Справа № 815/5019/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5019/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.07.2016р. №42221-13,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про від 22.07.2016р. №42221-13, посилаючись на те, що належний йому на праві власності транспортний засіб марки Lexus RX350, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, обємом двигуна 3456куб.см., пальне бензин, показання спідометра 42729км., не є обєктом оподаткування у розумінні положень п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України.

Відповідач Ізмаїльська обєднана державна податкова інспекція Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області з позовними вимогами не погоджується, та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 24.10.2016р. вхід.№27924/16), наголошуючи, зокрема, на правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 22.07.2016р. №42221-13, оскільки за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки Lexus RX350, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, обємом двигуна 3456куб.см., у звязку з чим позивач, у розумінні положень п.п.267.1.1 п.267.1 ст.267 Податкового кодексу України, є платником транспортного податку.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що від повноважного представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшла заява (вхід.№32777/16 від 06.12.2016р.) про розгляд справи за її відсутності в порядку письмового провадження, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Як встановлено судом, та вбачається з матеріалів справи, 22.07.2016р. Ізмаїльською обєднаною державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області згідно з п.п.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України, та відповідно до п.п.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України, винесено податкове повідомлення-рішення №42221-13 щодо визначення суми податкового зобовязання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000грн.

Не погодившись з означеним податковим повідомленням-рішенням від 22.07.2016р. №42221-13, позивач ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання його протиправним та скасування.

Так, на думку суду, оскаржуване позивачем податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області від 22.07.2016р. №42221-13, винесено контролюючим органом неправомірно, безпідставно, та у порушення положень чинного, на момент виникнення спірних правовідносин, податкового законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу п.1 ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, 23.12.2014р. за ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки Lexus RX350, 2013 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, обємом двигуна 3456куб.см.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014року №71-VІІІ, який набрав чинності 01.01.2015р., статтю 267 Податкового кодексу України викладено у новій редакції, якою запроваджено транспортний податок.

Згідно положень статті 267 Податкового кодексу України (зі змінами та доповненнями) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування (підпункт 267.1.1).

Обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відповідно до ст.8 Закону України Про Державний бюджет України на 2016рік від 25 грудня 2015року №928-VIII, з 1 січня 2016року мінімальний розмір заробітної плати в місячному розмірі становить - 1378грн.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункту 267.4).

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 267.5.1).

Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку. Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року) (положення пункту 267.6).

Щодо обєктів оподаткування, придбаних протягом року, податок сплачується фізичною особою-платником починаючи з місяця, в якому виникло право власності на такий обєкт. Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до обєктів оподаткування транспортним податком встановлено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016р. №66 (зі змінами та доповненнми) відповідно до п.п.2,3 якої середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013р. №403 (Офіційний вісник України, 2013р., №44, ст.1576), де за ціну нового транспортного засобу (Цн) береться ціна нового автомобіля з урахуванням марки, моделі, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач.

Джерелом інформації для визначення ціни нового автомобіля є офіційні прайс-листи виробників (дилерів).

Відповідно до п.п.13, 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016р. №66 Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого базового податкового (звітного) періоду подає ДФС інформацію про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб встановлено Порядком визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013р. №403 (зі змінами та доповненнями), відповідно до п.3 якого середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: С ср= Ц н х (Г / 100) х (1 ± (Г к / 100), де Ц н - ціна нового транспортного засобу в Україні; Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1; Г к - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Судом встановлено, що 05.12.2016р. за результатами розгляду Листа ОСОБА_1 від 18.11.2016р. щодо визначення середньоринкової вартості легкового автомобіля марки Lexus RX350, з обємом циліндрів двигуна 3500куб.см., бензин, 2013 року випуску, пробігом 42729км., Міністерство економічного розвитку і торгівлі України на адресу ОСОБА_1 надіслано Лист-відповідь №3252-09/38999-09, за підписом заступника Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_3, у якому зазначено, що згідно з підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, та Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016р. №66, Мінекономрозвитку розраховує середньоринкову вартість легкового автомобіля та забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг. У звязку з чим, інформацію про автомобіль марки Lexus RX350, з обємом циліндрів двигуна 3500куб.см., бензин, 2013 року випуску, пробігом 42729км., можливо отримати на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку (http://www.me.gov.ua) натиснувши банер "Розрахунок середньоринкової вартості транспортних засобів" і у розділі "Транспортні засоби: розрахунок вартості" ввести в калькулятор дані про марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Так, судом зясовано, що середньоринкова вартість автомобіля марки Lexus RX350, 2013року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, обємом двигуна 3456куб.см., котрий належить позивачу - ОСОБА_1 становить 981669,15грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи розрахунком вартості автомобіля, роздрукованим з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, котрий здійснено відповідно до Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016р. №66.

Відповідно до п.п.267.2.1 п.267.2 ст.267 Податкового кодексу України, обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 1033500грн. (1378грн. х 750 розмірів мінімальної заробітної плати).

При цьому, відповідачем - Державною податковою інспекцією у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області до суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що сума податкового зобовязання по транспортному податку з фізичних осіб у розмірі 25000грн. розрахована контролюючим органом з урахуванням вимог Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016р. №66.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що середньоринкова вартість транспортного засобу позивача - ОСОБА_1 становить 981669,15грн., що є меншим ніж 750 розмірів мінімальної заробітної плати (1378 х 750 = 1033500грн.), суд дійшов висновку щодо обґрунтованості та правомірності позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про від 22.07.2016р. №42221-13.

Вищевикладене спростовує твердження відповідача, наведені у письмових запереченнях на адміністративний позов.

Відповідно до приписів ч.2 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Натомість, Державною податковою інспекцією у Приморському районі м.Одеси Головного управління ДФС в Одеській області, заперечуючи проти адміністративного позову, не надано суду жодних належних доказів на підтвердження та обґрунтування правомірності винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 15.06.2015р. №3407-17.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 правомірні, документально підтверджені, та обґрунтовані, базуються на положеннях чинного податкового законодавства, отже підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати підлягають стягненню з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1, відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 22.07.2016р. №42221-13, задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Ізмаїльської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Одеській області про від 22.07.2016р. №42221-13.

3. Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (Одеська обл., м.Ізмаїл, просп.Миру,10, кв.16, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) судовий збір у сумі 551(пятсот пятдесят одна)грн. 21коп.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.