Справа № 201/15626/16-а
Суддя: Ткаченко Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/201/1135/2016р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016р. суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська - Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку скороченого провадження в приміщенні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

09.11.2016р. до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 до ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії (а.с. № 3-8).

В обґрунтування позову позивачка посилалася на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. було задоволено вимоги позивачки та зобовязано відповідача поновити виплату пенсії, як інваліду третьої групи з 01.06.2015р. Дана постанова виконувалась відповідачем до 01.05.2016р., а в подальшому її виконання було припинено з посиланням на положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 24.12.2015р. № 911-VIII. Вважаючи дії відповідача щодо припинення виплати пенсії, як інваліду третьої групи з 01.05.2016р. по 08.11.2016р. неправомірними, позивачка просила зобовязати ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську поновити виплату пенсії, як інваліду третьої групи з 01.05.2016р. по 08.11.2016р.

25.11.2016р. до суду надійшли заперечення підписані начальником управління ОСОБА_2, в яких вона просить відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 з посиланням на те, що дії відповідача є правомірними виходячи з положень Закону України від 24.12.2015р. № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України». Після звільнення позивачки з посади їй поновлено виплату пенсії з 08.11.2016р. (а.с. № 17-18).

У відповідності до положень ст. 1832 КАС України, справа розглядається в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. У випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставах яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Частинами 1, 2 ст. 71 КАСУ встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 86 КАСУ суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст. 99 КАСУ для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. було задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_1, визнано неправомірними дії УПФУ в Жовтневому районі м. Дніпропетровська щодо припинення виплати пенсії позивачці з 01.06.2015р. та зобовязано поновити виплату пенсії, як інваліду третьої групи з 01.06.2015р. (а.с. № 9)

При розгляді справи встановлено, що позивачці, як інваліду третьої групи, було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. № 3, 11, 17).

До 08.11.2016р. позивачка працювала на посаді головного спеціаліста Жовтневого відділу з питань призначення та перерахунку пенсій ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську, а 08.11.2016р. звільнено з посади державного службовця за угодою сторін на підставі п. 2 ст. 86 Закону України «Про державну службу» (а.с.№ 7,17).

02.08.2016р. у звязку з припиненням з 01.05.2016р. виплати пенсії, позивачка звернулася до відповідача із зверненням, в якому просила надати вмотивовану відповідь щодо невиплати в травні пенсії, як інваліду третьої групи та невиконання постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. (а.с.№10)

09.08.2016р. відповідач надав позивачці відповідь, в якій обґрунтував причини припинення виплати пенсії з 01.05.2016р., посилаючись на положення Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 911-VIII від 24.12.2015р. (а.с.№11).

Під час винесення 04.11.2016р. Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постанови, колегія суддів посилалася на те, що відповідно до п. 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015р. № 213-VIII, з огляду на те, що до 01.06.2015р. не було прийнято закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, то з вказаної дати втратили чинність зокрема норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. На теперішній час, особам, які підпають під дію Закону України «про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (а.с. № 9).

Статтею 47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» передбачений порядок виплати пенсії.

Відповідно 24.12.2015р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення № 911-VIII, відповідно до п.п. 2 п. 22 розділу ІІІ передбачено, що «Тимчасово, у період з 01.01.2016р. по 31.12.2016р.: особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються».

Як вбачається з копії довідки МСЕК позивачка є інвалідом третьої групи за загальним захворюванням (а.с. № 19), та як зазначено вище до звільнення 08.11.2016р. була державним службовцем.

З огляду на те, що відповідно до положень Закону України № 911- VІІІ від 24.12.2015р. позивачка не підпадає під категорію громадян, для яких обмеження щодо виплати пенсії не застосовуються, суд вважає що відповідач правомірно з 01.05.2016р. тимчасово припинив позивачці виплату пенсії, а в листопаді 2016р. поновив таку виплату у звязку з тим, що відповідачка звільнилася з державної служби.

Таким чином, з огляду на те, що в діях позивача судом не встановлено неправомірності, то в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ЦО УПФУ в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії слід відмовити.

Разом з тим, якщо позивачка вважає, що відповідач належним чином не виконує постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 04.11.2015р. та допускає порушення прав позивачки, які підтверджені даною постановою, вважаю за можливе розяснити їй, що вона має право звернутися до суду відповідно до положень ч..9 ст. 267 КАС України шляхом подачі заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених субєктом владних повноважень на виконання постанови.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено, то відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судовий збір сплачений позивачкою в розмірі 551грн.20коп. відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» в редакції від 02.03.2015р., яка набрала чинності 01.04.2015р., розділом ІІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 24.12.2015р. № 911-VIII, ст. ст. 6 11, 71, 94, 99, 1832 КАС України, суддя,

ПОСТАНОВИЛА:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Центрального обєднаного Управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про визнання дій щодо припинення виплати пенсії неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя Н.В.Ткаченко