Справа № 815/6088/14
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Київ К/800/43362/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Донця О.Є.,

Мороза В.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою Одеської митниці Державної фіскальної служби на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Прайм-продукт» до Південної митниці Міндоходів про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Прайм-продукт» звернулось до суду з позовом до Південної митниці Міндоходів про визнання незаконними та скасування карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2014 №500060001/2014/00346 та від 05.06.2014 №500060001/2014/00353; рішень про коригування митної вартості товарів від 03.06.2014 №500060001/2014/610141/1 та від 05.06.2014 №500060001/2014/610144/1.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Південною митницею протиправно, на підставі хибного висновку щодо заниження позивачем митної вартості товарів (томатна паста), що ввозилися на територію України, прийняті необґрунтовані рішення щодо її коригування.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року постанову Одеського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2015 року скасовано та прийнято нову, якою позов задоволено: визнано протиправними та скасовано картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2014 №500060001/2014/00346 та від 05.06.2014 №500060001/2014/00353; рішення про коригування митної вартості товарів від 03.06.2014 №500060001/2014/610141/1 та від 05.06.2014 №500060001/2014/610144/1.

У поданій касаційній скарзі Одеська митниця Державної фіскальної служби із посиланням на порушення судом апеляційної інстанцій норм процесуального та матеріального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого адміністративного суду України стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом касаційної інстанції, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 03.06.2014 та 05.06.2014 ТОВ «Прайм-продукт» подано відповідачу митні декларації №№500060001/2014/019236 та №500060001/2014/019447 відповідно, якими задекларовано імпорт товару «томатна паста без додання оцту, з вмістом сухих речовин (Brix) 36-38% CВ» країна виробництва Китай.

З метою підтвердження митної вартості зазначеного товару позивачем подані: зовнішньоекономічний договір від 10.03.2014 № РР-0488, рахунки-фактури (інвойси) №№CKY140327K-1, CKY140327K-2 від 01.04.2014 року, копії вантажно-митних декларацій іноземної країни відправлення від 10.04.2014 №№20358544, 20468574 та інші товаросупровідні документи.

Під час здійснення Південною митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів встановлено, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності, а саме:

в МД №500060001/2014/019236 від 03.06.2014 року: в копії митної декларації країни відправлення виробника, що підтверджують якість товару, а саме: в декларації виробника від 04.04.2014, сертифікаті без ГМО від 04.04.2014, сертифікаті фумігації від 04.04.2014 та сертифікаті походження від 10.04.2014 №G30021 різні підписи та печатки виробника продукції, який є іноземною стороною контракту, в банківському платіжному документі від 28.04.2014 №5 відсутня печатка платника, що підтверджено бланком платіжного документа;

в МД №500060001/2014/019447 від 05.06.2014 року: копії вантажно-митної декларації іноземної країни відправлення від 10.04.2014 №20468574 відсутні підтверджуючі штампи та печатки, що підтверджено бланком митної декларації країни відправлення, у специфікації від 10.03.2014 №1 до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 10.03.2014 №РР-0488 зазначено, що строк відвантаження товару здійснюється до 10.04.2014, згідно наданої до митного оформлення морської транспортної накладної (коносаменту) №SUNE1121405 дата відвантаження товару є 21.04.2014 року, зразки підписів виробника, який є іноземною стороною контракту у зовнішньоекономічному договорі (контракті) №РР-0488 від 10.03.2014 та в декларації виробника від 04.04.2014 відрізняються між собою, в банківському платіжному документі за від 28.04.2014 №5 відсутня печатки платника, що передбачено бланком платіжного документа.

Відповідно до положень частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанта зобов'язано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписки з бухгалтерської документації.

Декларант повідомив відповідача, шляхом здійснення відповідного запису у деклараціях митної вартості, що не може надати витребувані документи.

На підставі викладеного відповідачем здійснено коригування митної вартості задекларованого позивачем товару та визначено його вартість 1,43 дол. США за кг, про що прийняті відповідні рішення від 03.06.2014 №500060001/2014/610141/1, від 05.06.2014 №500060001/2014/610144/1.

На підставі зазначених рішень про коригування митної вартості товару Південною митницею винесені картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 03.06.2014 №500060001/2014/00346 та від 05.06.2014 № 500060001/2014/00353.

Вважаючи зазначені рішення митного органу незаконними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з наявності у митного органу обґрунтованого сумніву щодо правильності визначення митної вартості задекларованого позивачем товару та, як наслідок, правомірності винесення відповідачем оскаржуваних рішень.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, виходив з протиправності рішень митного органу про коригування митної вартості товару та карток відмови як таких, що прийняті за наявності факту надання декларантом відповідачеві достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню.

Колегія суддів, виходячи з меж касаційного перегляду, встановлених статтею 220 Кодексу адміністративного судочинства України, погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 Митного кодексу України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Статтею 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Згідно з частиною третьою статті 53 Митного Кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов'язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).

При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.

Судом апеляційної інстанції із посиланням на докази, досліджені під час судового розгляду справи, встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару всі документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Також, судом апеляційної інстанції встановлено, що документи (копії митних декларацій країни відправлення, документи з якості товару та інші), в яких митний орган виявив розбіжності, не входять у перелік документів, визначений частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Відповідно наявність розбіжностей у зазначених документах не може бути самостійною підставою для витребування у декларанта додаткових документів на підтвердження заявленої митної вартості у відповідності до частини третьої статті 53 Митного кодексу України.

Щодо платіжного доручення, у якому митний орган виявив відсутність банківської печатки, колегія суддів вказує наступне.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що платіжне доручення від 28.04.2014 №5 було сформовано в електронній формі у зв'язку зі здійсненням позивачем банківських розрахунків в електронній формі та 28 квітня 2014 року воно прийнято банківською установою: «Райфайзен Банк Аваль», що підтверджує той факт, що посилання митниці на відсутність печатки на цьому платіжному дорученні як на суттєву розбіжність є повністю безпідставними.

Також судом апеляційної інстанції обґрунтовано вказано, що підписання іноземним контрагентом документів, що підтверджують митну вартість товарів, різними особами за відсутності розбіжностей у числових значеннях не є обґрунтованою підставою для сумнівів щодо правильності заявленої декларантом митної вартості товару, оскільки такі розбіжності не свідчать про невірні числові значення складових митної вартості товарів та можуть бути зумовлені особливостями організації бухгалтерського обліку та розподілу обов'язків між працівниками відповідного підприємства.

Відповідно до частини другої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.

Згідно з частиною сьомою статті 54 Митного кодексу України у разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично

Враховуючи викладене, зважаючи на обставини, встановлені судами попередніх інстанцій на підставі доказів, досліджених під час судового розгляду справи, у тому числі, щодо надання декларантом митному органу достовірних відомостей про визначення митної вартості за ціною угоди, які базувалися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддавалися обчисленню, колегія суддів погоджується із позицією судів попередніх інстанцій щодо протиправності оскаржуваного рішення відповідача.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин справи судом апеляційної інстанції дана вірно, порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішень судом не допущено.

Відповідно до частини третьої статті 220-1 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Одеської митниці Державної фіскальної служби відхилити, а постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення копій особам, які беруть участь у справі, та може бути переглянута в порядку статей 235-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: