Справа № 803/944/16
Суддя: Макарик Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року Справа № 876/8588/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Макарика В.Я.

суддів - Большакової О.О., Глушка І.В.

за участю секретаря судового засідання - Гнідець Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області на постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року у адміністративній справі №803/944/16 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Пріоріті Компані» до Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2016 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест Пріоріті Компані» звернулося в суд з позовом до відповідача - Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області в якому просило скасувати податкові повідомлення-рішення № від 14.06.2016р., № від 14.06.2016р..

Постановою Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області від 14 червня 2016 року № та №.

Присуджено на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест Пріоріті Компані» за рахунок бюджетних асигнувань Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області судовий збір в сумі 4597,46 грн. (чотири тисячі п'ятсот дев'яносто сім грн. 46 коп.).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з помилковим застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.

Апелянт свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції було прийнято рішення з порушенням норм матеріального права а саме п.44.1, п.44.3, н.44.6 п.44.7 ст. 44. п.85.2 ст. 85 ПК України.

Згідно з п.44.1 ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансова звітність,, інші документи).

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до п.44.6 ст. 44 ПК України У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

У разі якщо посадова особа контролюючого органу, яка здійснює перевірку, відмовляється з будь-яких причин від врахування документів, наданих платником податків під час проведення перевірки, платник податків має право до закінчення перевірки надіслати листом з повідомленням про вручення та з описом вкладеного або надати безпосередньо до контролюючого органу, який призначив проведення перевірки, копії таких документів (засвідчені печаткою платника податків (за наявності печатки) та підписом платника податків - фізичної особи або посадової особи платника податків - юридичної особи).

Протягом п'яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.

У разі якщо під час проведення перевірки платник податків надає документи менше ніж за три дні до дня її завершення або коли надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу менше ніж за три дні до дня завершення перевірки, проведення перевірки продовжується на строк, визначений статтею 82 цього Кодексу.

У разі якщо надіслані у передбаченому абзацом першим цього пункту порядку документи надійшли до контролюючого органу після завершення перевірки або у разі надання таких документів відповідно до:абзацу другого цього пункту, контролюючий орган має право не приймати рішення за результатами - проведеної перевірки та призначити позапланову документальну перевірку такого платника податків.

Відповідно до п.85.2. ст. 85 ПК України, платник податків зобов'язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов'язані з предметом перевірки. Такий обов'язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання на виклик суду не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності згідно із ч.4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 25.04.2016 року по 29.04.2016 року посадовими особами Луцької ОДПІ на підставі пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1, пункту 78.2 статті 78 Податкового кодексу України проведено позапланову виїзну документальну перевірку ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період 01.01.2013 року по 13.05.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 13.05.2016 року №1956/14-02/39527123, яким встановлено порушення вимог пунктів 138.1, 138.2, 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138 Податкового Кодексу України, у результаті чого підприємством завищено від'ємне значення об'єкта оподаткування в загальній сумі 31120 грн., в т.ч. за 2015 рік в сумі 31120 грн., та занижено податок на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету в загальній сумі 87680 грн., в т.ч. за 2015 рік 87680 грн.; пунктів 198.1, 198.2, 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України, в результаті чого ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті в бюджет, на загальну суму 132000 грн., в т.ч. за червень 2015 року - 132000 грн.

На підставі вищевказаного акту, Луцькою ОДПІ винесено податкові повідомлення-рішення №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток приватних підприємств на 141497,50 грн., з яких: за податковими зобов'язаннями 113198,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 28299,50 грн., та №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 165000,00 грн., з яких: за податковими зобов'язаннями 132000,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями 33000,00 грн.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо протиправності вищевказаних податкових повідомлень-рішень Луцької ОДПІ Головного управління ДФС у Волинській області виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (далі ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим пункту 44.1 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об'єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України передбачено, що об'єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що формування витрат для визначення фінансового результату до оподаткування за звітний податковий період здійснюється виходячи з національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.. 4 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; для визначення фінансового результату звітного періоду необхідно порівняти доходи звітного періоду з витратами, що були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів.

Згідно з вимогами частини першої статті 9 вищевказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що будь-які документи (у тому числі договори, акти прийому-передачі, накладні тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій, зокрема, з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 ПК України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток, а також податковий кредит для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З матеріалів справи видно, що 01.04.2015 року між ТзОВ «НК «Аветра» (наймодавець) та ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» (наймач) укладено договір найму обладнання №1/01.04.2015, відповідно до умов якого наймодавець зобов'язується передати наймачеві у платне строкове користування обладнання, що належить наймодавцю згідно договору оренди обладнання №01/05.01.15 від 05.01.2015 року. Перелік обладнання, яке передається в користування, зазначається в Додатку №1, що є невід'ємною частиною договору. При передачі обладнання складається акт здачі-приймання. Строк найму становить один рік з моменту підписання Акта здачі-приймання. Плата за користування обладнанням становить 264000,00 грн..

Відповідно до додатку №1 до договору найму обладнання №01/01.04.2015 від 01.04.2015 року ТзОВ «НК «Аветра» передає у платне користування ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» резервуари стальні двохсторонні об'ємом 50 м.куб. в кількості 10 штук та резервуари стальні двохсторонні об'ємом 75 м.куб. в кількості 4 штуки.

Факт виконання умов договору підтверджується виписаними ТзОВ «НК «Аветра» податковими накладними від 22.06.2015 року №1401 та №1402, актами приймання-передачі ємкостей від 01.04.2015 року, від 30.06.2015 року (а.с.64-65), актами №ОУ-0000014, №ОУ-0000013 здачі-прийняття робіт (надання послуг) (а.с.29-30), а також листом директора ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» від 22.06.2015 №35, в якому останній просив припинити дію Договору найму обладнання №1/01.04.2015 року з 01.07.2015 у зв'язку з припиненням господарської діяльності.

Оплату за користування обладнанням здійснено в повному обсязі, що стверджується платіжними дорученнями №94 від 24.07.2015 та №107 від 18.08.2015 року.

Судом першої інстанції встановлено в судовому засіданні з пояснень представників позивача, ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» займалося оптовим продажем ПММ. Закупка необхідної кількості товару відбувалась згідно заявок покупців. Товар не завжди був реалізований саме в день поступлення, а отже оренда резервуарів була необхідна для ведення господарської діяльності товариства.

Суд першої інстанції взявши до уваги пояснення представників позивача вірно встановив, що реальність здійснення позивачем господарських операцій по оренді у ТзОВ «НК «Аветра» резервуарів, отже витрати та податковий кредит товариством за наслідками цих операцій сформовані правомірно. При цьому ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» підтверджено наявність господарської мети по оренді резервуарів для зберігання нафтопродуктів та належне оформлення первинних документів.

Водночас, як зазначено податковим органом у акті перевірки, ТзОВ «НК «Аветра» не могло передати резервуари в оренду (суборенду) позивачу, оскільки на момент укладання договору найму обладнання від 01.04.2015 року №1/01.04.2015 обладнання не перебувало у власності (оренді) ТзОВ «НК «Аветра». До таких висновків податковий орган дійшов виходячи з того, що відповідно до п.1.1 договору найму обладнання від 01.04.2015 року №1/01.04.2015 дане обладнання належить наймодавцю ТзОВ «НК «Аветра» згідно договору оренди обладнання №01/05.01.15 від 01.05.2015 року.

Щодо зазначених висновків Луцької ОДПІ суд апеляційної зазначає наступне.

В судовому засіданні представником відповідача надано копії договору найму обладнання від 01.04.2015 року №1/01.04.2015 (а.с.51-54) з якого видно, що в пункті 1.1 договору зазначено, що обладнання належить наймодавцю (ТзОВ «НК «Аветра») згідно договору оренди обладнання №01/05.01.15 від 01.05.2015 року. Однак, вказаний договір належним чином не завірений, більше того, як ствердили в судовому засіданні представники позивача та не заперечив представник відповідача, ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» первинні документи надсилало в адресу податкового органу електронною поштою.

В матеріалах справи наявна завірена копія договору найму обладнання від 01.04.2015 року №1/01.04.2015, у пункті 1.1. якого вказується, що обладнання належить наймодавцю (ТзОВ «НК «Аветра») згідно договору оренди обладнання №01/05.01.15 від 05.01.2015 року (а.с.55-57).

Також факт перебування в оренді ТзОВ «НК «Аветра» резервуарів на момент укладення договору із позивачем підтверджується договором найму обладнання №1/05.01.2015 від 05.01.2015 року (а.с.67-70), згідно умов якого ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія» (наймодавець) передала ТзОВ «НК «Аветра» (наймач) обладнання (резервуари стальні двохсторонні) у платне строкове користування. Факт передачі обладнання від наймодавця наймачеві засвідчений актом №1 приймання-передачі ємкостей від 05.01.2015 року (а.с.71).

Врахувавши вищевикладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки Луцької ОДПІ про відсутність у власності (оренді) ТзОВ «НК «Аветра» обладнання на момент його передачі ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Крім того, у акті перевірки від 13.05.2016 року №1956/14-02/39527123 відповідачем зазначено, що відповідно до Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затверджена спільним наказом Міністерства економіки України, Міністерства транспорту та зв'язку України, Міністерства палива та енергетики України, Державного комітету з питань технічного регулювання та споживчої політики від 20.05.2008 року №281/171/578/155 (далі Інструкція), резервуари, які перебувають в оренді, подаються на повірку орендодавцем або орендарем (залежно від умов договору). Зазначені ЗВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації у встановлено порядку згідно з ДСТУ 2708:2006 Метрологія. При цьому податковий орган зазначив, що жодних документів, які засвідчують повірку орендованих ЗВТ, товариством до перевірки не подано.

Згідно п.п. 4.1.1 п.4.1 Інструкції для забезпечення достовірності і єдності вимірювань маси та об'єму нафти і нафтопродуктів підприємства зобов'язані користуватися ЗВТ, що мають чинні відбитки повірочних тавр та/або свідоцтва про їх повірку чи державну метрологічну атестацію.

Як передбачає п.п. 4.1.2 п.4.1 Інструкції, підприємства повинні щороку до 1 грудня складати переліки ЗВТ, що перебувають в експлуатації і підлягають повірці згідно з Порядком складання переліків засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації і підлягають повірці, затвердженим наказом Держспоживстандарту України від 15 вересня 2005 року №262, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 4 жовтня 2005 року за №1139/11419, та подавати їх на погодження до територіальних органів Держспоживстандарту України за місцезнаходженням відповідного підприємства.

Відповідно до вимог п.п. 4.1.3 п.4.1 Інструкції повірці згідно із Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» підлягають вертикальні і горизонтальні резервуари, вимірювачі температури, рівня та густини, металеві рулетки з вантажем, метроштоки, рівнеміри, ПРК і ОРК, об'ємні лічильники, ваги, залізничні та автомобільні цистерни та інші ЗВТ, що використовуються під час визначення об'єму та маси нафти та нафтопродуктів.

Резервуари, які перебувають в оренді, подаються на повірку орендодавцем або орендарем (залежно від умов договору).

Зазначені ЗВТ підлягають повірці або державній метрологічній атестації у встановленому порядку згідно з ДСТУ 2708:2006 Метрологія. Повірка засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення або ДСТУ 3215-95 Метрологія. Метрологічна атестація засобів вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення, відповідно.

Повірку ЗВТ здійснюють територіальні органи Держспоживстандарту України та повірочні лабораторії, уповноважені згідно із Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» на здійснення повірки відповідних ЗВТ.

Використання для вимірювань об'єму та маси нафтопродуктів ЗВТ, що не пройшли повірку або державну метрологічну атестацію, забороняється.

Програмне забезпечення засобів вимірювальної техніки підлягає атестації відповідно до порядку, встановленого Держспоживстандартом України.

З норм вищевказаної Інструкції видно, що в разі оренди резервуарів обов'язок подавати на повірку останніх лежить на орендодавцю чи орендарю залежно від умов договору.

Згідно з пункт 5.1 договору найму обладнання №1/05.01.2015 від 05.01.2015 року (а.с.67-70), укладеного між ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія» (наймодавець) та ТзОВ «НК «Аветра» (наймач), обов'язок щодо складення переліку засобів вимірювальної техніки, її повірки та подання на погодження до територіальних органів Держспожистандарту України покладався на наймодавця, тобто ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія».

Листом від 29.03.2015 року №77/1 ТзОВ «Волинська нафтогазова компанія» повідомило ТзОВ «НК «Аветра» параметри переданих в оренду резервуарів та в додаток до даного листа надало копію градуювальної таблиці із протоколом повірки резервуварів об'ємним методом (а.с.72-132).

Також, в акті перевірки зазначено, що згідно єдиного реєстру зареєстрованих податкових накладних протягом 2014-2015 років ТзОВ «НК «Аветра» не встановлено відображення суми податкового кредиту та не було зареєстровано жодної накладної, які б підтверджували наявність отримання послуг оренди згідно договору №1/01.04.2015.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що при здійсненні господарської операції із позивачем щодо найму обладнання у ТзОВ «НК «Аветра» виникали податкові зобов'язання з ПДВ, які були відображені у єдиному реєстрі зареєстрованих податкових накладних, що в свою чергу підтверджується наявними в матеріалах справи зареєстрованими в ЄРПН податковими накладними (а.с.32-33).

Також, представником відповідача в судовому засіданні підтверджено факт відсутності розбіжностей між позивачем та ТзОВ «НК «Аветра» по ПДВ, при цьому вказав, що ТзОВ «НК «Аветра» не задекларувало податковий кредит по оренді обладнання.

Суд вважає, що платник податків (покупець товарів, послуг) не має обов'язку, повноважень та можливості здійснювати контроль за дотриманням своїм контрагентом вимог законодавства щодо ведення його господарської діяльності і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за вчинені порушення. Відтак, не відображення ТзОВ «НК «Аветра» у податковій звітності господарської операції по оренді обладнання не може слугувати підставою для позбавлення ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» права на податковий кредит по операції із суборенди обладнання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що встановлені в акті перевірки обставини не знайшли свого підтвердження, а досліджені судом докази підтверджують реальний характер отриманих позивачем від ТзОВ «НК «Аветра» послуг та їх зв'язок із господарською діяльністю.

згідно пункту 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами органу державної податкової служби та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Відповідно до пунктів 3-6 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, затвердженого наказом ДПА України від 22.12.2010 року №984 (далі - Порядок), акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

За результатами документальної перевірки в акті викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які мають відношення до фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби.

Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об'єктивно та в повній мірі, із посиланням на первинні або інші документи, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку, що підтверджують наявність зазначених фактів.

У висновку акта (довідки) документальної перевірки зазначається опис виявлених перевіркою порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, з посиланням на підпункти, пункти, статті законодавчих актів або загальний висновок щодо відсутності таких порушень.

В акті перевірки від 13.05.2016 року №1956/14-02/39527123 Луцька ОДПІ вказує на порушення ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» вимог податкового законодавства, а саме: п.138.1, 138.2, 138.4 та п.п. 138.8.1 п.138.8 ст. 138 ПК України.

Стаття 138 ПК України (в редакції з 01.01.2015 року) визначає різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, при цьому ж в акті перевірки не наведено жодних порушень щодо розрахунку амортизації основних засобів чи нематеріальних активів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що викладені в акті перевірки від 13.05.2016 року №1956/14-02/39527123 висновки контролюючого органу про нереальність здійснення господарських операцій між ТзОВ «НК «Аветра» та ТзОВ «Інвест Пріоріті Компані» є безпідставними. Відтак встановлене контролюючим органом порушення в частині заниження позивачем податку на додану вартість та заниження податку на прибуток по господарських операціях із вказаним контрагентом є необґрунтованим і недоведеним.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, тому відповідно до ч.1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200, ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а постанову Волинського окружного адміністративного суду від 13 липня 2016 року у адміністративній справі №803/944/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: В.Я. Макарик

Судді: О.О. Большакова

І.В. Глушко

Повний текст ухвали складений 13 грудня 2016 року.