотнянко Ю.П.

Судді Драчук Т. О. Загороднюк А.Г.