Справа № 821/1798/16
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/1798/16
09 год. 26 хв.

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Перебийніс Н.Ю.,

за участю:

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, зобов'язати вчинити певні дії,

встановив:

Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (позивач, ДП "Херсонський облавтодор") звернулось до адміністративного суду з позовом до Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач, Херсонська ОДПІ), в якому просить скасувати податкову вимогу № 4026-17 від 04.11.16, рішення про опис майна у податкову заставу № 556 від 04.11.16, зобов'язати Херсонську ОДПІ надати позивачу розстрочення сплати грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 5496095 грн. за вересень 2016 року терміном на три місяці рівними частинами - з листопада 2016 року по січень 2017 року по 1832032 грн. щомісячно. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на протиправність та безпідставність відмови відповідача у наданні ДП "Херсонський облавтодор" розстрочення сум грошових зобов'язань за поданою заявою від 27.10.16 № 08-24/905, що оформлено листом від 25.11.2016 № 8009/9/21-03-17-02-09, оскільки, на думку позивача, подана ним заява цілком відповідала встановленій формі та містила всі необхідні документи. Таким чином, допущене ОДПІ порушення порядку розгляду заяви позивача та безпідставна відмова в її задоволенні порушує право позивача на розстрочення грошових зобов'язань та суперечить нормам ст. 100 Податкового кодексу України і положенням Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574.

Представники позивача прибули в судове засідання, заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд задовольнити їх з підстав, викладених у позовній заяві.

Херсонська ОДПІ Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області (відповідач) проти позову заперечує, вважає правомірною відмову ОДПІ у задоволенні заяви позивача про розстрочення, з посиланням на те, що підставою для складання та направлення на адресу платника податків листа від 25.11.2016 № 8009/9/21-03-17-02-09 стало порушення позивачем порядку звернення до контролюючих органів щодо відстрочення грошових зобов'язань, а саме: в заяві та доданих до неї документів не зазначено жодної обставини з переліку, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.10 N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин" (далі - Постанова № 1235).Також відповідач вважає, що жодною нормою чинного законодавства не передбачено обов'язку надання розстрочення на вимогу платника податків, це є правом Державної фіскальної служби та її територіальних підрозділів, суд не повинен втручатись у ці повноваження відповідача.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, хоч був повідомлений про день і час розгляду справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступних висновків.

ДП "Херсонський облавтодор" подало декларацію з податку на додану вартість за вересень 2016 року, в якій задекларувало до сплати до бюджету 5496095 грн. Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач звернувся до Херсонської ОДПІ та Головного управління ДФС у Херсонській області із заявами від 27.10.2016 № 08-24/905 та № 08-24/907, в яких просив про розстрочення сплати грошового зобов'язання з ПДВ у сумі 5496095 грн. терміном на три місяці рівними частинами - з листопада 2016 року по січень 2017 року по 1832032 грн. щомісяця.

До заяви було додано наступні документи: податкова декларація з ПДВ за вересень 2016 року, економічне обґрунтування щодо можливості погашення розстроченого податкового зобов'язання з ПДВ, графік погашення податкових зобов'язань з ПДВ, аналіз фінансового стану щодо встановлення загрози виникнення по ДП "Херсонський облавтодор", довідка про залишки коштів на поточних рахунках, баланс (звіт про фінансовий стан) станом на 30.09.16, звіт про фінансові результати (звіт про сукупний дохід) за січень-вересень 2016 року, баланс станом на 30.09.16, економічне обґрунтування та аналіз фінансового стану ДП "Херсонський облавтодор" на 30.09.16.

04.11.16 Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області сформувала податкову вимогу № 4026-17, якою повідомлено позивача, що станом на 03.11.16 сума податкового боргу по податку на додану вартість становить 5277467 грн., також відповідачем прийнято рішення про опис майна платника податків у податкову заставу № 556. Вказані рішення отримані позивачем 10.11.16.

Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області листом від 25.11.2016 № 8009/9/21-03-17-02-09 повідомила позивача про відмову у наданні розстрочення податкових зобов'язань, причиною відмови зазначено те, що в заяві та доданих до неї документів ДП "Херсонський облавтодор" не зазначено жодної обставини з переліку визначених Постановою № 1235, що є підставою для розстрочення грошового зобов'язання, підприємством надано довідку про залишки коштів на поточних рахунках, які не підтверджені документально банківськими установами. Оскільки сума розстрочення грошових зобов'язань була більше 3 млн. грн., відповідач листом від 07.11.16 № 6630/8/21-22-17-12 звернувся до ДФС України щодо розстрочення грошового зобов'язання позивача, листом-відповіддю ДФС України було повідомлено відповідача про відсутність підстав для надання такого розстрочення.

Вважаючи таку відмову відповідача у наданні розстрочення безпідставною і протиправною, а також прийняті податкову вимогу та рішення про опис майна в податкову заставу такими, що прийняті передчасно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Нормою пп. 17.1.5 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України (надалі - ПК України) платникові податків надано право одержувати відстрочення, розстрочення сплати податків або податковий кредит в порядку і на умовах, встановлених цим Кодексом.

Згідно пп. 20.1.29 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право приймати рішення про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, а також про списання безнадійного податкового боргу у порядку, передбаченому законодавством.

За змістом норм ст. 32 ПК України, зміна строку сплати податку та збору здійснюється шляхом перенесення встановленого податковим законодавством строку сплати податку та збору або його частини на більш пізній строк і здійснюється у формі: відстрочки; розстрочки. Зміна строку сплати податку не скасовує діючого і не створює нового податкового обов'язку.

Основні засади розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань визначені ст. 100 Податкового кодексу України, Порядком розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.13 № 574, постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.10 N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин".

У розумінні норми п. 100.1 ст. 100 ПК України, розстроченням, відстроченням грошових зобов'язань або податкового боргу є перенесення строків сплати платником податків його грошових зобов'язань або податкового боргу під проценти, розмір яких дорівнює розміру пені, визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього Кодексу. Відповідно до п. 100.2 ст. 100 ПК України, платник податків має право звернутися до контролюючого органу із заявою про розстрочення та відстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу. Платник податків, який звертається до контролюючого органу із заявою про розстрочення, відстрочення грошових зобов'язань, вважається таким, що узгодив суму такого грошового зобов'язання.

Відповідно до п.100.6 ст.100 ПК України розстрочені суми грошових зобов'язань або податкового боргу погашаються рівними частками починаючи з місяця, що настає за тим місяцем, у якому прийнято рішення про надання такого розстрочення.

Пунктом 100.4 статті 100 Податкового кодексу України передбачено, що підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань та податкового боргу та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Відповідно до пункту 3.1 Розділу ІІІ Порядку розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платників податків, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 10.10.2013 року № 574, для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) платник податків звертається до органу доходів і зборів за місцем свого обліку або за місцем обліку такого грошового зобов'язання (податкового боргу) з письмовою заявою, в якій зазначаються суми податків, зборів, штрафних (фінансових) санкцій (штрафів), пені, сплату яких платник податків просить розстрочити (відстрочити), а також строк розстрочення (відстрочення) та періоди сплати. При цьому окремо зазначаються суми, строк сплати яких ще не настав, а також строк сплати яких вже минув. До заяви додається економічне обґрунтування, яке складається з: переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин; аналізу фінансового стану; графіка погашення розстрочених (відстрочених) сум; розрахунків прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення.

Підставою для розстрочення грошових зобов'язань (податкового боргу) платника податків є надання ним достатніх доказів існування обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу такого платника податків, перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, і доказів існування таких обставин", а також економічного обґрунтування, яке свідчить про можливість погашення грошових зобов'язань (податкового боргу) та/або збільшення податкових надходжень до відповідного бюджету внаслідок застосування режиму розстрочення, протягом якого відбудуться зміни політики управління виробництвом чи збутом такого платника податків.

Згідно пункту 3.2 Розділу ІІІ Порядку, за результатами розгляду керівник (заступник керівника) органу доходів і зборів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви:

приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), яке оформляється на бланку відповідного органу доходів і зборів ;

відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав, наведених у пункті 3.1 цього розділу, та при недотриманні обов'язкових вимог, визначених цим Порядком.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що при прийнятті рішення про розстрочення чи відстрочення грошових зобов'язань контролюючим органом з'ясовується існування обставин, що є підставою для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань або податкового боргу заявника, а також здійснюється оцінка фінансово-господарського стану підприємства.

Положеннями п. 2.1 Розділу ІІ Порядку встановлено, що розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) можуть надавати в межах повноважень за кожним окремим випадком: Міністерство доходів і зборів України - без обмежень суми; головні управління Міндоходів в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві, Севастополі та Міжрегіональне головне управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників - на суму не більше 3 млн. гривень; державні податкові інспекції, спеціалізовані державні податкові інспекції - на суму не більше 300 тис. гривень.

Позивач зазначає, що п. 2 ч. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року N 1235 "Про затвердження переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, і доказів існування таких обставин" передбачено таку обставину, що є підставою для розстрочення грошових зобов'язань або податкового боргу, як - загроза виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов'язання або погашення податкового боргу в повному обсязі. Зазначена обставина повинна підтверджуватись висновком про результати аналізу фінансового стану заявника, що проводиться органом державної податкової служби за даними бухгалтерського обліку.

Саме за цією підставою розстрочення позивач і звернувся до ОДПІ та ГУ ДФС у Херсонській області із заявами про розстрочення. Не зазначення у бланку заяви конкретного пункту розділу Постанови № 1225 з переліку обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення податкового боргу, не є перепоною для розгляду заяви про розстрочення, оскільки дане питання контролюючий орган мав можливість з'ясувати або дослідженням доданих до заяви документів, або запросивши у платника податків додаткові відомості. Оскільки відповідач прийняв заяву до розгляду, додатково не вточнивши ніякі відомості, дослідив всі надані платником документи, підготувавши висновок щодо розстрочення грошових зобов'язань, суд приходить до висновку, що контролюючим органом було з'ясовано, які саме обставини платник податків вважає підставою для розстрочення грошових зобов'язань.

Як вбачається з висновку Херсонської ОДПІ, наданому суду, при вирішенні питання розстрочення та оцінці фінансово-господарського стану відповідач керувався Методичними рекомендаціями щодо встановлення загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу та проведення аналізу фінансового стану підприємств, які звертаються до органів Міндоходів для розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), які скеровані всім підпорядкованим органам листом Міндоходів України від 05.06.2013 N 7017/7/99-99-11-02-03-17. Ці Методичні рекомендації розроблено для оцінки фінансово-господарського стану підприємств з метою прийняття рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу) (далі - Методичні рекомендації), хоч ці рекомендації не мають ознак нормативного акту, обов'язкового до виконання, суд приймає до уваги, що і позивач також керувався даними рекомендаціями при поданні заяви про розстрочення.

Згідно п. 1.3 Методичних рекомендацій за результатами аналізу фінансового стану визначаються: загроза виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу підприємства; оцінка фінансово-господарської діяльності та платоспроможності підприємства; фінансова стійкість та динаміка основних показників діяльності підприємства; достатність заходів, які планується реалізувати для виконання розстрочених (відстрочених) грошових зобов'язань (боргу). Об'єктом аналізу фінансового стану є фінансові, виробничі та інвестиційні показники діяльності підприємства (п. 1.4). За результатами розгляду документів та аналізу фінансового стану підприємства-заявника керівник (заступник керівника) органу Міндоходів протягом 30 календарних днів з дати подання заяви, які у разі прийняття рішення органом ДПС вищого рівня розподіляються між органами Міндоходів різних рівнів відповідно до пункту 3.2 наказу N 1261, приймає рішення про розстрочення (відстрочення) сплати сум грошових зобов'язань (податкового боргу) або відмовляє платнику у розстроченні (відстроченні) письмово з викладенням причин відмови.

Після проведення аналізу фінансово-господарської діяльності підприємства-заявника органом Міндоходів складається висновок, який повинен мати такі основні розділи: загальна характеристика діяльності підприємства (назва, статус та інші реєстраційні дані, структура власників, основні узагальнюючі показники діяльності підприємства за поточний та минулий роки тощо); висновок щодо існування загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу з наведенням обґрунтувань; оцінка фінансово-господарського стану (фінансова, виробнича та інвестиційна діяльність) та висновок щодо платоспроможності або неплатоспроможності підприємства; оцінка резервів поліпшення ефективності функціонування підприємства та висновок про фінансову стійкість підприємства; оцінка забезпечення податкового кредиту; узагальнюючий висновок про доцільність застосування режиму розстрочення (п. 2.2).

Інформація згідно з вимогами Методичних рекомендацій (у тому числі аналітичні таблиці, додаткові матеріали та розрахунки) підприємством надається у добровільному порядку і використовується органом Міндоходів для встановлення загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу, проведення аналізу фінансового стану та формування висновку щодо доцільності застосування режиму розстрочення (відстрочення). Здійснення органом Міндоходів аналізу загрози виникнення, накопичення або непогашення податкового боргу та аналізу фінансового стану проводиться на підставі оригіналів документів (засвідчених підписом керівника та проставленням печатки підприємства), які надано у пакеті документів у вигляді додатків.

З висновку Херсонської ОДПІ вбачається, що при визначенні існування (відсутності) загрози виникнення податкового боргу контролюючий орган встановив, що у позивача фактично відсутня загроза виникнення боргу з ПДВ, оскільки коефіцієнт загрози виникнення податкового боргу (Кз або Кзн) складає 1,06, а при значенні Кз (або Кзн) більше одиниці підприємство забезпечено ресурсами для погашення податкових зобов'язань, загроза виникнення податкового боргу відсутня. Методикою (п. 3.1) встановлено, що при значенні Кз (або Кзн) більше одиниці підприємство може надати додаткову інформацію про очікуване надходження коштів у рахунок погашення дебіторської заборгованості до граничного терміну сплати з урахуванням особливості фінансової діяльності підприємства. Також підприємство може додатково пояснити рух коштів та поточних фінансових інвестицій, надати відповідні обґрунтування, розрахунки та розшифрувати структуру дебіторської заборгованості з наданням відомостей про чинники, які унеможливлюють її своєчасне отримання. Вся додаткова інформація, розрахунки та обґрунтування повинна бути документально підтверджена. Таким чином, на підставі цих даних заявник має додатково розрахувати Кз (або Кзн) і скласти висновок про неможливість виконання грошових зобов'язань. Контролюючий орган розглядає ці розрахунки, висновок і у разі визнання належно обґрунтованими за результатами аналізу встановлює наявну загрозу накопичення або непогашення податкового боргу. У разі якщо підприємство не в змозі надати зазначені обґрунтування, контролюючий орган визнає відсутність такої загрози, що є підставою для відмови у наданні розстрочення (відстрочення) сплати податкового боргу.

Як пояснили представники позивача в судовому засіданні, податкова інспекція не просила надати платника податків ніяких додаткових документів.

При оцінці платоспроможності підприємства відповідач встановив, що позивач має ознаки неплатоспроможності та не забезпечення оборотними коштами для виконання зобов'язань, коефіцієнт ліквідності склав 0,7. Цей коефіцієнт показує, скільки відсотків боргів підприємство зможе сплатити, а скільки перейде до розряду прострочених. Оцінка платоспроможності підприємства здійснюється для встановлення можливості погашення підприємством грошових зобов'язань (п. 3.2 Методичних рекомендацій). У випадку невідповідності коефіцієнта покриття теоретично виправданому значенню (якщо він менший 2) необхідно розглянути заходи, заплановані підприємством для забезпечення виконання короткотермінових зобов'язань. Підприємство може надати очікувані за період дії розстрочки (відстрочки) зміни обсягів оборотних активів та зобов'язань, які покращать платоспроможність підприємства. Наприклад, підприємство може надати копії господарських договорів (контрактів), за якими передбачено отримання коштів або інших активів, відомості про майбутні кредити банків або фінансових організацій, позики з бюджету тощо. Отже, значення коефіцієнта загальної ліквідності в даному випадку підтверджує загрозу виникнення податкового боргу у позивача, що є підставою для розстрочення грошових зобов'язань платника податків. Тобто, на час звернення позивача із заявою про розстрочення він мав ознаки неплатоспроможності, що є додатковим підтвердженням загрози виникнення (накопичення) податкового боргу.

Аналіз фінансової стійкості визначає наявність власного капіталу для ефективного ведення діяльності. Контролюючий орган встановив, що наявність власного оборотного капіталу (Кво), наявність власного оборотного і довгостроково залученого капіталу, який називається перманентним (Кпм), загальна величина капіталу для формування запасів і затрат (Ксум) мають значення менше нуля, що свідчить про нестійкий фінансовий стан, як правило, пов'язаний з порушенням платіжної дисципліни та зниженням рентабельності. Кризовий фінансовий стан свідчить про потенційну можливість банкрутства. При цьому значення всіх зазначених показників у позивача менші нуля. Підпункт 3.3 Методичних рекомендацій передбачає, що у разі коли за розрахунками підприємство має нестійкий або кризовий фінансовий стан, необхідно проаналізувати заходи для підвищення фінансової стійкості, які передбачено вжити підприємством протягом дії розстрочення .

Оцінка забезпечення податкового кредиту позивача свідчить про те, що платник не має достатньо обігових коштів. Основними показниками при з'ясуванні наявності та достатності забезпечення податкового кредиту є оборотні засоби, дебіторська заборгованість та основні показники діяльності підприємства протягом дії розстрочення. З метою забезпечення податкового кредиту рекомендується додатково отримувати від підприємств-заявників документи, які б засвідчували гарантію сплати розстрочених (відстрочених) сум. Такими документами можуть бути гарантійні листи із зазначенням конкретних активів, які підприємство самостійно виділяє у рахунок забезпечення податкового кредиту, поручительства платоспроможних підприємств тощо, які надаються заявниками у добровільному порядку. У разі отримання такого забезпечення ці відомості необхідно занести до договору про розстрочення у підпункт 6.4 "Особливі умови".

Узагальнюючий висновок контролюючого органу має відображати чітку позицію контролюючого органу щодо можливості або неможливості розстрочення підприємству-заявнику грошових зобов'язань та бути належно обґрунтованим. Саме такий аналіз фінансового стану платника надав відповідачу право вибрати один із варіантів рішень - відмовити в наданні розстрочки грошових зобов'язань (податкового боргу) платника або надати таке розстрочення.

ОСОБА_1 критеріїв оцінювання судом рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, є принцип законності, що закріплений у ч.2 ст.19 Конституції України, відповідно до якого органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В процесі судового розгляду відповідач, як суб'єкт владних повноважень, зобов'язаний надати докази правомірності свого рішення. Оцінюючи ці докази, суд зобов'язаний перевірити чи було вжито суб'єктом владних повноважень всіх необхідних дій на виконання своїх повноважень щодо перевірки і юридичної оцінки наданих заявником документів, витребування у заявника додаткових документів чи отримання інформації від інших осіб. В процесі розгляду встановлено, що суб'єкт владних повноважень не вчинив достатніх дій, тому суд вважає, що рішення відповідача про відмову в наданні розстрочення грошових зобов'язань з податку на додану вартість прийнято з порушенням вказаних приписів ПКУ, Порядку № 574, Методичних рекомендацій, відповідачем не були виконані вимоги щодо з'ясування існування обставин, що є підставою для розстрочення грошових зобов'язань, та не здійснено аналізу фінансово-господарського стану підприємства, що є обов'язковим при розгляді заяви платника податків про надання розстрочення.

Посилання відповідача в листі-відмові на те, що довідка про залишки коштів на поточних рахунках не завірена установою банку, суд не приймає до уваги, оскільки ні Порядком № 574, ні Методичними рекомендаціями не передбачено таких умов, відсутність такого засвідчення не впливає на прийняття рішення про надання розстрочки.

Інших підстав для відмови в наданні розстрочення відповідач в листі від 25.11.16 № 8009/9/21-03-17-02-09 не зазначив. Отже, відповідач не довів належними доказами наявність беззаперечних підстав для прийняття рішення про відмову в наданні розстрочення, саме рішення прийнято за підставами, які не передбачені вищевказаними законодавчими актами, у зв'язку з чим суд визнає його протиправним. Суд приходить до висновку, що позивачу неправомірно відмовлено в розстроченні сплати грошового зобов'язання.

Щодо позовних вимог, які полягають у зобов'язанні ОДПІ прийняти рішення про розстрочення грошового зобов'язання з податку на додану вартість, суд зазначає про наступне. При встановлені неправомірних дій, рішень суб'єкта владних повноважень, суд не може тільки зафіксувати протиправність дій або рішень, яка є очевидним для самого позивача, а й вжити певні заходи щодо відновлення порушеного права, можливим способом відновлення такого порушеного права є зобов'язання суб'єкта владних повноважень до вчинення цих дій.

Відповідач вважає, що суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень на відповідність критеріям, закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, не може втручатися у дискреційні повноваження відповідних органів та перебирати на себе їх функції. Позивач, в свою чергу, вважає, що діяльність ОДПІ чітко визначена законом, а саме: пунктом 3.2 Розділу ІІІ Порядку передбачено, що за результатами розгляду керівник контролюючого органу протягом 30 календарних днів з дати подання заяви про розстрочення або приймає рішення про розстрочення (відстрочення) грошових зобов'язань (податкового боргу), або відмовляє платнику в розстроченні (відстроченні) у письмовій формі за відсутності підстав.

Обмеження дискреційної влади як складова верховенства права і правової держави вимагає, насамперед, щоб діяльність як держави загалом, так і її органів, включаючи законодавчий, підпорядковувалася утвердженню і забезпеченню прав і свобод людини. Принцип верховенства права сформувався як інструмент протидії свавіллю держави, що виявляється в діях її органів як у цілому, так і окремих із них. Верховенство права - це розуміння того, що верховна влада, держава та її посадові особи, мають обмежуватися законом. Дискреційні повноваження обмежені правом. Саме тому проблема правових меж для дискреційних повноважень є найважливішим елементом принципу верховенства права. Адже питання обмеження свавілля держави щодо реалізації та гарантування прав людини є ключовим елементом цього принципу. В зв'язку з цим, конституційний принцип верховенства права не може ігноруватись судом в угоду дискреційним повноваженням органів влади і їх службових осіб. Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Однак, особливістю дискреційних повноважень є право адміністративного органу на власний розсуд прийняти одне з кількох можливих рішень, в залежності від певних обставин. В даному випадку, по-перше, відповідач має можливість прийняття одного із двох можливих рішень, а тому право діяти на власний розсуд чітко пов'язано з можливістю прийняття одного рішення із двох можливих, а не декількох. Ці варіанти рішень мають бути "задовольнити" або "відмовити". По-друге, вільному розсуду мають передувати певні обставини, в залежності від яких вибирається саме цей варіант прийняття рішення.

В даному випадку, як вбачається з вищенаведених правових норм, прийняття рішення про розстрочення грошових зобов'язань приймається за певною процедурою, яка включає у себе, перевірку та оцінку доказів, які представляє платник податків для підтвердження обставин, що свідчать про наявність загрози виникнення або накопичення податкового боргу, фінансового стану платника, перевірку та аналіз прогнозних доходів платника, що гарантують виконання графіка погашення. Висновок, складений начальником управління погашення боргу ОДПІ ОСОБА_3, свідчить про те, що не всі показники діяльності позивача дають підстави вважати доведеним факт загрози виникнення неплатоспроможності (банкрутства) заявника в разі своєчасної та в повному обсязі сплати ним грошового зобов'язання з ПДВ в повному обсязі. Разом з тим, Методичні рекомендації передбачають, що у випадках, коли при розрахунку деяких коефіцієнтів (зокрема, коефіцієнт загрози виникнення податкового боргу) їх значення не доводять факт такої неплатоспроможності, платник податків може надати додаткову інформацію з урахуванням особливості фінансової діяльності , надати додаткові розрахунки, розшифровки, відомості, документи, тощо.

Такі повноваження контролюючого органу щодо надання розстрочення виписані законодавцем не достатньо імперативно, а тому не дозволяють суду задовольнити таку позовну вимогу, оскільки існують різні умови, при яких є різні варіанти поведінки як відповідача, так і позивача, і надання розстрочення не є єдиним рішенням, яке залишається вчинити контролюючому органу при визнанні такої відмови в наданні розстрочення неправомірною.

Таким чином, суд в даному спорі не має достатніх підстав для зобов'язання відповідача надати позивачу розстрочення сплати грошового зобов'язання з ПДВ.

Але зобов'язання суб'єкта владних повноважень до вчинення дій по наданню розстрочення не є єдино можливим способом відновлення порушеного права позивача. Правила ст. 105 КАС України, стосовно зазначення позивачем у позовній заяві способу захисту судом порушених прав, не виключають можливості обрання іншого способу захисту самим судом. Зміст принципу офіційного з'ясування всіх обставин у справі зобов'язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права (постанова Верховного Суду України від 20.04.2010 року, ЄДРСР № 9341137).

Відповідно до ч. 2 ст. 162 КАС України, суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи недодержання ОДПІ порядку розгляду заяви ДП "Херсонський облавтодор" про надання розстрочення грошового зобов'язання, суд з метою належного захисту прав та охоронюваних законом інтересів дійшов висновку про зобов'язання ОДПІ повторно розглянути заяву ДП "Херсонський облавтодор" про надання розстрочення.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії відповідача, виходить з критеріїв оцінки рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до яких, зокрема, відносяться вчинення дій на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Що стосується позовних вимог про скасування податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, то суд вважає такі вимоги передчасними, оскільки розстрочення податкових зобов'язань (податкового боргу) ще не відбулось.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п. 54.3.1 - 54.3.6 п. 54.3 ст. 54 цього Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Якщо податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Відповідно до п. 95.2 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання такому платнику податкової вимоги. Таким чином, податковий орган набуває право на стягнення податкового боргу (в т.ч. і в судовому порядку) лише у разі, якщо платник податку не сплатив узгоджену суму податкового зобов'язання протягом 60 днів після винесення платнику податків податкової вимоги.

Податкова застава виникає, якщо платником податків не сплачено належну суму податку, яка була самостійно визначена в податковій декларації, в належний термін. Оскільки позивач не сплатив належну суму ПДВ, то відповідач мав всі законні підстави застосувати право податкової застави. Відповідно до п. 89.3. ст. 89 ПК України майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису. До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу. Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника органу державної податкової служби, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг. Оскільки податкове зобов'язання набуло статусу податкового боргу, то й майно позивача було цілком законно оформлено в податкову заставу. Сам факт виникнення податкової застави ніяким чином не впливає на позивача, податковий орган не звертався до суду для надання дозволу на погашення податкового боргу в сумі майна, що знаходиться в податковій заставі. Підстави для припинення податкової застави визначено у ст. 93 ПКУ.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до ст.94 КАС України та Закону України "Про судовий збір" з податкового органу підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 1378,00 грн.

Також суд повертає позивачу надмірно сплачений судовий збір в сумі 75028 грн., оскільки при поданні позову позивач повинен був сплатити 4134 грн.. судового збору, так як позовна заява містила три позовних вимоги немайнового характеру.

Керуючись вимогами ст.ст. 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Задовольнити позов частково.

Визнати протиправною відмову Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області у наданні дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" розстрочки грошового зобов'язання з податку на додану вартість у сумі 5496095 грн. листом від 25.11.16 за № 8009/9/21-03-17-02-09.

Зобов'язати Херсонську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Херсонській області повторно розглянути заяву дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" від 27 жовтня 2016 року № 08-24/905 про надання розстрочки грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 5496095 грн. та прийняти за результатами такого розгляду відповідне рішення.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на користь дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" () 1378 грн. (одну тисячу сімдесят вісім гривень нуль копійок) витрат по сплаті судового збору.

Повернути дочірньому підприємству "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" () з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в сумі 75028 грн. (сімдесят п'ять тисяч двадцять вісім гривень нуль копійок).

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 12 грудня 2016 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.3.3