Справа № 826/7480/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

826/7480/16

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 грудня 2016 року № 826/7480/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мазур А.С., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю Торговий дім “Техекспо”

до

Центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про

скасування рішень про застосування фінансових санкцій,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю Торговий дім “Техекспо” (далі – відповідач, ТОВ Торговий дім “Техекспо”) звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Центрального об’єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач) про скасування рішень №31 та № 32 від 11.03.2016 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення про застосування фінансових санкцій на підставі частини 9 статті 106 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" винесено протиправно, оскільки зазначена норма Закону втратила чинність з 01.01.2011 та не діяла на дату прийняття оскаржуваних рішень.

Відповідач надав до суду заперечення в яких не погоджується з доводами позовної заяви, зазначивши, що Управлінням було правомірно винесено оскаржувані рішення, оскільки відповідно до п.7 розділу VIII Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" передбаченою, що на період до повного стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов’язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 01 січня 2011 р., в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 р. не настав, здійснюється фондами загальнообов’язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій, у зв’язку з чим просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник позивача у судовому засіданні адміністративний позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити відповідно до заявлених вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позовних вимог заперечував та просив відмовити в їх задоволенні посилаючись на подані до суду заперечення.

Судом на підставі ч. 4 ст. 122 КАС України ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив наступне.

Згідно з додатком №1 постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 року №1055 “Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України” УПФУ у Печерському районі міста Києва реорганізоване шляхом злиття в Центральне об’єднане УПФУ в місті Києві.

Співробітниками Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі міста Києва було проведено планову перевірку позивача щодо правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, контроль за нарахуванням та сплатою яких покладено на Пенсійний фонд України, а також достовірності відомостей, поданих до Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування за період з 18.11.2003 року по 22.02.2016 рік, за наслідками якої складено Акт №25 від 10.03.2016 року.

На підставі Акта перевірки від 10.03.2016 року № 25 управлінням Пенсійного фонду України у Печерському районі міста Києва винесені рішення від 11.03.2016 року, а саме:

- № 31 про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків у вигляді штрафу в сумі 27 896,19 грн.;

- № 32 про застосування фінансових санкцій за приховування (заниження) страхувальником сум заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, у вигляді штрафу в сумі 14 683,93 грн.

Позивач, не погодившись із вказаними рішеннями звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві із скаргою № 90 від 21.03.2016 року, в якій просив скасувати рішення про застосування фінансових санкцій №31 та 32 від 11.03.2016 року.

За результатами розгляду вказаної скарги, Головним управлінням Пенсійного фонду України в місті Києві було прийнято рішення №7868/09 від 21.04.2016 року, яким скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Управління Пенсійного фонду України у Печерському районі міста Києва від 11.03.2016 року №31 та 32 – без змін.

Не погоджуючись з правомірністю прийнятих рішень про застосування фінансових санкцій за донарахування органом Пенсійного фонду України або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків, позивач звернувся з даним позовом до суду про їх скасування.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов наступних висновків.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Спірні правовідносини, які виникли у сторін за даним адміністративним позовом стосуються порядку обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України. Притягнення страхувальників до відповідальності у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків врегульовано Законом України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування” та Інструкцією про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженою постановою Пенсійного фонду України за N 21-1 від 19.12.2003р. (у відповідній редакції), а також розділом 8 “Прикінцеві та Перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування” N 2464-VI.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі-Закон №1058) передбачено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Закону №1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Згідно з ч.6 ст. 20 Закону №1058 страхувальники зобов'язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Положення ч. 9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне пенсійне страхування “N 1058-IV визначали підстави застосування Пенсійним фондом фінансових санкцій до страхувальників, зокрема у таких випадках:

3) за приховування (заниження) страхувальником суми заробітної плати (виплат, доходу), на які нараховуються страхові внески, накладається штраф у розмірі всієї суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу), а в разі повторного протягом року такого порушення - штраф у триразовому розмірі суми прихованої (заниженої) заробітної плати (виплат, доходу);

4) за донарахування територіальним органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми.

01.01.2011 набрав чинності Закон України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” № 2464-VI від 08.07.2010 (далі-Закон №2464), яким було внесено зміни та виключено ряд положень Закону №1058.

Так, зокрема, на підставі Закону №2464 було виключено ч.9 ст. 106 Закону №1058.

Разом з тим, згідно з абз.5 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 ( в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі страхових внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, здійснюється фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такої заборгованості або застосування штрафних санкцій. Погашення заборгованості з використанням коштів, що надходять у рахунок сплати єдиного внеску, забороняється.

Відповідно до абз.6 п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №2464 на період до повного стягнення заборгованості із сплати страхових внесків за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування та сум штрафних санкцій, нарахованих та/або не сплачених у період до 1 січня 2011 року, в тому числі нарахованих внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011 року не настав, та відповідних штрафних санкцій за фондами загальнообов'язкового державного соціального страхування зберігаються повноваження щодо контролю за правильністю нарахування, своєчасністю сплати страхових внесків, застосування фінансових санкцій, якими вони були наділені до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п.9.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003 №21-1, до страхувальників за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування застосовуються фінансові санкції відповідно до повноважень, якими органи Пенсійного фонду були наділені до 1 січня 2011 року.

Згідно з п.9.3 вказаної Інструкції фінансові санкції за порушення норм законодавства про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування накладаються на страхувальника відповідно до частини дев'ятої статті 106 Закону України “Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування” у редакції, що діяла до 1 січня 2011 року, у таких розмірах: за донарахування органом Пенсійного фонду або страхувальником сум своєчасно не обчислених та не сплачених страхових внесків накладається штраф у розмірі 5 відсотків зазначених сум за кожний повний або неповний місяць, за який донараховано ці суми. Якщо за результатами перевірки виявлено в окремих місяцях суми донарахованих (своєчасно не обчислених) та не сплачених страхових внесків, то за кожне таке донарахування накладається штраф у порядку та в розмірах, визначених цим пунктом.

Пунктом 2 ч.9 статті 106 Закону N 1058-1V (у редакції, що була чинною на час виникнення заборгованості) передбачені випадки застосування фінансових санкцій виконавчими органами Пенсійного фонду до страхувальників, зокрема, за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) страхувальниками страхових внесків, у тому числі донарахованих страхувальниками або територіальними органами Пенсійного фонду, зокрема у вигляді нарахування пені в розмірі 0,1 відсотка суми недоїмки і фінансових санкцій.

Так, під час перевірки виявлено порушення повноти відображення у звітності сум доходу у вигляді заробітної плати, інших виплат та винагород, нарахованих (виплачених) платнику відповідно до умов трудового або цивільно-правового договору, сум грошового забезпечення, що включається до складу загального оподаткованого доходу, а саме відхилення страхових внесків за ставкою 33,2% за 2005,2006,2007 роки на суму 14 683,93 грн. (п.1.1. акту) та правильності нарахування та відхилення з утримання страхових внесків за ставкою 33,2 % за 2005,2006,2007,2008 роки та ставкою 2-5% за 2005,2007,2008 роки на суму 5 159,95 грн.

Отже, заборгованість у зв'язку з несплатою страхових внесків, а відтак і накладені штрафні санкції, які виникли за 2005,2006,2007 ,2008 роки мають бути стягнуті і після 1 січня 2011 року, оскільки зазначені заборгованість і штрафні санкції виникли в період дії пункту 4 частини дев'ятої статті 106 Закону № 1058, тобто відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення зазначеної заборгованості.

Так, зокрема, така позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 03.12.2013 року (справа №21-157а12), від 26.03.2013 року (справа №21-71а13), від 01.07.2014 (справа №21-208а14) та від 10.03.2015 (справа №21-30а15).

Відповідно до ч. 2 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.

Отже, з огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що територіальні органи Пенсійного фонду України мають право після 01.01.2011 нараховувати платникам єдиного соціального внеску фінансові санкції на підставі пп.3-4 ч.9 ст. 106 Закону України “Про загальнообов’язкове державне соціальне страхування, за умови, якщо така заборгованість зі сплати страхових внесків та фінансові санкції виникла саме до 01.01.2011, тобто на момент чинності вказаних положень Закону №1058.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Відповідачем доведено правомірність своїх рішень.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до положень ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.160-163 Кодексу адміністративного судочинства України.

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя А.С. Мазур