Справа № 728/2452/16-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа 728/2452/16-а
У Х В А Л А

12 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі судді Степанюка А.Г., розглянувши клопотання Бахмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про звільнення або відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Бахмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1.) звернулася до Бахмацького районного суду Чернігівської області з позовом до Бахмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України (далі - Відповідач, Управління) про:

- визнання неправомірними дій щодо визначення нового базового місяця для проведення індексації пенсії наростаючим підсумком (липень 2014 року) при поновленні права на більший розмір пенсії з дати її призначення;

- зобов'язання Відповідача поновити базовий місяць (березень 2009 року) для обчислення суми індексації пенсії наростаючим підсумком, здійснити перерахунок сум індексації з липня 2014 року по даний час із врахуванням поновленого базового місяця, та виплатити суму недоплати, що утвориться внаслідок такого перерахунку.

Ухвалою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22.11.2016 року позовні вимоги за період з 01.07.2014 року по 30.04.2016 року залишено без розгляду.

Постановою Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22.11.2016 року позов задоволено частково - визнано протиправними дії Відповідача щодо зміни раніше визначеного базового місяця для проведення індексації пенсії Позивача наростаючим підсумком з березня 2009 року на липень 2014 року; зобов'язання Управління поновити базовий місяць для проведення індексації пенсії - березень 2009 року та провести перерахунок пенсії Позивача з урахуванням раніше визначеного базового місяця для проведення індексації - березня 2009 року, з 01.05.2016 року та виплатити суму недоплати, що утвориться внаслідок такого перерахунку. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Крім того, Управлінням було подано клопотання про звільнення або відстрочення сплати судового збору у зв'язку з відсутність у необхідному розмірі коштів на його сплату.

Розглянувши вказане клопотання, суд приходить до висновку про наявність підстав для його часткового задоволення з огляду на таке.

Приписами ч. 6 ст. 187 КАС України визначено, що до апеляційної скарги додається, зокрема, документ про сплату судового збору.

Суд вважає за необхідне зазначити, що правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені положеннями Закону України «Про судовий збір» (далі - Закон).

Відповідно до положень ст. ст. 3 та 4 названого Закону судовий збір справляється з апеляційних скарг на рішення суду в розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

З огляду на те, що предметом позову є визнання протиправними дій суб'єкта владних повноважень та зобов'язання останнього вчинити дії, позовні вимоги є вимогами немайнового характеру.

Зі змісту довідки Вищого адміністративного суду України, складеної за результатами аналізу практики застосування адміністративними судами окремих положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» у редакції Закону України від 22 травня 2015 року № 484-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» вбачається, що, перевіряючи правильність сплати позивачем судового збору та визначаючи кількість вимог немайнового характеру, звернених до суду, необхідно враховувати, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумови для застосування інших способів захисту порушеного права (скасувати або визнати нечинним рішення чи окремі його положення, зобов'язати прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла на момент подання позову до суду першої інстанції, ставка судового збору за подання адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою, складала 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Положеннями ч. 1 зазначеної статті передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2016 року приписами Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII встановлено мінімальну заробітну плату в розмірі 1378,00 грн.

З огляду на викладене, а також враховуючи те, що відповідно до положень ст. 5 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи, розмір судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22.11.2016 року становить 606,32 грн. (1378 х 0,4 х 110%).

Оцінюючи клопотання Апелянта про звільнення від сплати судового збору або відстрочення його сплати, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.

З наведеного випливає, що звільнення від сплати судового збору, його відстрочення чи розстрочення є дискреційним правом, а не обов'язком суду, можливість реалізації якого пов'язується з майновим станом особи.

Тобто, визначення майнового стану сторони є оціночним та залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Якщо залежно від рівня майнового стану сторона позбавлена можливості сплатити судовий збір, то такі обставини є підставою на відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення сторони від сплати. Таке ж право мають і бюджетні установи. Водночас якщо ці бюджетні установи діють як суб'єкти владних повноважень, то обмежене фінансування такої установи не є підставою для відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати.

Зазначена позиція підтримується Вищим адміністративним судом України у постанові Пленуму від 23.01.2015 року №2 «Про практику застосування адміністративними судами положень Закону України від 8 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір».

Відтак посилання Апелянта на те, що відсутність на момент подання апеляційної скарги в Управління як неприбуткової організації коштів на сплату судового збору є перешкодою для доступу до правосуддя, є помилковим, оскільки, як вже було зазначено вище, обмежене фінансування суб'єкта владних повноважень не є підставою для звільнення від сплати судового збору.

Таким чином, оскільки заявлене клопотання про звільнення від сплати судового збору не містить доказів скрутного майнового стану особи та неможливості Відповідачазабезпечити сплату судового збору у встановленому Законом розмірі, суд вважає за необхідне у його задоволенні відмовити.

Аналогічний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеною, зокрема, в ухвалах від 08.09.2015 року у справі №21-5496а15, від 29.02.2016 року у справі №810/1495/15, від 01.03.2016 року у справі № 810/1674/15.

Разом з тим, судом враховується, що Європейський суд з прав людини від 19.06.2001 року у справі «Креуз проти Польщі» зазначив, що вимога сплати зборів судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Водночас, у цій же справі суд вказав, що зважаючи на визначне місце, яке займає право на суд у демократичному суспільстві, органи судової влади повинні забезпечити належний баланс між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересом позивача у відстоюванні свого позову в суді, з другого боку.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення поданого клопотання та відстрочення Управлінню сплати судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 88, 206 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Клопотання Бахмацького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про звільнення або відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року - задовольнити частково.

Відстрочити Бахмацькому об'єднаному управлінню Пенсійного фонду України сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову Бахмацького районного суду Чернігівської області від 22 листопада 2016 року у розмірі 606,32 грн. до ухвалення судом апеляційної інстанції рішення у даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку у відповідності до ст.ст. 211, 212 КАС України.

Суддя А.Г. Степанюк