Справа № 817/1990/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

12 грудня 2016 р.Р і в н еСправа №817/1990/16
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області
про скасування постанов,
В С Т АН О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - УДВС ГТУЮ у Рівненській області) про скасування постанов від 31.10.2016 про відкриття виконавчого провадження №52848254 та від 24.04.2015 ВП№47262414 про стягнення виконавчого збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору, державний виконавець порушив вимоги чинного законодавства, оскільки ним не було проведено жодних виконавчих дій, а сам виконавчий документ повернуто стягувачу без виконання. Відтак, оскаржувані постанови є неправомірними, оскільки відсутні підстави для стягнення виконавчого збору та, як наслідок, відкриття виконавчого провадження №52848254.

Позивач у судове засідання не прибула, адміністративний позов містить клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач, УДВС ГТУЮ у Рівненській області, позовні вимоги не визнав повністю з підстав, викладених у письмових запереченнях, які обґрунтовані тим, що державний виконавець діяв правомірно, згідно з вимогами чинного законодавства. При здійсненні виконавчих дій державним виконавцем вживалися усі належні заходи для примусового виконання рішення. Відтак, після закінчення встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження №47262414 строку для добровільного виконання рішення суду, державним виконавцем встановлено, що виконавчий документ у добровільному порядку боржником не виконано, у звязку з чим прийнято оспорювану постанову від 24.04.2015 про стягнення виконавчого збору, яка в силу вимог Закону України "Про виконавче провадження" є виконавчим документом. Так, у звязку з нестягненням такого виконавчого збору, 31.10.2016 державним виконавцем відкрито виконавче провадження щодо його стягнення. Таким чином, державним виконавцем вжито всіх необхідних заходів передбачених законодавством про виконавче провадження, а відтак, оскаржувані постанови є правомірними.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу в порядку письмового провадження.

Судом не визнавалася обовязковою участь сторін в судовому засіданні, а тому, відповідно до вимог ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 КАС України, суд розглянув справу в порядку письмового провадження, на підставі наявних у справі доказів.

Повно і всебічно зясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 31.10.2016 заступником начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52848254 (а.с.5), з виконання постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 394914,00грн., прийнятої 24.04.2015 відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області в рамках виконавчого провадження №47262414 (а.с.18).

Вважаючи оспорювані постанови протиправними, ОСОБА_1 звернулася до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 №1403-VIII (далі Закон №1403-VIII) та Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VIII (далі Закон №1404-VIII), які набрали чинності 05.10.2016, визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом №1404-VIII випадках - на приватних виконавців.

Положення ч.2 ст.7 Закону №1403-VIII визначають, що державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди (п.5 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: 1) за заявою стягувача про примусове виконання рішення; 2) за заявою прокурора у разі представництва інтересів громадянина або держави в суді; 3) якщо виконавчий документ надійшов від суду у випадках, передбачених законом; 4) якщо виконавчий документ надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземної держави, до повноважень яких належить розгляд цивільних чи господарських справ, іноземних чи міжнародних арбітражів) у порядку, встановленому законом; 5) у разі якщо виконавчий документ надійшов від Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.

Згідно з ч.5 ст. 26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обовязок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Як вбачається з матеріалів справи, постанова про відкриття виконавчого провадження №52848254 прийнята на підставі заяви від 27.10.2016 про примусове виконання виконавчого документа - постанови про стягнення виконавчого збору в сумі 394914,00грн., прийнятої 24.04.2015 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Рівненській області в рамках виконавчого провадження №47262414.

Дане виконавче провадження розпочато 16.04.2015 на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого 10.12.2014 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/12876/13-ц про стягнення на користь ПАТ «ОТП Банк» кредитної заборгованості в сумі 3945921,01грн. та судового збору в сумі 3219,00грн. (а.с.21).

Відтак, примусове виконання виконавчого листа, виданого 10.12.2014 Рівненським міським судом Рівненської області у справі №569/12876/13-ц, здійснювалося державним виконавцем за нормами, які діяли до набрання чинності Законом №1404-VIII. Тобто за нормами Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі Закон №606-XIV), статтею 1 якого було передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 25 Закону №606-XIV було передбачено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Так, постановою про відкриття виконавчого провадження №47262414 боржнику, ОСОБА_1, встановлено строк для самостійного виконання до 23.04.2015.

24.04.2015 державним виконавцем, в межах виконавчого провадження №47262414, прийнято постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 394914,00грн. (а.с.18), на підставі якої 24.04.2015 прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.22).

Таким чином, державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання - арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, саме постанови про стягнення з боржника виконавчого збору.

Тобто спрямовані не на виконання рішення суду, а на виконання власного рішення.

Крім того, постановою державного виконавця від 26.10.2016 виконавче провадження №47262414 було завершене шляхом повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.4 ч.1 ст.47 та ст.50 Закону №606-XIV (а.а.с.19-20).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.47 Закону №606-XIV, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа.

Положеннями ст.27 Закону №606-XIV було передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження до початку його примусового виконання в порядку, встановленому цим законом, виконавчий збір та витрати, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що за відсутності доказів вчинення державним виконавцем дій спрямованих на примусове виконання судового рішення, винесення постанови про стягнення виконавчого збору є необґрунтованим, та таким, що суперечить положенням Закону №606-XIV, зокрема статті 11, якою встановлювалося, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1).

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Такий висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06.07.2015 у справі №6-785цс15.

З 05.10.2016 ці ж норми передбачені Законом №1404-VIII, зокрема, статтею 27 встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч.1), стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом (ч.2), та не стягується згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом (п.6 ч.5).

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова від 31.10.2016 про відкриття виконавчого провадження №52848254 не відповідає вимогам Закону №1404-VIII, оскільки прийнята на підставі документа винесеного з порушення чинного законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно з ч.3 ст.181 КАС України, відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що УДВС ГТУЮ у Рівненській області не доведено правомірності оспорюваних постанов, а відтак, адміністративний позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України, суд присуджує на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати постанову державного виконавця від 24.04.2015 про стягнення з боржника виконавчого збору ВП№47262414.

Скасувати постанову державного виконавця від 31.10.2016 про відкриття виконавчого провадження №52848254.

Присудити на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області судовий збір в сумі 551,21грн. (п'ятсот п'ятдесят одна гривня двадцять одна копійка).

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.