Справа № 130/2370/16-а
Суддя: Вернік В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

06.12.2016 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі : головуючого - судді Верніка В.М.

при секретарі - Росовській О.Ю.

із участю : - позивача ОСОБА_1,

- представника відповідача Шевчук Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про оскарження рішення та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 17.10.2016 року звернулася до Жмеринського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, вказавши що вона з 05 січня 2005 року перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні ПФУ у Вінницькій області, як отримувач пенсії по інвалідності III групи загального захворювання відповідно до норм Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". У квітні 2015 року їй було припинено нарахування та виплату пенсії по інвалідності в зв'язку із змінами пенсійного законодавства, однак відповідно до постанови Жмеринського міськрайонного суду по справі №130/3280/15-а від 15.01.2016 року відповідача зобов'язано поновити виплату пенсії. 02.02.2016 року вона отримала лист відповідача про те, що відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 24.12.2015 року тимчасово у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року їй припиняється нарахування та виплата пенсії, оскільки вона працює та є державним службовцем відповідно до Закону України "Про державну службу". Повідомила, що пенсія по інвалідності за загальним захворюванням їй призначена відповідачем до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року. До 01.04.2015 року їй виплачувалась пенсія у повному розмірі, незалежно від того, працювала вона чи ні, тобто мала законні сподівання на отримання пенсії. Не погоджуючись із припиненням відповідачем виплати їй пенсії по інвалідності III групи загального захворювання за посиланням останнього на змінену редакцію ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", просила суд визнати неправомірними дії Жмеринського об'єднаного управління ПФУ у Вінницькій області щодо припинення виплати їй пенсії по інвалідності III групи загального захворювання з 02.02.2016 року; зобов'язати відповідача поновити їй виплату пенсії по інвалідності III групи загального захворювання з 02.02.2016 року, а також стягнути з Державного бюджету судові витрати із сплати судового збору при подачі позову.

Представник відповідача Рябоконь В.І. попередньо подав до суду заперечення, у яких адміністративний позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи це тим, що позивач перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні ПФУ у Вінницькій області з 05.01.2005 року як отримувач пенсії по інвалідності 3 групи загального захворювання, згідно ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Закону України №911 від 26.12.2015 року. Пояснив, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. Однак, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням яких вказана стаття Закону передбачала, що тимчасово, у період з 01.04.2015 року по 31.12.2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів" пенсії, призначенні відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01.01.2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного забезпечення. Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів" від 24.12.2015 року внесено зміни до статті 47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування". З урахуванням внесених змін вказана стаття Закону на час розгляду справи передбачає, що тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 01.01.2017 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення, крім випадків, передбачених законом. Повідомив, що в період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року підставами для тимчасового припинення виплати пенсії є саме факт роботи особи на посаді державних органах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу". Зазначив, що у рішенні від 26.12.2011 року №20/рп/2011 Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Також, Конституційний Суд України у рішенні від 25.01.2012 року №3рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей. Вважає, що управління діє правомірно та в межах чинного законодавства, а тому просив відмовити у задоволенні даного адміністративного позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з викладених у адміністративному позові обгрунтувань, уточнивши термін щодо заявленого зобов'язання відповідача відновити їй виплату пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, з 02.02.2016 року по 03.10.2016 року, підтвердивши, що після її звільнення 03.10.2016 року з роботи, виплату оспорюваної пенсії відповідачем поновлено невідкладно. Просила задоволити позов.

Представник відповідача Шевчук Ю.В. в судовому засіданні заперечила проти задоволення адміністративного позову, пославшись на представлені заперечення.

Згідно вимог ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України вказано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмеженні, крім випадків передбачених Конституцією України.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року внесено зміни до ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

З урахування внесених змін вказана стаття Закону передбачає, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року у період роботи особи (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених законами України "Про статус народного депутата України", "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється. З 1 січня 2016 року пенсії виплачуються без урахування одержуваної заробітної плати (доходу) або пенсійних виплат з накопичувальної системи пенсійного страхування чи пенсійних виплат із системи недержавного пенсійного забезпечення.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

З 01.01.2016 року набули чинності норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року, відповідно до якого у ч.1 ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" абзаци другий і третій викладено в наступній редакції: "Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій та статус суддів", призначені пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються".

У рішенні Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 вказано, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У рішенні №3рп/2012 від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Такий принцип закладений, зокрема, в ст.22 Загальної декларації прав людини 1948 року, згідно з якою кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення та на здійснення необхідних для підтримання її гідності та для вільного розвитку її особистості прав у економічній, соціальній і культурній галузях за допомогою національних зусиль і міжнародного співробітництва та відповідно до структури і ресурсів кожної держави. Міжнародний пакт про економічні, соціальні і культурні права 1966 року встановлює загальний обов'язок держав забезпечити здійснення прав, що передбачені цим пактом, у максимальних межах наявних ресурсів (пункт 1 статті 2).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979 року в справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні Європейського суду з прав людини від 12.10.2004 року в справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії".

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Враховуючи позицію Європейського Суду, висновки Конституційного Суду України та беручи до уваги, що ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із внесеними змінами, тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам (крім інвалідів I та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), які працюють на посадах та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу", призначені пенсії не виплачуються, відповідачем, згідно чинної норми законодавства, правомірно припинено виплату пенсії позивачу.

Так, судом встановлено, що відповідно до копії посвідчення серія НОМЕР_1 від 31.01.2005 року (а.с.12) позивач ОСОБА_1 з 05.01.2005 року перебуває на обліку в Жмеринському об'єднаному управлінні ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію по інвалідності третьої групи загального захворювання, виплата якої відповідачем поновлена з 04.10.2016 року після добровільного звільнення позивача з посади державного службовця, обставини чого визнані обома сторонами.

Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_2 (а.с.7-10, 40) позивач ОСОБА_1, наказом №1981/6 від 16.12.2014 року призначена на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції, згідно наказу Міністерства юстиції України №115/5 від 30.01.2015 року Головне управління юстиції у Вінницькій області перейменовано в Головне територіальне управління юстиції у Вінницькій області, та згідно наказу №376 від 22.03.2016 року переведена на посаду головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шаргородського районного управління юстиції та наказом №829/6 від 25.05.2016 року їй присвоєний 9 ранг державного службовця в межах категорії "В" посад державної служби, наказом №1579/6 від 03.10.2016 року звільнена з посади головного державного виконавця Шаргородського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області за власним бажанням, з припиненням державної служби, відповідно до п.3 ст.86 Закону України.

Враховуючи викладене, у відповідача відсутні підстави для поновлення виплати пенсії позивачу, як інваліду третьої групи загального захворювання, в заявлений період її роботи з 02.02.2016 року по 03.10.2016 року на посаді та на умовах, передбачених законами України "Про державну службу", а наведені ОСОБА_1 аргументи не спростовують вказаних висновків суду, що становить ознаки недоведення нею заявлених вимог, відтак уточнені позовні вимги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року; Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року; ст.47 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування"; рішеннями Конституційного Суду України №20-рп/2011 від 26.12.2011 року та №3рп/2012 від 25.01.2012 року; ст.22 Загальної декларації прав людини 1948 року; ст. 17, 19, 64 Конституції України; ст.3, 4, 5, 7, 9, 11, 18, 69, 71, 99, 122, 159, 160-163, 167, 186, 244 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні адміністративного позову щодо визнання неправомірними дій Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1, як інваліду третьої групи загального захворювання, з 02.02.2016 року, а також щодо зобов'язання Жмеринського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії, як інваліду третьої групи загального захворювання, з 02.02.2016 року по 30.09.2016 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строків її оскарження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії, Вінницькому апеляційному адміністративному суду через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.