Справа № 813/1890/16
Суддя: Мартинюк Віталій Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2016 року справа № 813/1890/16

Львівський окружний адміністративний суд в складі

головуючого-судді Мартинюка В.Я.

секретар судового засідання Булавко О.З.

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії, Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії про визнання протиправними та скасування наказів, визнання протиправними дій, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Головного управління МВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії, Самбірського МВ ГУ МВС України у Львівській області в особі голови ліквідаційної комісії про, з урахуванням уточнених позовних вимог та ухвали суду від 13.12.2016 року, визнання неправомірними дії, скасувавши виданий на їх підставі наказ ГУ НП у Львівській області за №418 від 29.02.2016 року, відновивши обставини, які існували до порушення.

Позовні вимоги в частині зазначеного наказу мотивовані тим, що накладене дисциплінарне стягнення по факту, яке не входило в предмет доказування дисциплінарного проступку викладеного у зверненні ОСОБА_2 Також, позивач звертає увагу суду на те, що диспозицією ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» не зазначено часу, протягом якого працівник поліції повинен повідомити про подію до органу поліції. Крім того, позивач вважає, що оскільки законами України не встановлено дисциплінарного правопорушення, за яке вона була притягнута до дисциплінарної, таке є незаконним. Позивач зазначає, що під час перебування у закладі їй не було відомо про вчинення будь-яких порушень, про це вона дізналась лише на наступний день після того як проявились тілесні ушкодження. Звертає увагу суду на те, що законодавством не визначено терміну «публічна безпека». Зазначає, що умисне тілесне ушкодження входить переліку проваджень приватного обвинувачення і це виключає виїзд слідчо-оперативної групи на місце злочину без заяви потерпілого. Крім того, звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 є рідни братом, а тому вона відповідно до положень ст.63 Конституції України не несе відповідальності за відмову давання показань або пояснень. В цьому контексті також посилається на рішення Європейського суду з прав людини. Вказує також і на те, що під час службового розслідування не вжито заходів для обєктивного встановлення обставин справи, висунуто припущення. На думку позивача у спірних правовідносинах не можна поширювати Дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України.

Позивач дала аналогічні пояснення, просить позов задоволити.

Відповідач в письмових запереченнях на позов зазначає, що ним було чітко дотримано порядку проведення службового розслідування, за наслідками якого встановлено порушення позивачем ст.18 Закону України «Про Національну поліцію» та п.4 розділу ІІ Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні порушення та інші події.

Розглянувши подані документи і матеріали, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, заслухавши позивача, суд встановив таке.

За результатами службового розслідування за фактом порушення службової дисципліни та можливих протиправних дій слідчим СВ Самбірського ВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_1 22.02.2016 року складено висновок, яким запропоновано оголосити позивачу догану за неповідомлення про вчинення кримінального правопорушення в найближчий орган поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області за №418 від 29.02.2016 року, за порушення вимог наказу МВС України від 06.11.2015 року за №1377 та Закону України «Про Національну поліцію» слідчому СВ Самбірського ВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_1 оголошено догану.

Не погодившись зі згаданим наказом позивач оскаржила його до суду.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.

Як вбачається з наказу за №418 від 29.02.2016 року та висновку службового розслідування підставами для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали наступні обставини.

17 січня 2016 року в клубі-ресторані «Ейва», що знаходиться в м.Самборі Львівської області, відбулася бійка між двома громадянами, одним з яких виявився ОСОБА_3

Близько 02:00, цього ж дня, у вказаний заклад для зясування обставин вказаної події прибула позивач, котра є сестрою згаданого учасника бійки, яка не повідомила про дану подію, що містила ознаки кримінального правопорушення, у найближчий орган поліції.

В подальшому близько 16:00 17.01.2016 року громадянин ОСОБА_4 звернувся до Самбірської ЦРЛ з приводу нанесення йому тілесних ушкоджень у згаданому закладі, після чого ним було подано заяву з даного приводу до Самбірського ВП ГУНП у Львівській області, у наслідок чого було відкрито кримінальне провадження.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.1 ст.17 Закону України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII, з наступними змінами та доповненнями, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Частиною 1 ст.18 цього ж Закону, визначено, що поліцейський зобов'язаний, в тому числі, неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов'язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов'язків, наказів керівництва.

Згідно з ч.2 ст.19 даного Закону, підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, затвердженого Законом України від 22.02.2006 року за №3460-IV, який застосовується до спірних правовідносин з урахуванням положень п.9 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв'язку з прийняттям Закону України "Про Національну поліцію"» від 23 грудня 2015 року №901-VIII, службова дисципліна - дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Дисциплінарний проступок, у відповідності до ст.2 згаданого Закону, - невиконання чи неналежне виконання особою рядового або начальницького складу службової дисципліни.

Статтею 14 визначено порядок накладення дисциплінарних стягнень.

Так, зокрема, при визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов'язків, рівень кваліфікації тощо.

У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов'язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

Згідно положень ч.2 ст.18 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов'язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції.

Інструкція про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2015 року за №1377 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01.12.2015 року за №1498/27943, встановлює порядок ведення єдиного обліку органами Національної поліції України, у тому числі їх структурними (відокремленими) підрозділами (відділами, відділеннями) (далі - органи поліції) заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, а також порядок здійснення контролю за його дотриманням.

Згідно п.4 розділу ІІ цієї Інструкції, посадова особа органу поліції в разі перебування поза межами органу, в якому вона призначена, на території України в разі звернення до неї громадян або службових осіб із заявою чи повідомленням про події, які загрожують особистій чи громадській безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких зобов'язана вжити заходів щодо запобігання правопорушенням і їх припинення, рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, установлення і затримання осіб, які вчинили правопорушення, та охорони місця події і повідомити про це найближчий орган поліції.

Пунктом 17 розділу ІІІ даної Інструкції передбачено, що прихованими від єдиного обліку вважаються заяви і повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, які були відомі працівнику органу поліції, та відомості, які на час виявлення не внесено до журналу ЄО відповідного органу поліції, а самі заяви та повідомлення про вчинені кримінальні правопорушення та інші події не отримали реєстраційного номера.

Зазначені норми передбачають обовязок позивача як посадової особи органу поліції повідомляти у найближчий орган поліції про події правопорушень.

В матеріалах справи наявний витяг із Журналу єдиного обліку, який вказує на те, що позивач не повідомляла про згадані вище події, натомість звернувся її брат о 16:25 17.01.2016 року.

Наведені обставин дозволяють суду констатувати той факт, що позивач не виконавши передбачений законодавством обовязок щодо повідомлення про подію, яка мала місце з її братом, допустила порушення службової дисципліни.

При цьому, мотиви позивача не можуть бути покладені в основу судового рішення з наступних міркувань.

З приводу того, що накладене дисциплінарне стягнення по факту, яке не входило в предмет доказування дисциплінарного проступку викладеного у зверненні ОСОБА_2, то такі мотиви спростовуються обставинами встановленими під час службового розслідування та повним змістом п.8.4 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 12.03.2013 року за №230, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2013 року за №541/23073.

Щодо відсутності часу повідомлення про подію, то слід зазначити, що зміст норми хоч і не встановлює часу, протягом якого посадова особа повинна повідомити найближчий орган поліції, однак, обовязок повідомити у найшвидший термін випливає з принципу добросовісності посадової особи, чого не було зроблено позивачем.

Не обґрунтованими є також посилання позивача на те, що законами України не встановлено дисциплінарного правопорушення, за яке вона була притягнута до дисциплінарної, оскільки обовязок повідомляти найближчий орган поліції передбачений як Законом України "Про Національну поліцію" так підзаконним нормативно-правовим актом - Інструкцією про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події.

З приводу того, що під час перебування у закладі позивачу не було відомо про вчинення будь-яких порушень і про це вона дізналась після того як проявились тілесні ушкодження, то дані обставини спростовуються відсутністю в матеріалах справи доказів про повідомлення щодо подій з нею та її братом органам поліції.

Щодо не визначення терміну «публічна безпека», то в даному випадку такі мотиви спростовуються принципами верховенства права та дотримання прав і свобод людини.

Послання позивача на положення ст.63 Конституції України та практику Європейського Суду з прав людини, спростовуються особливим статусом ОСОБА_1, зокрема, обовязками повязаним із проходженням служби в органах поліції, і тим, що повідомлення про подію не є показаннями або поясненнями.

Також, судом не встановлено таких порушень під час проведення службового розслідування, які б вказували на відсутність порушень в діях позивача, за які її притягнуто до дисциплінарної відповідальності, та ставили б під сумнів дотримання процедури проведення такого розслідування.

З приводу посилання позивача на Положення про органи досудового розслідування Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України 09.08.2012 року №686, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 жовтня 2012 року за №1769/22081, то норми такого передбачають особливий порядок звільнення слідчих, а не притягнення їх до дисциплінарної відповідальності у формі оголошення догани.

Поряд з цим, суд погоджується з позивачем, що виїзд слідчо-оперативної групи на місце злочину без заяви потерпілого у справах приватного обвинувачення не здійснюється, однак, такі мотиви не спростовуються порушення ОСОБА_1

З врахуванням викладеного, судом під час розгляду справи не встановлено порушення критеріїв, передбачених ч.3 ст.2 КАС України, при прийнятті спірного наказу, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Судові витрати у формі судового збору у відповідності до вимог ст.94 КАС України присудити з позивача.

Керуючись ст.ст. 21, 69, 70, 160-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

3. Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 грудня 2016 року.

Суддя В.Я.Мартинюк