Справа № 826/9106/16
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

12 грудня 2016 року м. Київ№ 826/9106/16

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва - Шулежко В.П., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України, заступника начальника Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України Парового В. про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

З позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 до Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України, заступника начальника Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України Парового В. про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем неправомірно не надано письмові відповіді за результатами розгляду скарг позивача.

Відповідач проти позову заперечував, вважаючи позовні вимоги необґрунтованими, а провадження таким, що підлягає закриттю на підставі п.1 ч.1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, справа розглядається в порядку скороченого провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що Головним слідчим управлінням СБУ порушено відношено позивача кримінальну справу за ч.1 ст.258-3, ч.3 ст.258, ч.2 ст.15, ч.2 ст.258, ч.1 ст.263 КК України.

До Генеральної прокуратури України з прокуратури Дніпропетровської області 18.10.2012 надійшла заява ОСОБА_1 від 03.10.2012 про злочин, у якій він повідомляв про незаконні дії працівників УСБУ у Дніпропетровській області та Головного слідчого управління СБУ при провадженні досудового слідства у кримінальній справі №755-12, на яку листом Генеральної прокуратури України від 31.10.2012 №04/4/1-3924-12 надано відповідь Начальнику Дніпропетровського СІЗО-3 УДДВП у Дніпропетровській області підполковнику внутрішньої служби Биховцю М.В. (для оголошення обвинуваченому ОСОБА_1), якою повідомлено, що заступником Генерального прокурора України 24.10.2012 у вказаній кримінальній справі затверджено обвинувальний висновок та її направлено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ для визначення підсудності. Порушень вимог КПК України з боку слідчих та оперативних працівників СБУ не встановлено, підстави для вжиття заходів прокурорського реагування відсутні.

05 листопада 2012 до Генеральної прокуратури України з прокуратури Дніпропетровської області надійшла заява ОСОБА_1 в порядку ст. ст. 234, 235 КПК України щодо неналежного розслідування слідчими Головного слідчого управління СБУ кримінальної справи №755-12, необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_2., ОСОБА_3. та з інших питань, на яку заявнику надано відповідь від 09.11.2012 за № 04/4/1-3924-12.

На підтвердження факту направлення вказаних листів відповідачем долучено до матеріалів справи копії списків згрупованих рекомендаційних відправлень, що пересилаються в межах України від 01.11.2012 та від12.11.2012, фіскальних чеків.

У січні та березні 2016 року ОСОБА_1 надіслав до Генеральної прокуратури України звернення щодо надання довідки від 30.10.2012, складеної за результатами розгляду його заяв (скарг) на дії працівників правоохоронних органів під час розслідування кримінальної справи №755-12, які направлено листом від 28.01.2016 №19-р за належністю до прокуратури Дніпропетровської області, оскільки у ньому позивач просив повідомити про результати розгляду його заяв, надісланих до прокуратури області. На звернення від 14.03.2016 надано відповідь 04.04.2016 № 04/4/2-3924-12 за підписом заступника начальника управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ. ОСОБА_1 роз'яснено, що чинним законодавством надання копій довідок та інших матеріалів перевірок не передбачено.

Разом з тим, як вже зазначено вище, позивач вважає, що відповідачем не розглянуто скарги та не надано письмові відповіді, у зв'язку з чим звернувся за захистом своїх прав до адміністративного суду із даним позовом.

У взаємозв'язку з наведеним слід зазначити, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України).

Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини ж, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань. Діяльність органів влади, у тому числі судів, щодо вирішення спорів, які виникають у публічно-правових відносинах, регламентується відповідними правовими актами.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ (частина перша статті 2 КАС України).

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України).

Вичерпний перелік публічно-правових спорів, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Водночас, згідно п.2 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи, що належить вирішувати в порядку кримінального судочинства.

Конституція України закріплює право людини і громадянина на судовий захист своїх прав і свобод і гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до положення частини другої статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Із заяви від 03.10.2012 ОСОБА_1 вбачається, що ним повідомлено про вчинення злочину, викладені доводи стосувались порушень кримінального процесуального законодавства під час провадження досудового слідства у кримінальній справі. У зверненнях від 21.01.2016 та 14.03.2016 ставились питання про надання копії довідки, складеної за результатами розгляду вказаних скарг. Тобто, відносини, що виникли між позивачем та Генеральною прокуратурою України є кримінально-процесуальними.

Статтею 12 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що його дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним законодавством.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органу досудового розслідування та прокурора врегульовано кримінальним процесуальним законодавством.

Частиною першою статті 1 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Статтею 303 Кримінального процесуального кодексу України передбачено підстави оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування.

Порядок розгляду таких скарг, передбачений частиною першою статті 306 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема, скарги на рішення та дії прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Зазначене обумовлює висновок, що у разі оскарження до суду рішення, дії чи бездіяльність прокурорів під час досудового розслідування кримінальної справи такі скарги суди повинні розглядати в порядку встановленому кримінальним процесуальним кодексом України.

Відтак, спірні відносини між сторонами в даній справі не є управлінськими та за своєю правовою природою є кримінально-процесуальними, а тому оскарження такої бездіяльності має відбуватися у тому ж процесуальному порядку і тим же судом, на який відповідно до закону покладені повноваження щодо перевірки й оцінки доказів у кримінальній справі, тобто судом із розгляду кримінальних справ.

В інакшому б випадку, захист прав позивача, з урахуванням обов'язковості дотримання вимог частини третьої статті 2 КАС України, вимагав би від адміністративного суду, до якого надійшла позовна заява, перевірити відповідність заяв вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, дотримання відповідачем приписів, установлених кримінально-процесуальним законодавством. Однак, адміністративний суд не має повноважень на здійснення такої перевірки та на відновлення можливих порушених у рамках кримінального процесу прав.

Крім того, Конституційним Судом України неодноразово висловлено у своїх рішеннях позицію щодо юрисдикції спорів, пов'язаних з оскарженням рішень, дій та бездіяльності органів та посадових осіб під час розслідування кримінальних справ, вирішення заяв і повідомлень про злочин.

Відповідно до ч.ч.4, 5 п.п.4.2 п.4 рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до управлінської сфери.

За змістом ч.5 пп.4.3 п.4, ч.5 п.5 рішення Конституційного Суду України від 14.12.2011 №19-рп/2011 компетентним національним судом, до юрисдикції якого належить розгляд скарг щодо прийняття рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності суб'єктом владних повноважень стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини, є суд, який спеціалізується на розгляді кримінальних справ.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, розглянувши 16.09.2015 справу №21-1666а15.

Виходячи з викладеного, питання, пов'язані з розглядом звернень щодо неналежного виконання слідчими та оперативними працівниками функціональних обов'язків під час розслідування кримінальної справи на предмет порушення ними вимог КПК України регулюються виключно кримінально-процесуальним законодавством.

Пунктом 1 частини першої статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі, та роз'яснює позивачеві, що він має право звернутися із позовом до суду у порядку кримінального судочинства.

Керуючись ст.ст.157, 160, 165 КАС України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України, заступника начальника Управління нагляду за додержанням законів органами СБУ, ДМС та ДПСУ Генеральної прокуратури України Парового В. про визнання незаконною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії.

Копію ухвали надіслати особам, що беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-ти денний строк з дня отримання ухвали.

Суддя В.П. Шулежко