Справа № 823/1265/16
Суддя: А.В. Каліновська
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року справа № 823/1265/16

м. Черкаси

15 год. 54 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Каліновської А.В.,

при секретарі Баклаженко Н.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача начальник ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_4, про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся в Черкаський окружний адміністративний суд з вищезазначеним адміністративним позовом, в якому з врахуванням ухвали про залишення позовної заяви без розгляду в частині позовної вимоги від 21.11.2016, просить зобовязати відповідача прийняти рішення та вчинити дії повязані із погодженням та наданням частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати з дати, яка буде заявлена позивачем.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що він 12.07.2016 звернувся до начальника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_4 із письмовою заявою про погодження використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, однак відповідач листом електронної пошти від 15.07.2016 вих. №6567/08 відмовив позивачу в погодженні використання вищезгаданої частини щорічної основної оплачуваної відпустки, у звязку з тим, що позивачем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки», згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, оскільки позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди. У звязку із вищенаведеним, позивач 18.07.2016 повторно звернувся із заявою про погодження додаткової відпустку за стаж державної служби понад 17 років (з 01.02.2012 по 31.01.2013) тривалістю 15 календарних дні 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 15 календарних дні; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2014 по 31.01.2015) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 20 років (з 01.02.2015 по 31.01.2016) тривалістю 15 календарних днів; залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів та щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати. Листом від 03.08.2016 вих. №7036/08 відповідач повідомив, що відповідно до листів головного управління від 15.07.2016 №6567/08 та Пенсійного фонду України від 19.07.2016 №23328/06-01 тільки після використання відпусток минулих періодів позивач може погоджувати відпустку за поточний період. Позивач вважає, що відповідач протиправно відмовив йому в погодженні використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів, оскільки невикористання позивачем 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди відбулось з вени ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області. Крім того, нормами трудового законодавства України не передбачено обмеження в погодженні працівнику частини основної відпустки за наявності невикористаних додаткових відпусток за попередні періоди. Також, відповідачем не повідомлено письмово позивача про дату початку його відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого терміну, у звязку із чим, щорічна основна відпустка на вимогу працівника повинна бути перенесена на інший період у разі порушення власником або уповноваженим ним органом терміну письмового повідомлення працівника про час надання відпустки.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив та зазначив, що відповідач листом електронної пошти від 15.07.2016 вих. №6567/08 правомірно відмовив позивачу в погодженні використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, у звязку з тим, що позивачем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки», згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, оскільки позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди. Крім того, представник відповідача зазначив, що позивач в адміністративному позові просить погодити та надати йому щорічну основну відпустку, однак Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області лише погоджує, а не надає відпустки начальникові управлінь на підставі поданих заяв. Представник відповідача також зазначив, що листом першого заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 19.07.2016 №23328/06-01 вказано на виявлені порушення черговості надання відпусток в системі органів Пенсійного фонду України, коли надаються відпустки за наступні періоди в той час, як за попередні періоди ще повністю невикористані всі відпустки та зобовязано привести у відповідність до норм законодавства порядок, черговість і тривалість надання відпусток працівникам територіальних управлінь Фонду. Крім того, висновком щодо результатів проведення службового розслідування в діях начальника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_4 не вбачається порушень вимог законодавства України про державну службу в частині надання начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_1 щорічних оплачуваних відпусток. Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає, що адміністративний позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, судом встановлено, що ОСОБА_1 є державним службовцем, працює на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Позивач 12.07.2016 звернувся до начальника ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_4 із письмовою заявою про погодження використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом електронної пошти від 15.07.2016 вих. №6567/08 відмовив позивачу в погодженні використання вищезгаданої частини щорічної основної оплачуваної відпустки, у звязку з тим, що позивачем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки», згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, оскільки позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди. Також відповідачем запропоновано позивачу для усунення вказаного порушення закону вжити невідкладних заходів шляхом подання заяви на відпустку минулих періодів і тільки після їх використання позивачу буде погоджено відпустку за поточний період роботи.

В подальшому позивачем подано заяву від 18.07.2016 про погодження додаткової відпустку за стаж державної служби понад 17 років (з 01.02.2012 по 31.01.2013) тривалістю 15 календарних дні 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 15 календарних дні; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2014 по 31.01.2015) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 20 років (з 01.02.2015 по 31.01.2016) тривалістю 15 календарних днів; залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів та щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.08.2016 вих. №7036/08 повідомлено позивача, що відповідно до листів головного управління від 15.07.2016 №6567/08 та Пенсійного фонду України від 19.07.2016 №23328/06-01 тільки після використання відпусток минулих періодів позивач може погоджувати відпустку за поточний період. У межах графіка черговості надання відпусток начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, позивачу буде погоджена заява на додаткову відпустку за стаж державної служби понад 17 років (з 01.02.2012 по 31.01.2013) та понад 18 років (з 01.02.2013 по 31.01.2014) тривалістю 30 календарних днів з 22.08.2016 після захисту показників по Тальнівському району з питань легалізації заробітної плати та зайнятості населення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд враховує, що відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України від 10 грудня 2015 року №889-VIII «Про державну службу», державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону. Державним службовцям відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про державну службу» надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров'я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи регулюються Законом України «Про відпустки».

За приписами ст. 2 Закону Україні «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України. Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.

Згідно ст. 59 Закону України «Про державну службу» щорічні відпустки надаються державним службовцям у порядку та умовах, визначених законодавством про працю.

Частиною 10 статті 10 Закону України «Про відпустки» передбачено, що черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виробничим органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливість для їх відпочинку.

Як вбачається із копії графіка черговості надання відпусток начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, затвердженого начальником ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_4 28.12.2015, начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_1 - заплановано надання основної відпустки тривалістю 30 календарних днів та 15 календарних днів додаткової відпустки за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 на серпень 2016 року.

Відповідно до ч. 11 статті 10 Закону України «Про відпустки», конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобовязаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Згідно положень п. 2.18 витягу з Регламенту роботи ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, затвердженого наказом ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 20.03.2012 №49, відпустки начальникам управлінь Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах надається на підставі заяви, яка за 14 днів до початку відпустки подається на ім'я начальника головного управління та погоджується ним, після чого начальником відповідного управління Пенсійного фонду України видається наказ про надання відпустки.

Таким чином, начальник ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області в даному випадку лише погоджує надання відпусток начальникові управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі на підставі поданої заяв, після чого начальником управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі видається наказ про надання відпустки.

Враховуючи вищевикладене, позовна вимога позивача щодо зобов'язання відповідача надати частину щорічної основної оплачуваної відпустки задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що відповідач відмовив позивачу в погодженні використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати, у звязку з тим, що позивачем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про відпустки», згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, оскільки позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди.

Посилання позивача на ту обставину, що відповідачем не повідомлено письмово позивача про дату початку його відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого терміну не приймається судом до уваги, оскільки такий обовязок виникає у роботодавця вже після узгодження конкретного періоду надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком.

Відповідно до положень статті 11 Закону України «Про відпустки», забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Вищезгадане положення статті 11 Закону України «Про відпустки», повністю кореспондується із положеннями ст. 80 Кодексу законів про працю України, згідно якої забороняється ненадання щорічних відпусток повної тривалості протягом двох років підряд, а також ненадання їх протягом робочого року особам віком до вісімнадцяти років та працівникам, які мають право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами чи з особливим характером праці.

Однак, суд звертає увагу на те, що вказана в ст. 11 Закону України «Про відпустки» та в ст. 80 КЗпП України заборона стосується роботодавця, однак жодним чином не зобов'язує працівника використовувати у примусовому порядку надане законами право на відпустку.

Крім того, як вбачається з листа відповідача від 15.07.2016 вих. №6567/08, підставою для відмови позивачу в погодженні використання частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів слугував факт невикористання позивачем 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди, однак, згідно вищезгаданого графіку відпусток на 2016 рік заплановано надання позивачу основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, тобто вказаною відмовою обмежено право позивача використати саме основну відпустку за наявності невикористаної додаткової відпустки за попередні періоди.

Згідно статті 45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Отже, відпустка - це право, а не обов'язок кожного, хто працює.

Судом встановлено, що на виконання вимог чинного законодавства України, ОСОБА_3 управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області включено начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі ОСОБА_1 в графік щорічних відпусток на 2016 рік за період роботи з 16.08.2015 по 15.08.2016 на серпень 2016 року, зокрема, основної відпустки тривалістю 30 календарних днів, тим самим надавши йому право на щорічну основну відпустку, оскільки відсутній правових механізм примусового направлення працівника у відпустку за наявності не використаних додаткових відпусток за попередні періоди.

В абзаці 10 пункту 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003 Конституційний Суд України наголошував, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

З огляду на викладене суд дійшов висновку щодо зобов'язання ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області погодити ОСОБА_1 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Разом з цим, погодження ОСОБА_1 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати - відноситься до виключних повноважень ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.

Однак, суд зазначає, що завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Пунктом 10.3 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 №7, суд може ухвалити постанову про зобов'язання відповідача прийняти рішення певного змісту, за винятком випадків, коли суб'єкт владних повноважень під час адміністративних процедур відповідно до закону приймає рішення на основі адміністративного розсуду.

Згідно з Рекомендаціями Комітету ОСОБА_5 Європи №R (80) 2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом ОСОБА_5 Європи від 11.03.1980 року, під дискреційними повноваженнями необхідно розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Повноваження відповідача щодо прийняття відповідних рішень, в тому числі про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за своєю правовою природою є дискреційними.

Водночас, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Також, у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

З урахуванням тієї обставини, що позивач вже звертався до ОСОБА_3 управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою щодо погодження йому частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати та отримав відмову, суд вважає за необхідне обрати належний та правильний спосіб захисту порушеного права позивача шляхом зобов'язання відповідача погодити ОСОБА_1 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Вищого адміністративного суду України, яка висловлена в ухвалі від 19.05.2016 року у справі №К/800/32729/15.

Щодо вимоги позивача надати йому частину щорічної основної оплачуваної відпустки з дати, яка буде заявлена позивачем, то вказана вимога не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до положень п. 10.3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 №7, резолютивна частина рішення не повинна містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов'язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

Посилання відповідача на листом першого заступника Голови правління Пенсійного фонду України від 19.07.2016 №23328/06-01 в якому вказано на виявлені порушення черговості надання відпусток в системі органів Пенсійного фонду України не приймається судом до уваги, оскільки вказаний лист датований 19.07.2016, в той час, як позивачу відмовлено в погодженні використання вищезгаданої частини щорічної основної оплачуваної відпустки листом електронної пошти від 15.07.2016 вих. №6567/08. Крім того, вказаний лист містить рекомендаційний характер.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України).

Керуючись ст. ст. 14, 86, 94, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Зобовязати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області погодити ОСОБА_1 частини щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2015 по 15.08.2016 тривалістю 15 календарних днів з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя А.В. Каліновська

Повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2016 року.