Справа № 815/4298/16
Суддя: Харченко Ю. В.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

815/4298/16

Справа № 815/4298/16

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2016 року м.Одеса

У залі судових засідань №29

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Судді Харченко Ю.В.

При секретарі Рудченко О.І.

Розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” про застосування заходів реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування, –

ВСТАНОВИВ:

Державна екологічна інспекція в Одеській області звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, у якому просить суд застосувати до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” заходи реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Правда” здійснюється господарська діяльність без дозволу на спеціальне водокористування, одержання якого передбачено приписами чинного законодавства України, внаслідок чого Товариством порушено вимоги п.9 ч.1 ст.44, ч.1 ст.49 Водного кодексу України.

Відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю “Правда”, з позовними вимогами не погоджується та вважає їх необґрунтованими з підстав, викладених у письмових запереченнях на адміністративний позов (від 19.09.2016р. вхід.№ЕП/2467/16), наголошуючи, зокрема, що Товариство не повинно відповідати за самовільне використання надр, оскільки ТОВ «Правда» здійснює використання підземних вод для господарсько-питного водопостачання, що не перевищує 300 кубічних метрів на добу, що з урахуванням приписів ч.3 ст.19, та ч.1 ст.23 Кодексу України про надра, звільняє користувача надрами від обов’язку отримання спеціального дозволу, та не є самовільним.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Таким чином, з урахуванням того, що представник відповідача – Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” до суду не з»явився, не зважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином та своєчасно, а також зважаючи на відсутність потреби у витребуванні додаткових доказів, виклику у судове засідання свідка, експерта, судом ухвалено рішення щодо розгляду даної адміністративної справи в порядку письмового провадження, відповідно до ч.6 ст.128 КАС України.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

За наслідками вказаної перевірки Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено Акт перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, у висновках якого наголошено, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Правда” здійснюється господарська діяльність без дозволу на спеціальне водокористування, одержання якого передбачено приписами чинного законодавства України, внаслідок чого Товариством порушено вимоги п.9 ч.1 ст.44, ч.1 ст.49 Водного кодексу України.

Встановлення вищеозначених порушень Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” послугувало підставою для звернення Державної екологічної інспекції в Одеській області до Одеського окружного адміністративного суду з даною позовною заявою.

Так, на думку суду, позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області щодо застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” заходів реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування, є безпідставними та необґрунтованими, з урахуванням наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Водного кодексу України, Кодексу України про надра, Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002р. №321.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» документи дозвільного характеру – дозвіл, висновок, рішення, погодження, свідоцтво, інший документ, який дозвільний орган зобов'язаний видати суб'єкту господарювання у разі надання йому права на провадження певних дій щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності та/або без наявності якого суб'єкт господарювання не може проваджувати певні дії щодо здійснення господарської діяльності або видів господарської діяльності.

Відповідно до Водного кодексу України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр (є корисними копалинами загальнодержавного значення відповідно до Переліку корисних копалин загальнодержавного значення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994року №827).

Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об’єктами та регулюються відповідним законодавством України.

Тобто, прісні підземні води – це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися і водним законодавством, і законодавством про надра.

Відповідно до положень статей 46, 48 Водного кодексу України водокористування може бути двох видів – загальне або спеціальне. Спеціальне водокористування – це забір води з водних об’єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об’єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється фізичними та юридичними особами для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських та інших державних і громадських потреб.

Відповідно до ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування здійснюється на підставі дозволу. Дозвіл на спеціальне водокористування видається: державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів загальнодержавного значення; Верховною Радою Автономної Республіки Крим, обласними, Київською та Севастопольською міськими Радами за погодженням з державними органами охорони навколишнього природного середовища - у разі використання води водних об'єктів місцевого значення.

Дозвіл на спеціальне водокористування надається безоплатно.

Порядок видачі дозволів на спеціальне водокористування затверджується Кабінетом Міністрів України.

У дозволі на спеціальне водокористування встановлюються ліміт забору води, ліміт використання води та ліміт скидання забруднюючих речовин. У разі настання маловоддя ці ліміти можуть бути зменшені спеціально уповноваженими державними органами без коригування дозволу на спеціальне водокористування.

Спеціальне водокористування є платним.

Статтями 16, 19, 21 Кодексу України про надра передбачено, що користування надрами, у тому числі, видобування підземних прісних вод, здійснюється на підставі спеціального дозволу на користування надрами.

Таким чином, вищенаведеними законодавчими приписами чинного законодавства встановлено обов’язок господарюючого суб’єкта отримати як дозвіл на спеціальне водокористування, так і спеціальний дозвіл на користування ділянкою надр. При цьому, спеціальний дозвіл на користування надрами дає право на видобування підземних вод, а дозвіл на спеціальне водокористування – право на їх використання.

Між тим, Кодексом України про надра передбачено випадки, за яких господарюючі суб’єкти мають право видобувати підземні води без спеціального дозволу.

Статтею 23 Кодексом України про надра закріплено право землевласників і землекористувачів у межах наданих їм земельних ділянок без спеціальних дозволів видобувати, зокрема, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови, що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300куб.м. на добу.

При цьому, судом встановлено, що однією з обов’язкових умов для звільнення суб’єкта господарювання від необхідності отримання дозволу на користування надрами є видобування води з метою її використання для власних господарсько-побутових потреб.

Водночас, чинне законодавство не містить норм, які б тлумачили поняття «господарсько-побутові потреби».

Проте, із системного аналізу приписів глави 11 (спеціальне водокористування для задоволення питних і господарсько-побутових потреб населення), глави 13 (особливості спеціального водокористування та користування водними об’єктами для потреб галузей економіки) Водного кодексу України, та приписів глави 2 (надання надр у користування), глави 4 (плата за користування надрами) Кодексу України про надра вбачається, що законодавець відносить господарсько-побутові потреби до потреб населення, натомість виробничі потреби підприємства охоплюються поняттями «водокористування для потреб галузей економіки» та «промислові потреби».

Зокрема, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, Товариство з обмеженою відповідальністю “Правда” має право займатися наступними видами економічної діяльності: Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (01.11), Розведення іншої великої рогатої худоби та буйволів (01.42), Розведення свиней (01.46), Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (46.21), Оптова торгівля м’ясом і м’ясними продуктами (46.32), Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (47.89).

Отже, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Правда” використовувало воду не лише для власних господарсько-побутових потреб, але й для виробничих потреб, суд дійшов висновку щодо обов’язкової наявності спеціального дозволу на користування надрами.

Як встановлено судом, та зазначено в Акті перевірки Державної екологічної інспекції в Одеській області, ТОВ «Правда» для власних потреб сільськогосподарського виробництва (потреби автотранспортного парку, побутові потреби, обробітку сільгоспкультур агрохімікатами, потреби тваринництва) використовує підземні води з однієї свердловини на воду №4440, розташованої в с.Загорьє Фрунзівського району біля території свинокомплексу. Має місце паспорт на зазначену свердловину, відповідно до якого глибина свердловини складає 150,0м., дебіт рекомендований свердловини – 8,0м.куб./год.Спеціальне водокористування Товариством з обмеженою відповідальністю “Правда” здійснюється за відсутності дозволу на спеціальне водокористування (терміні дії Дозволу УКР943-А/Оде від 14.10.2011р., терміном дії до 30.03.2014р. прострочено, та не продовжено).

Між тим, судом з’ясовано, що 11.10.2016р. Департаментом екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації Товариству з обмеженою відповідальністю “Правда” видано Дозвіл на спецводокористування №УКР 943-А/Оде, терміном дії до 22.06.2020р., відповідно до якого ТОВ “Правда” має право на використання 1 артсвердловини, глибина артсвердловини №4440 – 150,0м., дебіт – 3,7куб.м./год.

Таким чином, беручи до уваги вищевикладене, а також те, що Товариством з обмеженою відповідальністю “Правда” отримано відповідний Дозвіл на спецводокористування №УКР 943-А/Оде, терміном дії до 22.06.2020р., суд не вбачає законодавчо передбачених підстав для задоволення позовних вимог Державної екологічної інспекції в Одеській області про застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” заходів реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування.

Вищевикладене спростовує твердження позивача, наведені у позовній заяві.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 ст.71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а згідно ч.3 ст. 105 КАС України позивач має право, у тому числі, вимагати скасування або визнання нечинним рішення відповідача - суб'єкта владних повноважень повністю чи окремих його положень.

Згідно зі ст.159 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, беручи до уваги наведене, та оцінюючи надані сторонами по справі письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Державної екологічної інспекції в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” про застосування заходів реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування, не обґрунтовані, документально не підтверджені, не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, отже задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.2, 4, 7-9, 11, 12, 69, 71, 94, ч.6 ст.128, ст.ст.158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,–

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову Державної екологічної інспекції в Одеській області до Товариства з обмеженою відповідальністю “Правда” про застосування заходів реагування, шляхом призупинення виконання робіт, надання послуг в результаті яких здійснюється самовільне водокористування, відмовити.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в порядку, передбаченому приписами ст.254 КАС України.

Суддя Харченко Ю.В.