Справа № 572/2044/16-а
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Власик Н.М.
Суддя-доповідач:Кузьменко Л.В.
УХВАЛА

іменем України

"08" грудня 2016 р. Справа № 572/2044/16-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кузьменко Л.В.

суддів: Зарудяної Л.О.

Іваненко Т.В.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "22" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Сарненської міської ради Рівненської області про зобов'язання суб'єкта владних повноважень прийняти рішення ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовом, в якому просить :

- зобов'язати Сарненську міську раду прийняти рішення по заяві ОСОБА_3 від 18.01.2016 року щодо виділення частини житлового будинку в окреме домоволодіння.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником 4/10 частин будинку з належними до неї господарськими будівлями по вул.. Миру , 43 в м. Сарни. Вказана частка є окремою квартирою загальною площею 71.2 м.кв. та житловою 39.1 м.кв. Інші квартири в цьому будинку були знищені пожежею. Відповідно до реєстрових книг КП « ОБТІ» будинок по вул.. Миру , 43 в м. Сарни загальною площею 206,6 м.кв, житловою площею 132,3 м.кв. частково знесений. Позивач зазначає, що має намір провести реконструкцію належної їй частини будинковолодіння та отримати дозвіл на добудову та приватизацію земельної ділянки, що використовується для обслуговування належної їй квартири, тому відповідно до вимог закону має отримати погодження з іншими співвласниками, які на даний час відсутні. В зв"язку з цим вона звернулась до Сарненської міської ради з заявою про виділення 4/10 частин будинку за вказаною адресою в окреме домоволодіння та присвоєння її житлу поштової адреси. Рішенням Сарненської міської ради від 23 березня 2016 року належній позивачу квартирі присвоєно поштову адресу : АДРЕСА_1. Інша частина її заяви, а саме щодо виділення житла в окреме домоволодіння, відповідачем залишена без розгляду, що є підставою для звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки суб'єкт владних повноважень порушив права позивача.

Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Сарненської міської ради про зобов'язання прийняти рішення щодо виділення частини житлового будинку в окреме домоволодіння відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Позивач та представники сторін в судове засідання не з'явилися. Про час, дату та місце повідомлені вчасно та належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Від представника позивача надійшли пояснення, в яких зазначено проводити розгляд справи у відсутність позивача та представника позивача.

Від Сарненської міської ради Рівненської області надійшло заперечення на апеляційну скаргу, в якому вони просять здійснити розгляд справи за відсутності їх представника.

Суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження у відповідності до приписів п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником 4/10 частин будинку з належними до неї господарськими будівлями по вул.. Миру , 43 в м. Сарни. Вказана частка є окремою квартирою загальною площею 71.2 м.кв. та житловою 39.1 м.кв. Інші квартири в цьому будинку були знищені пожежею. Відповідно до реєстрових книг КП « ОБТІ» будинок по вул. Миру , 43 в м. Сарни загальною площею 206,6 м.кв, житловою площею 132,3 м.кв. - частково знесений. Маючи намір провести реконструкцію належної їй частини будинковолодіння та з метою отримати дозвіл на добудову до належної їй частини будинку та дозвіл на приватизацію земельної ділянки, що використовується для обслуговування квартири, та через неможливість отримати погодження від інших співвласників, які відсутні, позивач звернулась до Сарненської міської ради з заявою про виділення її частини будинку за вказаною адресою в окреме домоволодіння та присвоєння йому окремої поштової адреси.

Рішенням Сарненської міської ради від 23 березня 2016 року належному позивачу житлу було присвоєно поштову адресу : АДРЕСА_1.

Рішення щодо вимоги про виділення житла ОСОБА_3 в окреме домоволодіння відповідачем не прийнято.

Зі змісту листа Сарненської міської ради Рівненської області від 18.02.2016 року слідує, що з приводу виділення належної позивачу квартири в окреме домоволодіння їй письмово було рекомендовано звернутись до суду (17 а.с.).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо неприйняття рішення про виділення належної позивачу квартири в окреме домоволодіння є правомірними, оскільки остання не вирішила у встановленому законом порядку питання щодо виділу у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції і зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 364 ЦК кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Як встановлено судами та слідує зі змісту позовних вимог та матеріалів справи будинок №43 по вул.. Миру в м. Сарни має загальну площу 206,6 м.кв, житлову площу - 132,3 м.кв.

В цьому будинку позивачу належить квартира загальною площею 71.2 м.кв., житловою 39.1 м.кв. Інші квартири в цьому будинку були знищені пожежею.

За приписами ст. 349 ЦК право власності на майно припиняється в разі його знищення, оскільки при цьому зникає сам об'єкт права власності.

Слід зазначити, що у разі знищення майна з випадкових причин чи з волі (вини) власника ризик втрати майна лежить на самому власнику (ст. 323 ЦК).

Якщо ж майно знищено з вини інших осіб, останні несуть перед власником майнову відповідальність (ст. 1166 ЦК).

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру. З моменту внесення відповідних змін до реєстру припиняється право на це майно.

Доказів щодо того, що право власності інших співвласників у цьому будинку припинено матеріали справи не містять.

Отже, спірне рішення відповідача прийнято з урахуванням прав інших співвласників будинку №43 по вул.. Миру в м. Сарни і при цьому не порушує права власності на житло позивача.

Що стосується реалізації позивачем права на набуття у власність шляхом приватизації земельної ділянки, що використовується для обслуговування належної ОСОБА_3 квартири, то слід зазначити таке.

Згідно з вимогами статей 86, 89 Земельного Кодексу України усі власники жилого будинку можуть користуватися земельною ділянкою для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 4 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Згідно роз'яснення, викладеного у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, тому відповідно до ст. 88 ЗК слід брати до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

З урахуванням обставин справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між позивачем та співвланиками житлового будинку виникає спір про право, який може бути врегульовано останніми в добровільному або судовому порядку, і в залежності від результату врегулювання цього спору у позивача виникають підстави для звернення з вимогою щодо виділення частини будинку в окреме домоволодіння.

Відтак, звернення позивача до відповідача із заявою про виділення частини будинку в окреме домоволодіння є передчасним, прав та охоронюваних законом інтересів позивача та третіх осіб - співвласників будинку не порушує, тому позовні вимоги позивача є безпідставними, а доводи апеляційної скарги необґрунтованими.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному з"ясуванні всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Сарненського районного суду Рівненської області від "22" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Л.В. Кузьменко

судді: Л.О. Зарудяна

Т.В. Іваненко

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу: ОСОБА_3 АДРЕСА_2,34500

3- представник позивача ОСОБА_4 34503, АДРЕСА_3

4- відповідачу: Сарненська міська рада Рівненської області вул.Широка, 31,м.Сарни,Рівненська область,34500

- ,