Справа № 199/7350/16-а
Суддя: Руденко В. В.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/7350/16-а
ПОСТАНОВА

іменем України

09.12.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді - Руденко В.В.

при секретарі - Куземі О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Дніпра адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Батечка Ігоря Олександровича про визнання противоправними дій суб'єкта владних повноважень в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії АР №004722 від 29 вересня 2016 року та визнання дій інспектора протиправними.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 вересня 2016 року відповідачем була винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії АР №004722 від 29 вересня 2016 року та накладено на позивача адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн., у зв'язку з тим, що позивач 29.09.2016 року о 21.20 год., керуючи автомобілем НОМЕР_1 рухався по вул. Набережна Перемоги в м. Дніпрі та у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 «в» ПДР. Однак відповідно до складеної постанови він був притягнутий за ч.2 ст. 122 КУаП, в той час як порушення передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.

З винесеною постановою не згоден за вищенаведених підстав, тому просить суд її скасувати. Також позивач вважає,що відповідач незаконно розглянув справу на місці зупинки транспортного засобу,тому просить суд визнати дії інспектора протиправними в частині розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги пітримав у повному обсязі, надав суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував частково, свої дії в частинірозгляду справ на місці зупинки транспортного засобу вважає правомірними, проте, в постанові ним дійсно допущено помилку в частині застосування норми КУпАП.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши наявні докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 29 вересня 2016 року відповідачем у відношенні позивача було винесено постанову серії АР № 0047222 по справі про адміністративне правопорушення, де відповідач зазначив, що 29 вересня 2016 року о 21.20 год., позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухався по вул. Набережна Перемоги та у якого не горіла лампа лівої фари в режимі ближнього світла в темну пору доби, чим порушив п. 31.4.3 «в» ПДР. Згідно даної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 425,00 грн. на підставі ч. 2 ст. 122 КУпАП, що підтверджується зазначеною вище постановою, наявною в матеріалах справи.

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Правил дорожнього руху, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства України.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП передбачено, що може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, в районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених Законом.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 6 ст. 71 КАС України передбачено, якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Як було встановлено в ході розгляду справи, відповідач притягнутий до відповідальності за адміністративне правопорушення відповідно до ч.2 ст. 122 КУаП України Порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз'їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв'язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди. Однак відповідно пояснень сторін та складеної постанови позивач порушив п. 31.4.3 «в» ПДР, що відповідає порушенням, передбачених ч 1. ст.121 КУпАП, а сааме: керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині скасування постанови АР № 004722 від 29.09.2016 року підлягають задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають з наступних підстав.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, зважаючи на те, що статтею 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Дійсно, Рішенням Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини дано офіційне тлумачення положенню частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення». Конституційний Суд України зазначив, що в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Проте, з 08 серпня 2015 року (тобто після ухвалення Конституційним Судом України вказаного вище Рішення) набрав чинності Закон України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року, яким внесені зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення. Цими змінами законодавець наділив органи Національної поліції правом розглядати справи про адміністративні правопорушення, у тому числі, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Уповноваженими працівниками підрозділів Національної поліції штраф може стягуватися на місці вчинення адміністративного правопорушення незалежно від розміру виключно за допомогою безготівкових платіжних пристроїв (стаття 222 КУпАП). Справи про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, розглядаються за місцем оброблення та обліку таких правопорушень (стаття 276 КУпАП). Наведеним вище Законом України № 596-УІІІ від 14.07.2015 року внесені зміни і до статті 258 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в якій визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається. Так, законодавець звільнив Національну поліцію від складання протоколу у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до її компетенції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. При цьому, уповноважені органи (посадові особи) отримали право на місці вчинення правопорушення виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Слід також зазначити, що Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року законодавець позбавив осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху права на складання протоколу, віднісши їх розгляд до скороченого провадження.

Аналізуючи наведені вище норми Кодексу України про адміністративні правопорушення в редакції, чинній на час вчинення спірних дій та прийняття спірної постанови (29.09.2016 року), суд дійшов висновку, що працівники органів і підрозділів Національної поліції з 08 серпня 2015 року наділені Законом № 596-УІІІ від 14.07.2015 року правом розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення, у тому числі, на місці вчинення правопорушення. Зазначений Закон не визнаний неконституційним, а відтак, є обов'язковим до виконання, як нормативно-правовий акт вищої юридичної сили.

Враховуючи вище викладено суд вважає відмовити позивачу в частині позовних вимог щодо визнання противоправними дій суб'єкта владних повноважень в частині розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 69, 71, 104, 122, 159, 160, 163, 171-2 Кодексу адімінстративного судовчинства України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Батечка Ігоря Олександровича про визнання противоправними дій суб'єкта владних повноважень частині розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці його вчинення та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,- задовольнити частково.

Скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 29 вересня 2016 року серії АР №004722 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. на ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП, винесену інспектором 3 роти 4 батальйону Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції Батечком Ігорем Олександровичем.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Управління патрульної поліції у місті Дніпропетровську Департаменту патрульної поліції на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня отримання її копії апеляційної скарги.

Суддя