Справа № 161/13412/16-а
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/766/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Заболотько Д.М.

представника позивача Єстремського А.А.

представника відповідача Бубнюк Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що предметом оскарження є постанова №676 адміністративної комісії виконавчого комітету Луцької міської ради від 30 вересня 2016 року про притягнення його до відповідальності. Ним, та багатьма іншими мешканцями їхньої вулиці, орієнтовно у 1970-х роках було зведено гаражі на АДРЕСА_1 , на землях військової частини, за погодженням з керівництвом цієї військової частини. Впродовж кількох десятиліть він та інші мешканці вулиць вільно користувалися цими гаражами. Проте, в останні роки Луцька міська вчиняє дії, які спрямовані на порушення його прав та прав інших мешканців. 31 червня 2016 року виконавчий комітет Луцької міської ради прийняв рішення №310-10 «Про демонтаж металевих конструкцій на вул.Гірній, 2, 2а», яким зобов`язав власників металевих конструкцій, які розташовані без правовстановлюючих та дозвільних документів на АДРЕСА_2 (37 металевих гаражів), протягом п`яти днів з дати ухвалення цього рішення, демонтувати їх за власний рахунок. Вважає таке рішення незаконним та таким, що порушувало права власників гаражів, а тому воно залишилося без виконання.

05 вересня 2016 року у дворах згаданих вище будинків було проведено виїзне засідання депутатської комісії по вирішенню питання демонтажу гаражів. На ньому мешканцям будинків було запропоновано з`явитись у департамент муніципальної поліції для складання заяв щодо встановлення осіб власників гаражів.

Проте, коли вони з`явились у департамент, на всіх власників гаражів було складено протоколи про адміністративне порушення і вручено повістки на 30 вересня 2016 року на засідання адміністративної комісії. 30 вересня 2016 року щодо ряду осіб, в тому числі відносно нього, відповідачем було винесено постанови № 676 про адмінправопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП.

Вважає цю постанову незаконною, оскільки він добросовісно та відкрито впродовж більше 40 років користувався прибудинковою територією. Ним не приховувався факт наявності на прибудинковій території гаража, оскільки його самовільно не зводив. Органи місцевого самоврядування, приймаючи територію бувшого військового містечка у комунальну власність, знали про наявність гаражів, у тому числі, його. Дані гаражі вже тоді були відображені на плані міста. Користувався ним він безперервно, впродовж більше 40 років, з відома органів місцевого самоврядування. Строки притягнення до адміністративної відповідальності давно минули, відповідно до ч. 1 ст. 38 КУпАП

Виконавчий комітет Луцької міської ради впродовж багатьох років не міг не знати про існування даних гаражів. Ці гаражі були предметом рішення виконкому від 01 червня 2016 року. Відтак, уже тоді виконавчий комітет знав про його гараж, а тому притягнення його до відповідальності більше, як через два місяці, з цієї дати є незаконним. Крім того, порушення, за яке його було притягнуто до відповідальності, він не вчиняв.

Із змісту постанови слідує, що суттю порушення є те, що 06 вересня 2016 року о 08 год. 35 хв. виявлено, що ОСОБА_1 порушив правила благоустрою м.Луцька, а саме: самовільно встановив металеву конструкцію (гаражі на прибудинковій території загального користування біля буд. №2 по вул. Гірна, у м. Луцьку, що є порушенням, передбаченим п.п.2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», прийнятих рішенням Луцької міської ради, від 29.07.2009 року № 44/2, за що передбачено відповідальність згідно ст.152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вважає дане твердження відповідача вважає незаконним, оскільки відповідальність за порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів визначено статтею 152 КУпАП, а пункт 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька забороняє самовільно встановлювати рекламоносії, різноманітні конструкції, інформаційно-рекламні плакати, стаціонарні малі архітектурні форми. Проте, правила благоустрою міста Луцька, як і Типові правила благоустрою, були затверджені задовго після того, як ним було зведено гараж, а тому порушити ці Правила він не міг. Крім того, гараж було зведено ним не самовільно, а за погодженням з компетентними на той час органами, і встановлений ним гараж не є рекламоносієм, конструкцією, інформаційно-рекламним плакатом, стаціонарною малою архітектурною формою в розумінні п. 2.5.5.1.13 Правил благоустрою м. Луцька. Визначення і перелік малих архітектурних форм наведено в ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Водночас, гараж, згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, належить до будівель (код класифікації 1242.1), а не малих архітектурних форм. Проте, заборони зведення будівель п.2.5.5.1.13 Правил благоустрою м.Луцька не містить.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративна відповідальність настає лише за наявності вини особи. Однак, з огляду на викладене вище, його вина відсутня, а тому відсутня адміністративна відповідальність за зведення гаража понад 40 років тому. Порушення, передбачене ст. 152 КУпАП, він не вчиняв, а тому вважає притягнення його до адміністративної відповідальності незаконним. Зазначає, що відповідачем складено постанову, фактичний виклад якої не відповідає дійсним обставинам, останнім не було об`єктивно з`ясовано, чи було вчинено ним адміністративне правопорушення, чи є його вина в цьому і чи підлягає він до притягнення до адміністративної відповідальності.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд скасувати вищевказану постанову, та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав, з підстав викладених в адміністративному позові, та просив суд їх задовольнити. Додатково пояснив, що при винесенні постанови не було повно та всебічно з`ясовано усіх обставин справи, постанова винесена виключно на підставі протоколу про адміністративне правопорушення. Складу правопорушення немає.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги адміністративного позову не визнав, заперечував щодо його задоволення, подавши суду письмове заперечення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

При цьому відповідно до ч.1 цієї ж статті кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З матеріалів справи вбачається, що 06.09.2016р. щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 842-16, відповідно до якого виявлено, що ОСОБА_1 самовільно встановив тимчасову споруду (металеву конструкцію) на АДРЕСА_3 , що є порушенням ст. 152 КУпАП, та п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька» від29.07.2009р.

Постановою № 676 від 30.09.2016р., винесеною на підставі протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Відповідно до статті 7 КУпАП , ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.

Як слідує із змісту статті 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний, в тому числі, з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 152 КУпАП, порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Вказаною статтею передбачено умисну форму вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення.

За твердженнями відповідача, порушення ОСОБА_1 п.п. 2.5.5.1.13 «Правил благоустрою м. Луцька», полягає у самовільному встановленні металевого гаражу на прибудинковій території загального користування біля будинку на АДРЕСА_3 .

Проте, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого частина 2 статті 71 КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному судді правомірності прийнятих ним рішень, не надано жодного доказу щодо самовільного встановлення саме ОСОБА_1 металевої конструкції (гаража).

Судом встановлено, що спірний гараж за вищевказаною адресою був побудований понад 40 років тому, на території військової частини № НОМЕР_1 , наданій у безстрокове користування виконавчим комітетом Волинської обласної Ради Народних депутатів. З 1972 по 1983 роки питання встановлення гаражів на вказаній території вирішувалось командирами зазначеної військової частини, і було дозволено військовослужбовцям, зокрема, батьку позивача, що проживав на АДРЕСА_4 - ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення гаража на території подвір`я, що прилягало до будинку АДРЕСА_3 .

Таким чином, спірний гараж був розміщений на території військової частини за розпорядженням командира частини № НОМЕР_1 .

Формулювання складу правопорушення «як самовільне встановлення металевої конструкції (гараж)» спростовується матеріалами справи, як в частині особи правопорушника, так і щодо самовільного встановлення спірного гаража.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, гараж був встановлений не ним особисто,а його батьком.

Зважаючи на заперечення позивача при складенні протоколу, суб`єкт владних повноважень мав би, використовуючи свої повноваження, зібрати докази, які б підтверджували відсутність дозвільних документів та спростовували свідчення позивача, проте таких доказів ні протокол, ні постанова не містять.

Жодних дій, спрямованих на з`ясування суб`єктивної сторони складу правопорушення адміністративна комісія не здійснила, зокрема, не було встановлено ким, в який період часу, на якій підставі було здійснено встановлення металевої конструкції.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що відповідачем не надано доказів на підтвердження заперечень, які б спростовували доводи позивача, а тому, із врахуванням встановлених обставин, вимога позову про скасування постанови є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 7, 71, 159- 163 КАС України, ст.ст. 9, 10, 152, 280, 288, 289, 293 КУпАП, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.
Скасувати постанову № 676 від 30 вересня 2016 року, винесену адміністративною комісією при виконавчому комітеті Луцької міської ради про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 152 КУпАП.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В.Івасюта