Справа № 802/1831/16-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

06 грудня 2016 р. Справа № 802/1831/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Дончика Віталія Володимировича,

секретаря судового засідання: Медвідь І.О.,

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії

в с т а н о в и в :

03.11.2016 року ОСОБА_3 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що у вересні 2016 року вона подала до Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Однак, листом № Л-830/0-932/6-16 від 19.10.2016 року відповідач відмовив у наданні такого дозволу, посилаючись на те, що ділянка, яку бажає отримати ОСОБА_3, відноситься до земель сільськогосподарського призначення державної власності, які з метою реалізації ініціативи Держгеокадастру підтриманої Урядом України зарезервовано для надання учасникам Антитерористичної операції та членам родин загиблих з їх числа.

Посилаючись на те, що обмеження встановленні статтею 122 ЗК України, щодо підстав для відмови у надані дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області відсутні, позивач просила:

- визнати протиправною відмову Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області № Л-830/0-932/6-16 від 19.10.2016 року щодо розгляду клопотання ОСОБА_3 від 13 вересня 2016 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області;

- зобов'язати Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області вчинити дії щодо повторного розгляду клопотання ОСОБА_3 від 13 вересня 2016 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

У судовому засіданні представник позивача адміністративний позов просив задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлений адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

13 вересня 2016 року ОСОБА_3 подала до Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області заяву про надання викопіювання з кадастрової карти (плану) земельної ділянки, яка розташована на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства. До вказаної заяви були додані: викопіювання з кадастрової карти, копія паспорту позивача, копія ідентифікаційного номера платника податків (а.с. 30).

За результатом розгляду вказаної заяви, Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області Листом № Б-12085/0-3915/6-16 від 01 серпня 2016 року повідомило позивача про те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України №898 від 19 серпня 2015 року зобовязано Державну службу з питань геодезії, картографії та кадастру і обласні державні адміністрації за участю органів місцевого самоврядування визначити (зарезервувати) земельні ділянки для відведення учасникам АТО та членам сімей загиблих учасникам АТО і членів сімей загиблих учасників АТО щодо відведення їм земельних ділянок. Також, враховуючи ОСОБА_1 з протоколу № 28 засідання Обласної комісії з питань надання земельних ділянок державної власності у власність або користування фізичними та юридичними особам від 10.02.2015 року з метою забезпечення земельними ділянками усіх учасників АТО рекомендувати надавати земельні ділянки по одному виду використання, а також, обмежувати максимальний розмір визначений статтею 121 Земельного кодексу України при наданні земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства іншим категоріям громадян до 1,00 га. З огляду на що відповідач вважає за можливе надати ОСОБА_3 земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства після забезпечення усіх учасників АТО на території Жмеринського району (а.с. 13-14).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд враховує наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, Законами України "Про землеустрій" та "Про охорону земель".

Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.14 Конституції України та ст.373 Цивільного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізовується громадянами, юридичними особами та державою відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Частинами 1-3 ст.116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених вказаним Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених вказаним Кодексом.

Отже, згідно з нормами Земельного кодексу України отримати земельну ділянку у власність із земель державної або комунальної власності можливо шляхом безоплатної приватизації земельної ділянки або в порядку продажу, передбаченим вказаним Кодексом.

Положеннями ч.6 ст.118 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до ОСОБА_4 міністрів Автономної Республіки Крим. ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені зазначеною статтею.

Частиною 7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 вказаного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Пунктом "б" ч.1 ст.121 Земельного кодексу України визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства із земель державної або комунальної власності в розмірі не більше 2,0 га.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної ОСОБА_4 Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначенні статтею 122 Земельного кодексу України. Зокрема, згідно частини 4 вказаної статті, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 звернулась до відповідача із заявою про надання викопіювання з кадастрової карти (плану) земельної ділянки (а.с. 30). Доказів звернення позивачем із клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність на території Куриловецької сільської влади Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства, як передбачено частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, суду не надано.

Крім того слід зауважити, що викопіювання земельної ділянки, яку має намір отримати ОСОБА_3 у власність, у позивача вже є в наявності, про що свідчать додатки до позовної заяви (а.с. 15).

Суд зазначає, що згідно положень статті 122 Земельного кодексу України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб передають центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, з огляду на що, ОСОБА_3 необхідно було звернутись із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо надання земельної ділянки у власність на території Куриловецької сільської влади Жмеринського району Вінницької області для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,00 га до повноважного органу у даному випадку, а саме Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

Відтак, з аналізу вищезазначених норм чинного законодавства слідує, що вимоги ОСОБА_3 про визнання протиправної відмови Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області №Л-830/0-932/6-16 від 19.10.2016 року щодо розгляду клопотання позивачки від 13.09.2016 року про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області та зобовязання відповідача повторно розглянути вказане клопотання є неаргументованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 11 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів (ст. 69 КАС України).

Суд відмічає, що позивачем не подано належних та допустимих доказів, в розумінні ст.70 КАС України, які б доводили протиправність відмови відповідача викладеної у Листі № Л-830/0-932/6-16 від 19.10.2016 року, оскільки, по-перше ОСОБА_3 із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації до Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області не зверталась, по-друге, надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2,00 га для ведення особистого селянського господарства на території Куриловецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області не віднесено до компетенції Управління Держгеокадастру у Жмеринському районі Вінницької області.

Згідно з частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів зібраних у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

З урахуванням вимог ст. 94 КАС України сплачений при зверненні до суду судовий збір позивачу не присуджується.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд-

п о с т а н о в и в :

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Дончик Віталій Володимирович