Справа № 826/23028/15
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

14 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представників позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, третя особа - Голосіївське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 12 вересня 2015 року № 607 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_5.» та від 15 вересня 2015 року № 788 о/с «Щодо особового складу»;

- поновити позивача на посаді оперуповноваженого сектору БЗПТЛ Голосіївського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати постанову та прийняти нову, якою відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві від 12 вересня 2015 року № 607 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності лейтенанта міліції ОСОБА_5.» за вчинення дисциплінарного проступку, який виразився у безпідставному застосуванні фізичної сили до особи та примусового поміщення її до автомобіля, що призвело до порушення вимог Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статті 7 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, розділів 3 та 4 Правил поведінки та професійної етики осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України, затверджених наказом МВС України від 22 лютого 2012 року №155, на начальника оперуповноваженого сектору БЗПТЛ Голосіївського РУ ГУ МВС України лейтенанта міліції ОСОБА_5 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

На підставі вказаного наказу відповідач видав наказ від 15 вересня 2015 року № 788 о/с «Щодо особового складу», яким відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік) згідно з підпунктом «є» (за порушення дисципліни) пункту 64 лейтенанта міліції ОСОБА_5 (М-053161) оперуповноваженого сектору боротьби зі злочинами, пов'язаними з торгівлею людьми, 18 вересня 2015 року.

Вважаючи свої права порушеними, а звільнення протиправним, позивач звернувся до суду з позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності звільнення позивача з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

За змістом підпункту «є» пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 № 114 (далі - Положення № 114) особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) за порушення дисципліни.

Відповідно до статті 2 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 № 3460-IV (далі - Дисциплінарний статут), дисциплінарний проступок - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Частиною першою статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 7 Дисциплінарного статуту службова дисципліна базується на високій свідомості та зобов'язує кожну особу рядового і начальницького складу, зокрема: дотримуватися законодавства, неухильно виконувати вимоги Присяги працівника органів внутрішніх справ України, статутів і наказів начальників; захищати і охороняти від протиправних посягань життя, здоров'я, права та свободи громадян, власність, довкілля, інтереси суспільства і держави; поважати людську гідність, виявляти турботу про громадян і бути готовим у будь-який час надати їм допомогу; виявляти повагу до колег по службі та інших громадян, бути ввічливим, дотримуватися правил внутрішнього розпорядку, носіння встановленої форми одягу, вітання та етикету; з гідністю і честю поводитися в позаслужбовий час, бути прикладом у дотриманні громадського порядку, припиняти протиправні дії осіб, які їх учиняють.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1991 року № 382 затверджено присягу працівника органів внутрішніх справ України:

«Я, (прізвище, ім'я та по батькові), вступаючи на службу до органів внутрішніх справ України, складаю Присягу і урочисто клянуся завжди залишатися відданим народові України, суворо дотримуватися її Конституції та чинного законодавства, бути гуманним, чесним, сумлінним і дисциплінованим працівником, зберігати державну і службову таємницю.

Я присягаю з високою відповідальністю виконувати свій службовий обов'язок, вимоги статутів і наказів, постійно вдосконалювати професійну майстерність та підвищувати рівень культури, всіляко сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ.

Клянуся мужньо і рішуче, не шкодуючи своїх сил і життя, боротися із злочинністю, захищати від протиправних посягань життя, здоров'я, права й свободи громадян, державний устрій і громадський по рядок.

Якщо ж я порушу цю Присягу, то хай мене покарають за всією суворістю закону».

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22.03.2016 (№826/8413/14) наголосив на тому, що вчинками, що дискредитують звання працівника ОВС та власне органи внутрішніх справ, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені посадовою особою органу внутрішніх справ у зв'язку з виконанням службових обов'язків або не пов'язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника органів внутрішніх справ та власне органи внутрішніх справ.

До таких вчинків, слід віднести: вчинення злочину, встановленого вироком суду, що набрав законної сили; скоєння корупційного діяння як різновиду адміністративного правопорушення; систематичне скоєння адміністративних правопорушень, що посягають на встановлений порядок управління, громадський порядок та громадську безпеку; заняття підприємницькою діяльністю; організацію страйків та участь у них; розголошення службової таємниці; появу на службі або поза службою в нетверезому стані, що ображає людську гідність; вживання алкогольних напоїв у форменому одязі у громадських місцях; прийняття наркотичних або токсичних препаратів без рецепту лікаря; систематичне порушення правил носіння форменого одягу, зовнішньої охайності; неодноразове грубе і зверхнє ставлення до громадян; прояви жорстокого або принизливого ставлення до людей; скоєння аморального проступку, не сумісного з продовженням служби в ОВС; систематичне поширення компрометуючої ОВС України інформації за допомогою засобів мас-медіа.

Так, підставою для проведення, складення висновків службового розслідування та подальшого звільнення позивача слугували події, що мали місце з 07.09.2015 на 08.09.2015. Як зазначено у висновку службового розслідування троюрідний брат позивача попросив допомоги у встановленні місця перебування третьої особи з метою повернення коштів, наданих у позику. У результаті до вказаної особи за безпосередньою участю позивача було застосовано фізичну силу.

У своїх поясненнях, наданих у ході службового розслідування, позивач, окрім іншого зазначив: «ОСОБА_1 разом, я, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 наздогнали через декілька метрів ОСОБА_8 та, застосовуючи фізичну силу, (тримали за руки) посадили його до автомобіля Мерседес (ОСОБА_9). Після чого ОСОБА_9 швидко поїхав …».

Тобто позивач не заперечив застосування ним фізичної сили (фізичного примусу) до іншої особи, що у свою чергу апеляційний суд розцінює як грубе ставлення до громадян, прояв жорстокого, принизливого ставлення до людей, що, безумовно не може сприяти зміцненню авторитету органів внутрішніх справ та свідчити про гідність і честь поводження в позаслужбовий час, дотримання громадського порядку.

Відсутність претензій інших осіб відносно вказаних вище подій не свідчить про те, що позивач не вчиняв дії, які, при цьому, ним не заперечуються. Доводи, що стосуються наявності постанови слідчого про закриття кримінального провадження внаслідок відсутності у діях позивача складу кримінального правопорушення не свідчать про відсутність у таких діях складу дисциплінарного проступку. Напротивагу твердженням позивача, постанова слідчого не є преюдиціальною обставиною для адміністративного суду у розумінні ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС). Окрім того, на необхідності розмежування кримінального покарання та дисциплінарного стягнення наголошував і Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 22.03.2016 (№826/8413/14).

Відповідно до статті 14 Дисциплінарного статуту з метою з'ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: 1) усне зауваження; 2) зауваження; 3) догана; 4) сувора догана; 5) попередження про неповну посадову відповідність; 6) звільнення з посади; 7) пониження в спеціальному званні на один ступінь; 8) звільнення з органів внутрішніх справ.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

З огляду на характер вчиненого позивачем дисциплінарного проступку, колегія суддів апеляційного суду вважає допустимим застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з органів внутрішніх справ.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість оскаржуваних рішень відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та звільнення з органів внутрішніх справ.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції щодо наявності правових підстав на задоволення позовних вимог необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини в справі, порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Тобто, із зазначеної норми слідує, що суб'єкту владних повноважень, на користь якого ухвалено рішення, підлягають сплаті лише два види витрат, пов'язаних з розглядом справи: витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Такі обмеження у можливостях суб'єктів владних повноважень свідчать про загальну спрямованість адміністративного судочинства на захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у спірних правовідносинах із владою. Такий вид судових витрат, як судовий збір, відповідачу поверненню не підлягає.

Аналогічну позицію було висловлено Вищим адміністративним судом України (ухвала від 22.04.2010 по справі № К-15271/09).

Керуючись ст.ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 вересня 2016 року скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні позову відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 15.12.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.

Земляна Г.В.