Справа № 2а/1270/8755/12
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"16" листопада 2016 р. м. Київ К/800/16849/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Пасічник С.С.,
Стародуба О.П.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного територіального управління Міністерства надзвичайних ситуацій України в Луганській області про зобов`язання видати довідку та здійснити перерахунок заробітної плати,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 пред`явив в суд позов, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку заробітної плати за час роботи позивача з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження за період з 5 по 22 травня 1987 року;
- зобов`язати відповідача: здійснити перерахунок заробітної плати за час роботи в зоні відчуження з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС за вказаний період;
- відобразити проведення цього перерахунку в особовому рахунку з нарахування заробітної плати;
- видати довідку про заробітну плату, розраховану відповідно до вказаного перерахунку із зазначенням загальної суми заробітної плати за роботу в зоні відчуження, яка враховується для обчислення пенсії за період з 4 по 22 травня 1987 року в розмірі 2107,56 радянських рублів;
- стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену заробітну плату за час роботи з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження в період з 4 по 22 травня 1987 року в розмірі 2 копійки.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позову про перерахунок та стягнення недоплаченої заробітної плати за час роботи позивача по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження в період з 5 по 22 травня 1987 року і в цій частині позовні вимоги залишено без розгляду. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування ухваленого ним рішення та направлення справи на новий апеляційний розгляд.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ молодшим сержантом внутрішньої служби, водієм Самостійної воєнізованої пожежної частини №18 по охороні міста Стаханова та в період з 4 травня 1987 року по 22 травня 1987 року приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в зоні відчуження.

Участь позивача у роботах з ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС у зоні відчуження підтверджуються карткою обліку місця та тривалості роботи на об`єктах території Чорнобильської АЕС та в 30 кілометровій зоні.

Позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1-ї категорії та є інвалідом Чорнобильської катастрофи 3-ї групи, отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

4 квітня 2012 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення перерахунку заробітної плати за період його роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС за період з 4 травня по 22 травня 1987 року, посилаючись при цьому на Постанову ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 7 травня 1986 року №524-156, Постанову Держкомпраці СРСР та Секретаріату ВЦРПС від 27 грудня 1972 року №383/35, Постанову Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 10 червня 1986 року №207-7, Вказівки Управління пожежної охорони МВС УРСР від 17 грудня 1986 року №3/7/1587 та просив надати довідку здійсненого перерахунку заробітної плати для подачі її до Пенсійного фонду України.

Відповідач 28 квітня 2012 року повідомив позивача, що не має права на проведення перерахунку заробітної плати позивача згідно нормативних актів, зазначених позивачем в заяві, та видачі довідки щодо перерахованої заробітної плати.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

За перевіркою матеріалів справи, спір виник з приводу правомірності дій відповідача щодо не видачі позивачу довідки з перерахованим розміром його заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС на підставі нормативних актів на які він посилався в своїй заяві. При цьому однією з вимог позовної заяви було стягнення з відповідача недоплаченої заробітної плати за час роботи в зоні відчуження.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати лише відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період, та не може включати в розрахунок суми, які не були відображені у розрахунковому листі, а також не були встановлені та фактично отримані позивачем.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про здійснення перерахунку та стягнення заробітної плати позивача за період з 4 травня 1987 року по 22 травня 1987 року та залишаючи ці вимоги без розгляду, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений статтею 99 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки про порушення своїх прав, свобод та інтересів позивач повинен був дізнатись ще у 2001-2004 роках (наказ Управління пожежної безпеки та аварійно-рятувальних робіт Міністерства надзвичайний ситуацій України в Луганській області №210 від 11 грудня 2003 року «Про перерахунок заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС у 1086-1987 роках з урахуванням премії», виданий на підставі рішень судів по колишнім співробітникам пожежної охорони в Луганській області), та крім того отримавши відповідь на свою заяву подав позов з порушенням місячного строку на звернення.

У зв`язку з розсекреченням нормативно-правових актів урядів СРСР та УРСР, Міністерство праці та соціальної політики України видало лист від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986 - 1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища», який був адресований Міністерствам та іншим центральним органам виконавчої влади, Міністерству праці та соціального захисту населення Автономної Республіки Крим, Головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних державних адміністрацій, та яким було роз`яснено про те, які саме підприємства, організації, установи повинні були нараховувати заробітну плату за роботу в зоні відчуження 1986-1990 років з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та в якому порядку.

Даний лист в засобах масової інформації не був опублікований.

Позивач вважаючи, що його заробітна плата за період участі з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, обчислена без урахування чинних на той час законодавчих та нормативно-правових актів Союзу РСР та Української РСР, які тривалий час не були розсекречені, у квітні 2012 року звернувся до відповідача із заявою про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні відчуження на підставі розсекречених нормативно-правових документів та видачі відповідної довідки.

Листом від 28 квітня 2012 року №05/469 відповідач відмовив позивачу у такому перерахунку та видачі довідки.

Частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Конституційний Суд України у Рішенні від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 роз`яснив, що положення частин 2 статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995року №108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Збіг досить тривалого часу з моменту нарахування та виплати заробітної плати істотного значення не має у випадку, коли останній не знав і не міг знати про порушення його права на виплату грошового забезпечення у встановленому порядку і розмірі.

Отже, суд апеляційної інстанції не надав юридичної оцінки доводам позивача про те, що неправильність нарахування заробітної плати могла стати відома лише після ознайомлення з листом Міністерства праці та соціальної політики України від 13 квітня 2001 року №03-3/1652-018-2 «Про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986 - 1990 роках осіб, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища» та не врахував роз`яснень Конституційного суду України.

Вказані обставини є суттєвими при вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для залишення без розгляду частини вимог позовної заяви ОСОБА_1 .

Крім того, стосовно відмови судів попередніх інстанцій у задоволенні позову в частині визнання протиправними дій відповідача; відображення в особовому рахунку позивача на підставі здійсненого перерахунку, заробітної плати з урахуванням розсекречених нормативно-правових документів та видачі довідки, колегія суддів зазначає наступне.

Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та Законом України від 9 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та постановами Кабінету Міністрів України.

Згідно з частиною першою статті 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військоматами).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач є правонаступником установи де проходив службу позивач під час участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Згідно з пунктом 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Тобто, відповідач має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у розрахунковому листі позивача за відповідний період.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та судового рішення, судом першої інстанції не встановлювалось і не досліджувалось, яку саме заробітну плату (грошове утримання) було фактично нараховано і виплачено позивачу.

Не надав належної оцінки цьому і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій вказаним обставинам належної правової оцінки не надали, а тому ухвалені ними судові рішення не можна вважати законними та обґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги, але при цьому може встановлювати порушення норм матеріального чи процесуального права, на які не було посилання в касаційній скарзі.

Частинами другою та третьою статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини другої статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Допущене судами попередніх інстанцій порушення вимог процесуального законодавства є підставою для скасування оскаржених рішень і направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

При новому розгляді судам слід враховувати наведене та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 222, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2012 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 14 лютого 2013 року скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.
Судді В.В. Швець

С.С.Пасічник

О.П.Стародуб