Справа № 310/7977/16-а
Суддя: Черткова Н. І.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 310/7977/16-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

08 грудня 2016 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Мазняк О.Ю.,

за участю представника відповідача - Закройщика В.М.,

розглянувши адміністративний позов ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2016 року позивач звернувся до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з адміністративним позовом до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просить визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, без урахування його загального стажу судді, в тому числі без урахування половини строку його навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті; зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати в стаж його роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання, 1/2 строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті з 01.09.1986р. по 03.06.1990р., що становить 1 (один) рік 11 (одинадцять) місяців, та зобов'язати відповідача, починаючи з 04 жовтня 2016 року, нараховувати та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 90% від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він відповідно до Указу Президента України № 1271/2001 від 27.12.2001р., був призначений на посаду судді Енергодарського міського суду Запорізької області згідно наказу начальника управління юстиції в Запорізькій області № 1/6 від 23.01.2002р., приступивши до виконання своїх обов'язків з 23 січня 2002 року. На підставі Указу Президента України № 505/2010 від 06.04.2010р., був переведений на роботу на посаді судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області, та зарахований до складу цього суду згідно наказу голови Бердянського міськрайонного суду № 46-К від 05.05.2010р., де приступив до виконання своїх обов'язків з 05 травня 2010 року. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 22.09.2016р. №1600-VIIІ «Про звільнення суддів», у зв'язку з подачею заяви про відставку, його повноваження судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області були припинені, та наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області № 53-к від 03.10.2016р. він був відрахований зі штату Бердянського міськрайонного суду.

На підставі подання Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 05.10.2016р. №16-02/6056 та документів, необхідних для призначення щомісячного довічного утримання, йому з 04.10.2016р. Бердянським об'єднаним управлінням ПФУ в Запорізькій області було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 18560,00 грн., обчисленого з посадового окладу 23200,00 грн.

На письмове звернення позивача Бердянським об'єднаним УПФУ в Запорізькій області була надана відповідь №155/П-4 від 04.11.2016р. з додатками, з якої вбачається, що йому призначено довічне грошове утримання в розмірі 18560,00 грн., що становить 80% від суддівської винагороди. Відповідачем для обчислення щомісячного довічного грошового утримання не враховано його загальний стаж судді, в тому числі не було зараховано до суддівського стажу половину терміну його навчання на денній формі в Харківському юридичному інституті, де він навчався в період з 01.09.1986р. по 03.06.1990 року, та 1/2 терміну навчання складає 1 рік 11 місяців. Позивач вважає, що йому повинно було бути призначено щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 90 % від суддівської винагороди, оскільки він має загальний стаж судді, що дає право на відставку та довічне грошове утримання, 28 років 09 місяців та 15 днів, з урахуванням:

- строкової військової служби з 03.11.1983р по 18.12.1985р., що становить 02 роки 01 місяць та 15 днів,

- половини строку навчання на денній формі у Харківському юридичному інституті в період 01.09.1986р. по 03.06.1990р., що становить 01 рік 11 місяців,

- роботи на посадах слідчого: слідчого відділення відділу внутрішніх справ Бобринецького райвиконкому УВС Кіровоградської області з 01.08.1990р. по 22.10.1992р.; відділу розслідування значних злочинів у сфері економіки слідчого управління УВС Запорізької області - з 23.10.1992р. по 15.12.1997р.; слідчого відділу управління податкової міліції ДПА в Запорізькій області - з 16.12.1997р. по 30.08.2000р., що становить 10 років 01 місяць,

- роботи на посаді судді: Енергодарського міського суду Запорізької області з 23.01.2002р. по 30.04.2010р. та Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з 05.05.2010р. по 03.10.2016р., що становить 14 років 08 місяців 9 днів.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав судові письмову заяву, в якій прохав розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та прохав суд відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що, дійсно, 04.10.2016р. розпорядженням Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області ОСОБА_2 призначено довічне грошове утримання в розмірі 18560,00 грн. При призначенні вказаного утримання використовувалися надані позивачем документи, в тому числі й розрахунок стажу судді, який дає право позивачу на відставку та отримання довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якого він працював суддею з 23.01.2002р. по 03.10.2016р., тобто 14 років 08 місяців 9 днів. Також була використана довідка про суддівську винагороду для обчислення довічного грошового утримання судді у відставці, згідно якої суддівська винагорода складає 23200,00 грн. Згідно пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві і перехідні положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VIII від 02.06.2016р., право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу. В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80% суддівської винагороди, обчисленої відповідально до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону. На думку відповідача, з урахуванням вимог наведеної норми Закону, яка є тепер і була чинною на момент призначення довічного грошового утримання судді у відставці, відсотковий розмір останнього для ОСОБА_2 складає 80% суддівської винагороди, що становить - 18560,00 грн., оскільки передбачене абзацом 2 наведеної норми закону збільшення на два відсотки грошового утримання судді настає лише після досягнення суддею 20 повних років роботи на посаді судді. Посилання позивача на пункт 3-1 постанови № 865 Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 03.09.2005р., згідно якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби, як гадає відповідач, є хибним, оскільки суперечить вимогам ч.1 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016р. Посилання позивача на рішення Конституційного суду України не спростовують факт правомірності дій відповідача, оскільки не встановлюють відсотковий розмір довічного грошового утримання в залежності від стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання. Таким чином, немає законних підстав для задоволення позову. Суд, заслухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов підлягаючим задовленню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справи в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свобод в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Зі змісту ст.ст.19, 46, 55 Конституції України вбачається, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Гарантії незалежності суддів, включаючи заходи їх правового захисту, матеріального і соціального забезпечення, поширюються на всіх суддів України і не можуть бути скасовані іншими нормативними актами України. Частиною 2 ст. 71 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. У судовому засіданні встановлено, що позивач з 23.01.2002р. працював суддею Енергодарського міського суду Запорізької області та з 05.05.2010р. суддею Бердянського міськрайонного Запорізької області. Згідно постанови Верховної Ради України від 22.09.2016р. № 1600-VIII «Про звільнення суддів» ОСОБА_2 був звільнений з посади судді у зв'язку з поданням заяви про відставку та наказом голови Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 03.10.2016 р. № 53-к на підставі вказаної постанови ВРУ його відраховано зі штату суду. Згідно направленого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області до Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області подання та розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного утримання судді у відставці, стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, складає 28 років 09 місяців та 15 днів, з яких: 02 роки 01 місяць та 15 днів - строк військової служби, 01 рік 11 місяців - 1/2 терміну навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, 10 років 01 місяць - робота на посадах слідчого управління внутрішніх справ та податкової міліції та 14 років 08 місяців 9 днів - на посаді судді Енергодарського міського суду Запорізької області та Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Відповідно до отриманого позивачем 18.10.2016р. письмового повідомлення за підписом заступника начальника Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області, йому з 04.10.2016р. було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 18560,00 грн., обчисленого з посадового окладу 23200,00 грн., що складає 80% суддівської винагороди.

Частиною першої статті 120 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час правовідносин, визначено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається згідно зі статтею 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Згідно з пунктом 11 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції, чинній до 28 березня 2015 року, судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. Водночас частиною четвертою статті 43 Закону України «Про статус суддів» зі змінами, внесеними Законом України від 24 лютого 1994 року № 4015-XІI, було встановлено: до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Пунктом 3-1 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» від 3 вересня 2005 року № 865, доповненим згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11.06.2008р. № 545, встановлено, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

З трудової книжки ОСОБА_2 вбачається, що він працював на посаді судді Енергодарського міського суду Запорізької області та Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з 23.01.2002р. по 22.09.2016р.

З 23 вересня 2016 року на підставі постанови Верховної Ради України він є суддею у відставці. Крім того, позивач згідно записів у військовому квитку, трудовій книжці та відповідно до довідки з державної фіскальної служби, з 03.11.1983р по 18.12.1985р. проходив строкову військову службу, має трудовий стаж, який складається з роботи на посадах слідчого управління внутрішніх справ та податкової міліції (з 01.08.1990р. по 30.08.2000р.).

Згідно записів в трудовій книжці та копії диплому, в період з 01.09.1986р. по 03.06.1990р. позивач навчався на денній формі в Харківському юридичному інституті.

Таким чином, суд вважає, що до стажу роботи ОСОБА_2, який надає йому право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання, повинно зараховуватися 14 років 08 місяців 9 днів стажу роботи на посаді судді, 10 років 01 місяць стажу роботи на посаді слідчого, половина строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, що становить 01 рік 11 місяців та період проходження строкової військової служби, який дорівнює 02 роки 01 місяць та 15 днів.

Тобто, загальний стаж роботи судді ОСОБА_2., що дає йому право на призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, становить 28 років 09 місяців та 15 днів.

Статтею 126 Конституції України встановлено, що незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України.

У рішенні Конституційного суду України від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 зазначено: «Незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Незалежність суддів забезпечується насамперед особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади; забороною будь-якого впливу на суддів; захистом їх професійних інтересів; особливим порядком притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності; забезпечення державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей гарантуванням фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів, їх правового і соціального захист.

Не допускається зниження рівня гарантій незалежності і недоторканності суддів у разі прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів».

Висновок про те, що зменшення обсягу гарантій незалежності суддів суперечить Конституції України також покладено в основу рішень Конституційного Суду України від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Незважаючи на те, що редакція Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд») не передбачала врахування іншої діяльності при визначенні права судді на відставку, позивач набув таке право до моменту набрання чинності Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд», який не передбачає позбавлення права на відставку суддів, які набули його до набрання цим Законом чинності.

У рішенні Європейського суду в справі "Pine Valley Developments Ltd та інші проти Ірландії" (№ 12742/87 від 29 листопада 1991 року) Європейський суд з прав людини наголошує на дотриманні принципу законних очікувань під час прийняття рішень суб'єктами владних повноважень, згідно з яким рішення органів державної влади не повинні йти всупереч очікуванням, на які покладаються громадяни у зв'язку з їх прийняттям.

У рішенні Конституційного суду України в справі про гарантії незалежності суддів від 18.06.2007р. № 4-рп/2007, а також у низці його попередніх рішень, зокрема, від 24.06.1999р. № 6-рп/99 (справа про фінансування суддів), від 20.03.2002р. № 5-рп/2002 (справа щодо пільг, компенсацій і гарантій), від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 (справа про незалежність суддів як складову їхнього статусу), від 01.12.2004р. № 20-рп/2004 (справа про зупинення дії або обмеження пільг, компенсацій і гарантій), від 11.10.2005р. № 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і щомісячного грошового утримання), Конституційний Суд України наголошував, що частина 3 статті 22 Конституції України встановила, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, зокрема зменшення розміру довічного щомісячного грошового утримання суддів, що пов'язано із особливістю правового статусу суддів, як конституційних гарантій їх незалежності.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014р., за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу.

Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

У постанові Верховного Суду України у справі № 21-6664а15 від 6 липня 2016 року, суд висловив правову позицію, згідно якої, суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку. До стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, водночас відповідно до пункту 11 Перехідних положень Закону № 2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом. До набрання чинності Законом № 2453-VI зазначені правовідносини регулювались Законом України від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ «Про статус суддів» (далі - Закон № 2862-ХІІ), який визначає, що до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років. А також згідно з пунктом 3.1 постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах та календарний період проходження строкової військової служби.

Відповідно до п.8 ч.4, ч.6 ст. 47 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», незалежність судді забезпечується належним матеріальним і соціальним забезпеченням судді. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією гарантій незалежності судді.

Суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на одержання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу».

Частиною 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (зі змінами, внесеними Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015р.) встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016р. № 4-рп/2016 в справі № 1-8/2016 визначено, що частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання".

За правовою позицією Верховного Суду України, визначеній в постанові від 01.07.2014р. в справі № 21-244а14, правовідносини щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсія призначається за спеціальними законами, виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач має загальний стаж судді, що дає право на відставку та довічне грошове утримання - 28 років 09 місяців та 15 днів, що дає йому право на 90 % відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, а тому дії Бердянського об'єднаного управління ПФУ в Запорізькій області щодо встановлення йому щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 80% суддівської винагороди, тобто без урахування загального стажу судді, в тому числі половини строку навчання за денною формою у Харківському юридичному інституті, є протиправними, отже, позовні вимоги слід задовольнити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 267 КАС України суд вважає за необхідне зобов'язати відповідача подати у місячний строк з дня набрання постановою законної сили звіт про виконання судового рішення.

На підставі ст.47,141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», та керуючись ст. ст. 5, 6, 71, 160, 161-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, задовольнити. Визнати протиправними дії Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо встановлення ОСОБА_2 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в меншому розмірі, без урахування його загального стажу судді, в тому числі половини строку навчання за денною формою в Харківському юридичному інституті. Зобов»язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_2 стаж роботи, який дає право на відставку та на отримання довічного грошового утримання 1/2 строку навчання на денному відділенні Харківського юридичного інституту з 01.09.1986 року по 03.06.1990 року, що становить 1 рік 11 місяців. Зобов»язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, починаючи з 04 жовтня 2016 року, нарахувати та виплачувати ОСОБА_2 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до частини 3 статті 141 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» в розмірі 90 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді на час здійснення нарахування без обмеження граничного розміру, з урахуванням вже сплачених сум. Стягнути з Бердянського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 551 (п»ятсот п»ятдесят одну гривню), 20 коп. Зобов'язати Бердянське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати звіт про виконання судового рішення в місячний строк з дня набрання постановою законної сили Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду на протязі десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у судовому розгляді, але не були присутніми при проголошенні постанови суду, мають право її оскаржити на протязі десяти днів з дня отримання її копії.

Cуддя: