Справа № 804/2930/16
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2016-05-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

26 травня 2016 р. Справа № 804/2930/16

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Турлакова Н.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування акту, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача по накладенню арешту шляхом складання акту опису й арешту майна від 03.02.2016р. у зведеному виконавчому провадженні №46324060 відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»;

- скасувати арешт накладений відповідачем у вигляді акту опису й арешту майна від 03.02.2016р. у зведеному виконавчому провадженні №46324060 відповідно до ст.57 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви зясовує чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 вказаної статті передбачено, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Як вбачається з матеріалів поданого позову, позивач не погоджується із складеним відповідачем ОСОБА_3 опису й арешту майна від 03.02.2016р. у зведеному виконавчому провадженні №46324060 та просить скасувати його. Позивач зазначає, що суть спору полягає в тому, що державний виконавець фактично позбавив її права власності на речі належні їй, а не боржнику, які зазначені у оскаржуваному акті опису й арешту майна на підтвердження чого додає товарні чеки та договір на придбання такого майна.

Так, справа в адміністративному суді може бути порушена за наявності між сторонами публічно-правового спору, оскільки в розумінні статті 3 КАС справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: 1) спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; 2) спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спори між субєктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спори, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) спори за зверненням субєкта владних повноважень у випадках, встановлених Конституцією та законами України; 6) спори щодо правовідносин, повязаних з виборчим процесом чи процесом референдуму.

Із наведених норм права випливає, що позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб'єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов'язки у сфері публічно-правових відносин.

Суд приходить до висновку, що сам по собі акт опису та арешту майна не породжує для відповідного суб'єкту настання будь-яких юридичних наслідків, не впливає на його права та обов'язки, а також не є обов'язковим для виконання.

Також, суд звертає увагу, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: - винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; - винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; - винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

При цьому, стаття 60 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання зняття арешту з майна, згідно якої особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Суд звертає увагу, що Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб відображено, зокрема, у вимогах до суду про звільнення майна з-під арешту.

При цьому, опис майна і заборона ним розпоряджатися можуть бути здійснені в певних передбачених законом випадках для забезпечення майнових прав громадян, погашення ними боргів, що виникли на підставі зобовязань або заподіяння шкоди, адміністративних правопорушень, виконання вироку про конфіскацію майна.

Для справ за позовами про звільнення майна з-під арешту характерно те, що сторони в матеріальному плані перебувають у стані спору про право.

Конституційне право на судовий захист від посягань на майно фізичних та юридичних осіб набуває втілення в можливості звертатися до судів загальної юрисдикції з вимогою про звільнення майна з-під арешту. А отже, розгляд цих справ у судах відповідно до вимог чинного законодавства сприяє відновленню порушених прав указаних осіб.

Слід зазначити, що для встановлення компетенції судів щодо розгляду справ цієї категорії в законі закріплено загальні правила і окремі винятки з них.

Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст.3 ЦПК, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, і будь-яка заінтересована особа має право в порядку, визначеному законом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

З позовної заяви не вбачається наявності публічно-правового спору. Згідно ст. 15 ЦПК України даний спір підлягає розгляду у суді в порядку цивільного судочинства, оскільки він стосується захисту порушених цивільних прав позивача, про що остання сама зазначає в позовній заяві, зокрема, що державний виконавець фактично позбавив її права власності на речі належні їй, а не боржнику.

В силу п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

З урахуванням зазначених обставин, вважаю, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки не має встановлених нормами КАС України ознак справи адміністративної юрисдикції, у звязку з чим справу належить розглядати відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України у місцевому загальному суді, що відповідно до п.1 ч.1 ст.109 КАС України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

До адміністративного позову, позивачем додано квитанції ПАТ «Діамантбанк» № від 24.05.2016р. на суму 551,20грн. та №9 від 24.05.2016р. на суму 413,40грн. про сплату судового збору за позовом ОСОБА_1

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, зокрема, що сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сплачений судовий збір на загальну суму 964,60грн. підлягає поверненню позивачу.

На підставі наведеного та керуючись п.1 ч.1 ст.109 КАС України, суддя, -

УХВАЛИВ

Відмовити у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, третя особа: ОСОБА_2 про визнання дій протиправними та скасування акту.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір на загальну суму 964,60грн. (девятсот шістдесят чотири гривні шістдесят копійок), сплачений згідно квитанцій ПАТ «Діамантбанк» № від 24.05.2016р. на суму 551,20грн. та №9 від 24.05.2016р., призначення: судовий збір за позовом ОСОБА_1

Копію ухвали надіслати позивачу разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4