Справа № 2а-2078/10/1970
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року м. Київ К/800/36401/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України

в складі: Стародуб О.П. (доповідач), Пасічник С.С., Швець В.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу дочірнього підприємства «Люкс-Житло-1» приватного підприємства «Люкс» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013р. у справі за позовом Тернопільського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до дочірнього підприємства «Люкс-Житло-1» приватного підприємства «Люкс» про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2010 року Тернопільське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача адміністративно-господарських санкцій за невиконання у 2009 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів в розмірі 14600 грн. та пені в розмірі 240,90 грн.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03.08.2010р. у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013р. скасовано рішення суду першої інстанції, позов задоволено.

З таким рішенням суду апеляційної інстанції не погодився відповідач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати ухвалені судами рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та касаційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Згідно частини 1 статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадянських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інвалідів і не зайняте інвалідом.

В ході розгляду справи судами встановлено, що ДП дочірнього «Люкс-Житло-1» ПП «Люкс» є юридичною особою і використовує найману працю.

Відповідно до поданого відповідачем звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2009 рік середньооблікова кількість штатних працівників становила 23 осіб, серед яких не було інвалідів, а кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» становить 1 особу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протягом 2009 року щомісячно подавались звіти за формою №3-ПН про наявність вакансій, в тому числі для працевлаштування інвалідів, обов'язок відповідача щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати і працевлаштовувати інвалідів на створені робочі місця, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що в порушення вимог статті 18 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» відповідач подавав інформацію щодо наявності вакантних робочих місць для працевлаштування інвалідів за формою №3-ПН лише за березень, червень, липень, серпень, жовтень та листопад 2009 року, норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не виконав, а тому позивачем правомірно застосовано до відповідача адміністративно-господарські санкції та пеню.

З такими висновками апеляційного суду колегія суддів погоджується і вважає, що вони відповідають нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Мотиви та доводи касаційної скарги висновки суду не спростовують і є безпідставними, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідачем норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів не виконано, обов'язку щомісячного інформування центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів не дотримано, позивачем правомірно застосовано адміністративно-господарські санкції, передбачені частиною 1 статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», а тому апеляційний суд обгрунтовано прийняв рішення про задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що апеляційним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу адміністративного судочинства України,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «Люкс-Житло-1» приватного підприємства «Люкс» відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 13.06.2013р. у даній справі - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав та в порядку передбаченому главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: О.П. Стародуб

С.С. Пасічник

В.В. Швець