Справа № 823/627/16
Суддя: Швед Е.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2016 року м. Київ К/800/25050/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:

Головуючого судді Шведа Е.Ю.,

суддів Горбатюка С.А.,

Мороз Л.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу за

касаційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року

у справі № 823/627/16

за позовом ОСОБА_2

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича

про визнання фактів, скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (Фонд) на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В.В., в якому просив:

- визнати його вкладником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») на день складання Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» переліку (реєстру) вкладників (02 жовтня 2015 року) з вкладом у розмірі 27500 грн.;

- визнати, що вимоги пп. 6 п. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не можуть розповсюджуватися на проведену банківську операцію від 18 грудня 2014 року у розмірі 27500 грн.;

- скасувати рішення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» щодо включення його вимоги на вказану суму до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Дельта Банк»;

- зобов'язати відповідача прийняти рішення про включення його до переліку (реєстру) вкладників станом на 02 жовтня 2015 року із зазначеним вкладом.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року, позовну заяву залишено без розгляду в зв'язку з пропуском строку звернення до суду з позовом.

У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить рішення судів скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин справи, суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом, поважні причини для його поновлення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Ч. 2 ст. 99 КАС України визначено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що початок перебігу строку звернення до адміністративного суду пов'язується з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Ч. 1 ст. 100 КАС України імперативно визначено, що адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як встановлено судами, предметом даного позову є вимоги позивача щодо включення його вимоги на суму 27500,00 грн. за договорами на відкриття та обслуговування поточних рахунків, укладених в березні та липні 2014 року, до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який затверджено 02 жовтня 2015 року.

18 грудня 2014 року позивач вчиняв дії, спрямовані на перерахування коштів, які містились на рахунках в ПАТ «Дельта Банк», в сумі 27500,00 грн. на рахунок, відкритий в АТ «Райффайзен Банк Аваль». Однак, зазначені кошти були зняті з рахунків позивача та прийняті в касу ПАТ «Дельта Банк», але на рахунок в іншому банку не були перераховані

19 січня 2015 року позивачем подана заява до ПАТ «Дельта Банк» в Черкаському відділенні, щодо неперерахування банком його коштів за призначенням по здійсненій банком касової операції в касі банку у розмірі 27500,00 грн. з 18 грудня 2014 року.

19 червня 2015 року позивач звернувся з заявою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», про те що банком не здійснено перерахування коштів у розмірі 25700, 00 грн.

22 червня 2015 року тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» надала відповідь, що дані кошти вважаються кредиторськими вимогами до неплатоспроможного банку.

Того ж дня позивач звернувся з листом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» про перерахування коштів з його рахунку у ПАТ «Дельта Банк» в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та отримав кошти, які були на рахунках у розмірі 56,94 грн.

31 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» надав відомості Черкаському окружному адміністративному суду у справі № 823/1653/15, що кошти у розмірі 27500,00 грн. прийняті, але не відправлені і знаходяться на рахунку кредиторської заборгованості № 290252302.

З наведених обставин судами зроблено висновок про те, що вказана сума коштів позивача не була включена до переліку вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що позивачу було відомо ще в червні 2015 року, адже він звертався з цього приводу до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк», відтак з вказаного часу слід рахувати початок перебігу строку звернення до суду з даним позовом.

Проте, такі висновки судів щодо встановлення часу, з якого почався перебіг строку звернення позивача до суду з даним позовом, є помилковими з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ч. 4 ст. 44 вказаного закону Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Наведені норми закону кореспондують з ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», відповідно до змісту якої Уповноважена особа Фонду складає перелік рахунків вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду. Фонд не пізніше ніж через 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розміщує оголошення про початок відшкодування коштів вкладникам на офіційному веб-сайті Фонду.

З аналізу наведених норм закону вбачається, що формування переліку рахунків вкладників банку, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, здійснюється Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги, слід зробити висновок, що такі вимоги можуть бути заявлені ним тільки після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку та, безумовно, після того, як позивач дізнався про порушене право, тобто про невключення його рахунку до переліку (реєстру) рахунків вкладників ПАТ «Дельта Банк», які мають право на відшкодування коштів за вкладом за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який затверджено 02 жовтня 2015 року. Відповідно, з моменту коли позивач дізнався про порушене право (про невключення його рахунку до переліку (реєстру) рахунків вкладників) слід рахувати перебіг строку звернення до суду з позовом.

Вказані обставини ні судом першої, ні судом апеляційної інстанції не встановлювались.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення позовної заяви без розгляду. Суд апеляційної інстанції на вказані порушення норм процесуального права уваги не звернув та не виправив допущені судом першої інстанції помилки.

Суд касаційної інстанції не має повноважень виправити допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 КАС України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до постановлення незаконної ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Отже, касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення судів - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 06 червня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та не підлягає оскарженню, проте може бути переглянута з підстав, у строк та у порядку, визначених статтями 237, 238, 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: