Справа № 825/1611/16
Суддя: Кашпур О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Чернігів Справа № 825/1611/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді - Кашпур О.В.,

за участі секретаря - Пушенко О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департамента патрульної поліції Національної поліції України про визнання дій неправомірними, стягнення компенсації за затримання розрахунку при звільненні та компенсації за невикористану відпустку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України та просив визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення йому розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 07.11.2015 по 22.03.2016; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 невиплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з служби з 07.11.2015 по 22.03.2016 в розмірі 1765,30 грн.; стягнути з відповідача на його на користь компенсацію за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні 23.03.2016 р. по день проведення розрахунку 28.04.2016 р. в сумі 8694,63 грн.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги та просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо здійснення йому розрахунку грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 07.11.2015 по 22.03.2016; стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 невиплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з служби з 07.11.2015 по 22.03.2016 в розмірі 3089,78 грн.; стягнути з відповідача на його на користь компенсацію за весь час затримки виплати розрахунку при звільненні 23.03.2016 р. по день проведення розрахунку 28.04.2016 р. в сумі 8717,02 грн.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що його було звільнено з національної поліції 22.03.2016 та лише згодом 28.04.2016 з ним було здійснено остаточний розрахунок, отже на думку позивача розрахунок було здійснено із затримкою у 26 робочих дні. Позивач вважає, що таким чином відповідачем порушено положення статей 116, 117 КЗпП, якими передбачений обов'язок виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні. Крім того, позивач зазначає про те, що відповідно до наказу ДПП від 22.03.2015р. № 55 о/с йому була нарахована грошова компенсація за 6 діб невикористаної відпустки в розмірі 1199,26 грн. Проте, розрахунок належної до виплати грошової компенсації за невикористану відпустку складений протиправно в значно меншому розмірі внаслідок неврахування невикористаних днів щорічної відпустки за 2015 рік.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час слухання справи повідомлений належним чином, клопотань про розгляд справи у його відсутність та заперечень на позов не подав. Враховуючи те, що відповідач є субєктом владних повноважень, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного:

Встановлено, що ОСОБА_2, в період з 07.11.2015 по 22.03.2016, проходив службу в Національній поліції України на посаді інспектора роти № 4 батальйону №3 Управління патрульної поліції у місті Києві ДПП, що підтверджується записами в трудовій книжці.

Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України №55 о/с від 22.03.2016 (по особовому складу), лейтенанта поліції ОСОБА_2 відповідно до п.6 ч. 1 ст. 77 ЗУ «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції з 22 березня 2016 року, з виплатою грошової компенсації за 6 діб невикористаної чергової відпустки за фактично відпрацьований час у 2016р. Вислуга років на день звільнення в календарному обчисленні складає 08 років 11 місяців 17 днів, у пільговому обчисленні - 09 років 02 місяці 03 дні.

Після звільнення з позивачем було проведено розрахунок та перераховано на картковий рахунок ОСОБА_2 7284,49 грн. Розрахунок з позивачем проведено 28.04.2016, про що свідчить виписка по картковому рахунку позивача (а.с. 51-57).

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Верховний Суд України при тлумаченні положень ст. 3 Кодексу законів про працю України, ст.18 Закону України «Про міліцію» вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальну законі в (постанова від 17.02.2015 року у справі №21-8а 15).

Грошове забезпечення поліцейських Національної поліції врегульовано ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію», Постановою КМУ №988 від 11.11.2015 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», Постановою КМУ №393 від 17.07.1992р. «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Зазначені норми є нормами спеціального законодавства і підлягають до застосування при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ та у випадку виникнення спорів з цього приводу.

Однак зазначеними вище нормативними актами не врегульовано порядок відшкодування середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільнення працівника органів внутрішніх справ. В той же час такий порядок визначений Кодексом законів про працю України.

Аналізуючи вище згадані норми матеріального права, Верховний Суд України у постанові від 15 вересня 2015 року (справа № 21-1765а15) прийшов до висновку про те, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст.116 КЗпП, при цього визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Під час судового засідання встановлено, що розрахунок з позивачем було проведено 28.04.2016, а наказ про звільнення датований 22.03.2016, отже затримка розрахунку з ОСОБА_2 склала 26 робочих днів (7 днів в березні 2016 року та 19 днів в квітні 2016 року).

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100

Відповідно до пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки про доходи ОСОБА_2 № 740 (а.с. 9) грошове забезпечення позивача в січні 2016 склало 4680 грн., а в лютому 8730, 96 грн.

Отже, середньоденний заробіток обчислюється становить 335,27 грн. (4680 грн + 8730, 96 грн = 13410, 96 грн / 40 (кількість робочих днів в січні-лютому 2016 року) = 335, 27 грн).

Таким чином, середній заробіток позивача за весь час затримки розрахунку при звільненні становить 8717,02 грн (26 (7 робочих днів березня + 19 робочих днів квітня)*335,27).

Враховуючи наведене, а саме те, що остаточний розрахунок з позивачем було здійснено Департамента патрульної поліції Національної поліції України було здійснено із затримкою в 26 робочі дні, у відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України на корсить ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час такої затримки в сумі 8717,02 грн. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на його користь на користь невиплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку за період з служби з 07.11.2015 по 22.03.2016 в розмірі 3089,78 грн суд вважає, що вони підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2, 3 статті 93 Закону України «Про Національну поліцію» тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки.

За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення пятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більше як пятнадцять календарних днів.

Згідно наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Вислуга ОСОБА_2 складає 08 років 11 місяців 17 днів, отже у відповідності до вимог ст. 93 Закону України «Про Національну поліцію» позивач має право на три дні додаткової оплачуваної відпустки, як такий що прослужив більше аніж пять років. Враховуючи наведене, позивач має право на 33 календарні дні відпустки.

В судовому засіданні встановлено, що позивач проходив службу в Департаменті патрульної поліції Національної поліції України з 07.11.2015 по 22.03.2016, отже він пропрацював менше 12 місяців.

Дні відпустки ОСОБА_2 за фактично відпрацьований час обчислюються за формулою В/(К - С)х(Д-С), де В - кількість днів щорічної відпустки позивача на яку він мав право за Законом України «Про Національну поліцію» (це 33 дні), К - кількість календарних днів у році (тобто 365 чи 366 - у високосному), С - кількість святкових та неробочих днів, передбачених законодавством, що припадають на відповідний період (тобто у першому випадку - рік, у другому - період, за який розраховується відпустка), Д - календарні дні за фактично відпрацьований період.

Отже розрахунок відпустки позивача виглядає так 33/ (365 (кількість днів в 2015 році) 11 (кількість святкових днів 2015 року)) х (137 (календарні дні з 07.11.2015 по 22.03.2016) - 3) = 33/354*134=12,40. Оскільки кількість днів відпустки округлюється до цілого числа, тому позивач за відпрацьований період мав право на 12 днів відпустки.

Відповідно до статті 83 Кодексу Законів про Працю України та статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

У відповідності до абз. 1, 3 Порядку № 100, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. Пунктом 7 вказаного Порядку № 100 передбачено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки.

Виходячи з аналізу наведених норм розрахунок зазначеної грошової компенсації за невикористану відпустку повинен здійснюватись виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або за менший фактично відпрацьований період.

Згідно довідки про доходи позивача № 740 (а.с. 9) за період з листопада 2015 року по березень 2016 року ОСОБА_2О отримував наступні виплати 6923,88 грн., 4464,12 грн., 4680,00 грн., 8730,96 грн., 7395,42 грн.

Крім того під час судового засідання встановлено, що постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 серпня 2016 року у справі № 825/1159/16 за позовом ОСОБА_2 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь позивача стягнуто надбавку за стаж служби в поліції за період з 07.11.2015 по 31.12.2015 в розмірі 1404,00 грн.

Отже для розрахунку середнього грошового забезпечення грошової компенсації за невикористану відпустку враховуються наступні суми (6923,88 грн. + 4464,12 грн. + 4680,00 грн. + 8730,96 грн. + 7395,42 грн. + 1404,00 грн. (за рішенням суду))/ 94 (137 календарні святкові та неробочі) = 357,42 грн.

Отже оскільки позивач мав право на 12 днів відпустки розмір грошової компенсації за ці невикористані дні становить 12*357,42 грн. = 4289,04 грн.

Як свідчить наявний в матеріалах справи лист Департаменту патрульної поліції України від 06.07.2016 № 59-аз/1/41/5/03-2016 (а.с. 50) ОСОБА_2 було частково виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку в сумі 1199,26 грн.

Таким чином недоплаченою залишається сума 4289,04 грн. 1199,26 = 3089,78 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що зазначена сума грошової компенсації підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_2

Частиною 3 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку суду позивачем доведено ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, а відповідачем не доведено правомірність своїх дій, за умови того, що Департаментом патрульної поліції Національної поліції України здійснено остаточний розрахунок при звільненні з позивачем із затримкою та виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку у значено меншому розмірі, а тому позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та грошової компенсації за невикористану відпустку, підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протипарвними дії Департамента патрульної поліції Національної поліції України щодо здійснення розрахунку ОСОБА_2 грошової компенсації за невикористану відпустку за період з 07.11.2015 по 22.03.2016.

Стягнути з Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 невиплачену грошову компенсацію за невикористану відпустку за період служби з 07.11.2015 по 22.03.2016 в сумі 3089 (три тисячі вісімдесят девять) грн. 78 коп.

Стягнути з Департамента патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.03.2016 по 28.04.2016 в сумі 8717 (вісім тисяч сімсот сімнадцять) грн. 02 коп.

Постанова суду набирає законної сили в порядку статей 167,186 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя О.В. Кашпур