Справа № 820/6902/15
Суддя: Старостін В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 р.Справа № 820/6902/15
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Старостіна В.В.

Суддів: Рєзнікової С.С. , Бегунца А.О.

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2016р. по справі № 820/6902/15

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області третя особа: Приватне акціонерне товариство "ОСОБА_2 кредит"

про скасування податкової вимоги,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1, звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Харківської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області в якому просила визнати незаконною та скасувати податкову вимогу № 1812-25 від 20.05.2015 року, згідно до якої платник податку зобовязаний терміново сплатити суму податкового боргу у розмірі 114 177,12 грн.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року по справі № 820/6902/15 адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржувану постанову в частині задоволення позовних вимог та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Позивач подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ФО-П ОСОБА_1 16.04.2015 року до контролюючого органу була подана податкова декларація платника єдиного податку фізичної особи підприємця з визначенням суми єдиного податку, яка підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками звітного періоду у розмірі 114 177,12 грн. при граничному терміні сплати самостійно визначених грошових зобов'язань 19.05.2015 року).

Відповідно до наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1 від 06.05.2015 року ФО-П ОСОБА_1 було сплачено грошові зобов'язання у розмірі 114 177,12 грн. на розрахунковий рахунок № 0437, що підтверджується також банківською випискою з ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» від 06.05.2015 року (а.с. 15).

В той же час, відповідно до банківської виписки ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» від 07.05.2015 року, вказаною банківською установою було повернуто підприємцю вищезазначене платіжне доручення № 1 від 06.05.2015 року без виконання, з огляду на необхідність уточнення платником розрахункового рахунку одержувача, що не заперечувалось сторонами по справі.

Враховуючи те, що ФО-П ОСОБА_1 вчасно не здійснено сплату грошових зобов'язань на діючий р/р № 0437 у загальному розмірі 114 177,12 грн., контролюючий орган дійшов до висновку, що дане зобов'язання набуло статусу податкового боргу.

У зв'язку з несплатою боржником узгодженого податкового зобов'язання у гранично встановлені строки, відповідачем винесено податкову вимогу № 1812-25 від 20.05.2015 року, яка була направлена відповідачу засобами поштового зв`язку та отримана позивачем 26.06.2015 року.

Згідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

У відповідності до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Таким чином, за несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов'язання у певний термін законодавцем для такого платника передбачено негативні наслідки.

Разом з тим, відповідно п. 38.1 ст. 38 ПК України, виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Відповідно до п. 129.6 ст. 129 ПК України, за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів (обов'язкових платежів) до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Пунктом 8.1 статті 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» від 05.04.2001 року № 2346-III (в редакції, чинній на момент переказу коштів) встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження.

Положенням п. 22.4 ст. 22 названого Закону передбачено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Що ж до проведення самого переказу грошей, то це є обов'язковою функцією, яку має виконувати платіжна система (п. 1.29 ст. 1 Закону № 2346-III). Відповідальність банків при здійсненні переказу визначається положеннями ст. 32 вказаного Закону, якою, зокрема, передбачено право отримувача на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Таким чином, враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про те, що виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань, а у разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Отже, здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету в визначений законодавством строк, має кваліфікуватися як дія хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов'язання, не можуть бути підставою для застосування негативних наслідків, передбачених законодавцем.

Крім того, для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у визначений законодавством строк, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

Колегія суддів наголошує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним судом України у постанові від 02.12.2015 року у справі № 21-3920а15.

Разом з тим, в матеріалах справи наявна копія платіжного доручення від 05.06.2015 року № 1 про сплату ФО-П ОСОБА_1 єдиного податку за І квартал 2015 року в сумі 114 080,12 грн. на розрахунковий рахунок № 0437 та квитанція від 16.06.2015 року № Q825066196 про спалу цього ж зобов'язання в розмірі 97,00 грн. (а.с. 16, 17).

Колегія суддів зазначає, зі змісту листа ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» від 21.07.2016 року № 06.1-15/2342 вбачається, що ПАТ «ОСОБА_2 національний кредит» повідомив, що банківською установою не було здійснено переказу коштів по платіжному дорученню № 1 від ФО-П ОСОБА_1 на суму 114 080,12 грн. по причині відсутності такого доручення від платника, однак сума залишку коштів на рахунку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 станом на 08.06.2015 року становила 114 080,12 грн. та 30.11.2015 року вищезазначена сума була перенесена на інший рахунок, відкритий у ПАТ «ОСОБА_2 кредит» на ім'я ФО-П ОСОБА_1 для обліку коштів для задоволення вимог кредиторів 7-ої черги, згідно реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ОСОБА_2 кредит».

Окрім того, колегія суддів наголошує, що платіжне доручення № 1 від 05.06.2015 року на суму 114 080,12грн. містить відмітку про його одержання банком 05.06.2015 року за підписом уповноваженої особи банківської установи.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що подання ФО-П ОСОБА_1 до установи банку платіжного доручення на перерахування суми грошового зобов'язання по сплаті єдиного податку здійснено позивачем у встановлені податковим законодавством строки, обов'язок позивача щодо сплати такого грошового зобов'язання у вказаних сумах припинився, однак платіжне доручення не було виконано виконано саме з вини банку, незважаючи на наявність на рахунках ФО-П ОСОБА_1 грошових коштів, у зв'язку з чим у податкового органу не має підстав для надсилання позивачу оскаржуваної податкової вимоги № 1812-25 від 20.05.2015 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана податкова вимога № 1812-25 від 20.05.2015 року винесена контролюючим органом неправомірно в звязку з чим підлягає скасуванню.

Отже, суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова суду першої інстанції від 13.09.2016 року відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновком суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків, щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують та доказів в їх обґрунтування відповідачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.09.2016р. по справі № 820/6902/15 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)ОСОБА_3
Судді(підпис) (підпис) ОСОБА_4 ОСОБА_5
Повний текст ухвали виготовлений 12.12.2016 р.