Справа № 826/27151/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва надійшов адміністративний позов Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україа» (надалі – позивач/ППІ «Амік Україна») до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві (надалі – відповідач/ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві), в якому просить суд:

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2015 р. відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судове засідання з’явився представник позивача, який позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав викладених в адміністративному позові, зокрема зазначає про протиправність дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника ВП №44381866 від 04.12.2015 р., оскільки, ПІІ «Амік Україна» ще 29.08.2014 р. було у добровільному порядку здійснено оплату штрафу за постановою Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. у розмірі 1 096 200,00 грн., однак в порушення вимог чинного законодавства, відповідачем було протиправно допущено бездіяльність, що полягає у не вчиненні передбачених Законом №606 дій, спрямованих на закінчення виконавчого провадження ВП №44381866.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, оскільки штраф за постановою Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. було сплачено позивачем добровільно ще до початку примусового виконання виконавчого документу, ПІІ «Амік Україна» вважає оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ВП №44381866 від 04.12.2015 р. протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

В судове засідання відповідач не з’явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був належним чином повідомлений, заяв щодо перенесення розгляду справи або слухання справи за його відсутності до суду не подавав, про причини неявки суду не повідомляв.

Зважаючи на неявку в судове засідання відповідача та приймаючи до уваги відсутність потреби заслухати свідка чи експерта, на підставі ст.3 та ч.6 ст.128 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суд дійшов висновку про можливість перейти до розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові заперечення відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позов, оцінивши докази які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2014 р. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44381866 щодо примусового виконання постанови Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. про стягнення з ПІІ «Лукойл – Україна» (правонаступником якого є ПІІ «Амік Україна») на користь держави штрафу у розмірі 1 096 200,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, 29.08.2014 р. позивачем було здійснено оплату штрафу за постановою Інспекції ДАБК у Херсонській області 7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. у розмірі 1 096 200,00 грн.

01.09.2014 р. позивач звернувся до відповідача з листом вих.№04/509 з проханням закінчити виконавче провадження у зв’язку з його фактичним виконанням, який, як вбачається з наявного на листі штемпеля ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві, було отримано відповідачем того ж дня.

Однак, 11.09.2014 р. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було прийнято постанови про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 109 620,00 грн. та про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у розмірі 98,11 грн.

Крім того, 15.09.2014 р. відповідачем було прийнято постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, відповідно до якої було накладено арешт на все майно боржника у межах суми звернення стягнення 109 718,11 грн.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві з листами вих.№04/648 від 17.11.2014 р. та №04/672 від 02.12.2014 р. з проханням знати арешт з майна та закінчити виконавче провадження у зв’язку з його фактичним виконанням.

Однак, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, що не спростовано відповідачем, постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №44381866 у зв’язку з фактичним виконанням у добровільному порядку та в повному обсязі виконавчого документу, ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві винесено не було.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи 16.09.2015 р. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було прийнято постанову про приєднання ВП №44381866 до зведеного виконавчого провадження ВП №41966255.

В той же час, 04.12.2015 р. відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ВП №44381866, відповідно до якої на підставі рішення суду було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ПІІ «Амік Україна» у межах суми 113 439,25 грн., зокрема:

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача, що полягає у не вчиненні передбачених Законом №606 дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №44381866 у зв’язку з повним виконанням у добровільному порядку виконавчого документу, а саме постанови Інспекції ДАБКК у Хмельницькій області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. щодо стягнення з ПІІ «Амік України» на користь держави 1 096 200,00 грн., а також винесеною ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві постановою про арешт коштів від 04.12.2015 р., вважаючи її протиправною та такою, що порушує права та охоронювані законом інтереси позивача, ПІІ «Амік Україна» звернулося до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи усіх форм дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормативно-правовим актом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон №606.

Відповідно до вимог ст.1 Закону №606 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606 примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

В той же час, п.8 ч.2 ст.17 Закону №606 визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи, а саме: рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу;

Статтею 19 Закону №606 визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в ст.17 цього Закону, зокрема: за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення; за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді; у разі якщо виконавчий лист надійшов від суду на підставі ухвали про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду в порядку, встановленому законом; в інших передбачених законом випадках.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.25 Закону №606 державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Водночас, згідно ч.1 та ч.3 ст.27 Закону №606 у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. У разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

В той же час, п.8 ч.1 ст.49 Закону №606 визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

При цьому, відповідно до ч.3 ст.49 Закону №606 про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, з аналізу вищезазначених норм, вбачається, що державний виконавець наділений правом вживати заходи примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Розглянувши наявні в матеріалах справи докази, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, суд погоджується з доводами останнього на рахунок протиправності бездіяльності відповідача, що полягає у не вчиненні останнім, передбачених Законом №606 дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №44381866, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.08.2014 р. відповідачем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44381866 щодо примусового виконання постанови Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. та встановлено позивачу для добровільного виконання виконавчого документу строк до семи днів з моменту винесення вказаної постанови.

Водночас, як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, про факт відкриття виконавчого провадження ВП №44381866 позивачу стало відомо лише 21.08.2014 р., тобто в передостанній день встановленого у постанові про відкриття виконавчого провадження від 14.08.2014 р. строку на добровільне виконання, а отже останній був позбавлений можливості своєчасно реалізувати надане йому право на виконання виконавчого документу у добровільному порядку у семиденний строк.

В той же час, судом встановлено, що штраф накладений на позивача постановою Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р., з примусового виконання якої було відкрито виконавче провадження ВП №4438166, було сплачено останнім 29.08.2014 р. про що ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було повідомлено листом №04/509 від 01.09.2014 р., що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

З обставин викладених позивачем у позовній заяві та пояснень наданих представником ПІІ «Амік Україна» в судовому засіданні, судом встановлено, що дій спрямованих на примусове виконання рішення до подання позивачем до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві листа №04/509 від 01.09.2014 р., яким в свою чергу було повідомлено про виконання постанови Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. у добровільному порядку, відповідачем вчинено не було.

В той же час, суд приймає до уваги неодноразові звернення позивача до ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві вже після скасування рішенням суду постанов відповідача про стягнення з боржника виконавчого збору від 11.09.2014 р., про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 11.09.2014 р. та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15.09.2014 р., винесених останнім в межах виконавчого провадження ВП №44381866, з проханням закінчити виконавче провадження у зв’язку з фактичним його виконанням, які відповідачем були протиправно проігноровані.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також приймаючи до уваги, що ПІІ «Амік Україна» було самостійно у добровільному порядку виконано постанову Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. та сплачено штраф у розмірі 1 096 200,00 грн., суд критично ставиться до бездіяльності відповідача, що полягає у не вчиненні останнім дій щодо закінчення виконавчого провадження ВП №4438166, внаслідок чого, суд вважає за необхідне позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Як встановлено судом під час розгляду адміністративної справи, 16.09.2015 р. ВДВС Подільського РУЮ у м. Києві було прийнято постанову про приєднання ВП №44381866 до зведеного виконавчого провадження ВП №41966255.

В той же час, 04.12.2015 р. відповідачем було прийнято оскаржувану постанову про арешт коштів боржника ВП №44381866, відповідно до якої на підставі рішення суду було накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ПІІ «Амік Україна» у межах суми 113 439,25 грн.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону №606 (в редакції чинній на момент винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника) державному виконавцю у процесі здійснення виконавчого провадження надано право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В той же час, згідно ч.1, ч.2 та ч.4 ст.52 Закону №606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про накладення арешту.

В ч.1 та ч.2 ст.57 Закону №606 визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що до повноважень відповідача належить право накладення арешту на рахунки та майно боржника, з метою примусового виконання рішення.

Однак, суд критично ставиться до дій відповідача щодо винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника від 04.12.2015 р., з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника ВП №44381866 від 04.12.2015 р., у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №41966255 про стягнення з ПІІ «Амік Україна» боргу на загальну суму 113 439,25 грн. Боржником самостійно рішення суду виконано не було, у зв’язку з чим виникла необхідність у накладенні арешту на грошові кошти боржника з метою проведення стягнення у примусовому порядку.

Проте, суд вважає за необхідне зазначити, що виконавче провадження ВП №44381866 було відкрито на підставі постанови Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. про стягнення з позивача на користь держави штраф у розмірі 1 096 200,00 грн., а не на підставі рішення суду, як про це зазначає відповідач.

Більше того, суд вважає за необхідне звернути увагу, що вищевказану постанову Інспекції ДАБК у Херсонській області №7/21-04-15-33 від 11.04.2014 р. позивачем було виконано у добровільному порядку та сплачено штраф у розмірі 1 096 200,00 грн.

Крім того, суд критично ставиться до зазначеної відповідачем в оскаржуваній постанові про арешт коштів боржника від 04.12.2015 р. суми боргу у розмірі 113 439,25 грн., оскільки така сума не відповідає дійсності.

Так, судом встановлено, що станом на дату винесення оскаржуваної постанови про арешт коштів, до складу зведеного виконавчого провадження ВП №41966255 входили такі виконавчі провадження, зокрема: ВП №39264147, ВП №40806221, ВП №41078968, ВП №41547363, ВП №41548196, ВП №41599992, ВП №44408071, ВП №44381866 та ВП №27372520.

Відповідно до п.8 розділу VIII (Порядок звернення стягнення на майно боржника) Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 р. (надалі – Інструкція №512/5) на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

За зведеним виконавчим провадженням арешт накладається на загальну суму заборгованості за зведеним виконавчим провадженням з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця.

Арешт на кошти боржника може бути накладено в національній та/або в іноземній валюті, про що зазначається у постанові.

Як вбачається з матеріалів справи, з 9 (дев’яти) виконавчих проваджень, що входять до складу зведеного виконавчого провадження ВП №41966255, борги сплачені за 6 (шістьма) виконавчими провадженнями (ВП №40806221, ВП №41547363, ВП №41548196, ВП №44408071, ВП №44381866), 2 (два) виконавчих провадження зупинено (ВП №41078968 та ВП №41599992), 1 (одне) виконавче провадження закінчено (ВП №39264147).

Таким чином, як вбачається з вищезазначеного, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, інформація відповідача, яка ним зазначена у оскаржуваній постанові про арешт коштів боржника ВП №44381866 від 04.12.2015 р. стосовно того, що існує заборгованість у розмірі 113 439,25 за зведеним виконавчим провадженням ВП №41966255 не відповідає дійсності.

З врахуванням вищевикладеного, оскільки позивачем сплачено у повному обсязі суму стягнення за виконавчим документом у добровільному порядку, виконавчого збору та витрат, пов’язаних з організацією та проведенням виконавчих дій немає, то відповідно до положень ст.52, ст.57 Закону №606, підстави для арешту коштів ПІІ «Амік Україна» відсутні, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова відповідача про арешт коштів боржника ВП №44381866 від 04.12.2015 р. є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В ч.1, ч.4, ч.5 та ч.6 ст.72 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Суд може збирати докази з власної ініціативи. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Частиною 1 ст.71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при. дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Відповідно до положень ст.94 КАС України судовий збір позивачу відшкодовується частково.

Керуючись положеннями ст.ст. 2, 11, 69, 71, 86, 158-163, 167, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги Підприємства з іноземними інвестиціями «Амік Україна» до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві – задовольнити.

Постанова набирає законної сили відповідно до ст. 254 КАС України. Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими в ст.185 - ст.187 КАС України відповідно.

Суддя І.А. Качур