Справа № 813/2998/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 р. Справа № 876/8446/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

представника позивача - Хрунь І. Ю.;

представника відповідача - Филипець Ю. М.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Статус МКС» на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Статус МКС» до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

09 вересня 2016 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Статус МКС» до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035846 від 30 серпня 2016 року.

В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що зазначені в Акті від 30 липня 2016 року дані габаритно-вагового контролю є необґрунтованими та не підтвердженими, а дії працівників відповідача щодо складання Акту № 0001951 від 30 липня 2016 року про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів - протиправними, оскільки на даний час не визначено процедуру габаритно-вагового контролю транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів у пунктах габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування та вимоги до облаштування цих пунктів.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідач під час винесення спірної постанови № 035846 від 30 серпня 2016 року діяв в межах повноважень, встановлених законом, та з урахуванням вимог, встановлених ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України. Позивач, в свою чергу, не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, позивачем - товариством з обмеженою відповідальністю «Статус МКС», подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права.

Представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечив та просить таку залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що 30 липня 2016 року на автомобільній дорозі Київ-Чоп 610 км + 115 м посадовими особами відповідача було зупинено для здійснення габаритно-вагового контролю автомобіль ТзОВ «Статус МКС» марки КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_1.

Відповідно до результатів зважування, навантаження на осі автомобіля становило: 1) 8650 кг, 2) 13100 кг, 3) 13550 кг, разом 35300 кг, що є порушенням вимог п. 22.5. Правил дорожнього руху в частині максимального навантаження на здвоєні осі - 16 т.

За результатами зважування складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю, Акт № 0001951 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів та Розрахунок № 184 плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Розглянувши справу про порушення законодавства про автомобільний транспорт, начальником управління Укртрансбезпеки у Львівській області винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035846 від 30 серпня 2016 року, якою за допущення надання послуг з перевезень вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст. 39 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», на ТзОВ «Статус МКС» накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 1700,00 грн.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України. Державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державний контроль за додержанням суб'єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту, вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів законодавчо регульованої сфери, що визначають організацію перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснює урядовий орган державного управління з питань контролю на автомобільному транспорті.

Частиною 2 ст. 29 цього ж Закону передбачено, що з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 48 цього ж Закону у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов'язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Згідно зі ст. 60 цього ж Закону за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 22.5. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі - Правила дорожнього руху), передбачено, що за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

В матеріалах справи містяться результати зважування автомобіля марки КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_1, від 30.07.2016 року (а. с. 25), відповідно до яких навантаження на осі автомобіля становило: 1) 8650 кг, 2) 13100 кг, 3) 13550 кг, разом 35300 кг. Вказане свідчить про те, що для руху транспортного засобу - автомобіля марки КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_1 позивач повинен був мати документи, визначені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки навантаження на здвоєні осі автомобіля перевищує максимально дозволене навантаження у розмірі 16 т, встановлене п. 22.5. Правил дорожнього руху.

Суд апеляційної інстанції наголошує, що документи, визначені статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», на перевезення вантажу автомобілем марки КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_1 30 липня 2016 року були відсутні, даний факт не заперечується також і апелянтом.

Суд першої інстанції вірно вказав на необґрунтованість твердження позивача про невідповідність засобу вимірювальної техніки вимогам законодавства та про відсутність інформації про використовувані автомобільні ваги, оскільки представником відповідача до матеріалів справи долучено копії свідоцтва про державну метрологічну атестацію № 34-1372 від 09 серпня 2007 року, сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки № UA-MI/1-2195-2007 від 21 листопада 2007 року, свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 34-00/3517 від 08 липня 2017 року, відповідно до яких вага автомобільна підкладна моделі Cheklode Freeweigh № 008178, якою здійснювалось зважування автомобіля позивача, зареєстрована в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки та відповідає вимогам ГОСТ 29329-92.

Стосовно твердження позивача про те, що на даний час не визначено процедуру габаритно-вагового контролю транспортних засобів у пунктах габаритно-вагового контролю на автомобільних дорогах загального користування суд апеляційної інстанції зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» від 27 червня 2007 року № 879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні.

Крім того, суд зазначає, що допущені посадовими особами відповідача помилки та неточності в Довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю (зокрема, датою документа зазначено 27 липня 2016 року, допущено помилку в зазначенні довжини автомобіля) не впливають на встановлення факту порушення позивачем п. 22.5. Правил дорожнього руху та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт». З цих же підстав суд не бере до уваги твердження позивача про невідповідність результатів зважування автомобіля марки КАМАЗ 6520, номерний знак НОМЕР_1, здійсненого 30 липня 2016 року та зважування цього ж автомобіля, здійсненого 17 червня 2016 року.

Також, суд першої інстанції вірно не врахував доводи позивача стосовно того, що автомобіль позивача не було затримано відповідно до вимог Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та ст. 265-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що, на думку позивача, свідчить про відсутність порушень вимог п. 22.5. Правил дорожнього руху та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки відповідач у справі не наділений повноваженнями затримувати транспортний засіб та доставляти його на спеціальний майданчик чи стоянку, оскільки такий обов'язок покладається на органи Національної поліції.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу № 035846 від 30 серпня 2016 року - відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Статус МКС» - залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року в справі № 813/2998/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Ухвалу складено в повному обсязі 12 грудня 2016 року.