Справа № 725/4341/16-а
Суддя: Піхало Н. В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 725/4341/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2016 року Першотравневий районний суд м.Чернівців

в складі:

головуючого судді Піхало Н. В.

при секретарі Томко І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Чернівцях, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним адміністративним позовом, в якому просив визнати незаконною та скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 12 серпня 2016 року серії ДР № 142047.

В обґрунтування позову зазначав, що вищевказаною постановою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та застосовано захід адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.

Зокрема вказував, що суть інкримінованого йому правопорушенні полягала у тому, що він, 12.08.2016 року о 17 год. 40 хв. здійснив зупинку належного йому транспортного засобу «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 біля узбіччя дороги по вул. Головна, 62 в м. Чернівці, чим порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та п. 8.4 ПДР України.

Вважає зазначену постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною та такою, що підлягає скасуванню судом із закриттям провадження у справі, оскільки справа про адміністративне правопорушення інспектором Федорюком І.М. розглянута упереджено, з грубим порушенням процесуальних прав, інспектором не встановлено обєктиво існуючих обставин по даній справі.

Також вказував, що причиною зупинки транспортного засобу біля узбіччя дороги по вул. Головна, 62 в м. Чернівці, який знаходився під його керуванням, стала технічна несправність, а саме несправність коробки перемикання передач, виникнення якої зумовлено виходом з ладу підшипників міжосьового диференціалу торсена КПП.

На підтвердження технічної несправності автомобіля вказав, що одразу після незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності він звернувся до судового експерта ОСОБА_3, який провів огляд та ходові випробування його автомобіля, та склав Акт його технічного огляду №80-1-08-16 від 12.08.2016 року.

Крім того вказував, що убачивши явну незаконність дій працівників патрульної поліції, його товаришем під час розгляду справи, а саме під час складання відповідачем оскаржуваної постанови, за допомогою цифрового фотоапарату проводився відеозапис вчинюваних відповідачем незаконних та протиправних дій.

Зазначав, що із зазначеного відеозапису вбачається, що ним та його товаришем доводилося до відома інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 та обставина, що автомобіль перебуває у несправному стані та те, що автомобіль не може продовжувати рух і необхідний час для остигання коробки перемикання передач автомобіля для подальшого руху до місця ремонту.

Також вказував, що права передбачені ст. 268 КУпАП йому перед початком розгляду справи не було розяснено, його права почали розяснювати лише після винесення постанови, що є грубим порушенням конституційних прав на захист, а також розгляд справи інспектором взагалі не проводився, а лише було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 283 КУпАП.

На підставі викладеного, посилаючись на норми права, просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ДР № 142047 від 12 серпня 2016 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення штрафу у розмірі 255,00 грн. та провадження в справі закрити у звязку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення та у звязку із вчиненням даного правопорушення в стані крайньої необхідності.

У судовому засіданні позивач поданий позов підтримав в повному обсязі, просив про його задоволення, підтримавши доводи, викладені в позові.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи про те, що постанова була складена правомірно, будь-яких порушень прав позивача при складанні постанови не вчинялося та в його діях були наявні ознаки складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, суду пояснив, що здійснюючи патрулювання вулиць міста, ним було виявлено транспортний засіб, належний позивачу, який здійснив зупинку в межах дії дорожнього знаку 3.34 ПДР « Зупинка заборонена», чим порушив пункт 8.4 ПДР, в результаті чого скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП. Також вказав на те, що підійшовши до позивача, ним було повідомлено останнього про порушення ПДР та зясовано причини зупинки, однак при першопочатковому зясуванні причин зупинки позивач повідомив, що очікує свого товариша та будь-яких даних щодо несправності транспортного засобу, які б зумовили вимушену зупинку ТЗ, він не повідомляв, у звязку із чим було вирішено питання про винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. В подальшому, при оформленні постанови позивачу були розяснені його процесуальні права та будь-яких порушень прав позивача не вчинялося. Однак, вже в ході винесення постанови, до позивача підійшов його товариш з відеокамерою та почав знімати, після чого позивач вже на камеру почав пояснювати, що транспортний засіб він зупинив вимушено, а саме у звязку із виявленням несправностей. Однак, звернув увагу суду на те, що у момент виявлення правопорушення, позивачем не було увімкнено аварійну сигналізацію та не було встановлено знак аварійної зупинки. Аварійна сигналізація вже була увімкнена пізніше, а саме в ході винесення постанови та після того, як до позивача підійшов його товариш та почав здійснювати відео фіксацію. Просив в задоволенні позову відмовити.

Представник залученої до участі в справі третьої особи в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі вказавши на те, що при винесенні постанови відповідач діяв згідно вимог чинного законодавства, прав позивача не порушувалося та в його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Крім того, суду також пояснив, що відповідач при винесенні постанови діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яке не передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції. Відповідачем, як уповноваженою особою Національної поліції, на місці вчинення правопорушення було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимогст. 283 КпАП України.

Свідок ОСОБА_4, будучи допитаним в ході розгляду справи пояснив, що 12 серпня 2016 року звернувся до позивача з проханням відвезти його на судове засідання до Вижницького районного суду Чернівецької області. Після повернення до м. Чернівці позивачем було виявлено несправність у належному йому транспортному засобі, у звязку із чим він був вимушений здійснити вимушену зупинку в забороненому місці, увімкнувши аварійну сигналізацію. Він в свою чергу, вийшов з автомобіля та пішов до знайомих з метою вирішення питання про евакуацію автомобіля. Через кілька хвилин йому зателефонував позивач та повідомив, що до нього підїхали працівники поліцію та виносять постанову, у звязку із чим він вийшов на вулицю до позивача та почав здійснювати фіксуванні незаконних дій працівників поліції, які протокол не виносили, а одразу ж на місці винесли постанову, не розяснивши права позивачу та не зясувавши дійсні причини зупинки транспортного засобу. В подальшому автомобіль позивача було евакуйовано з місця зупинки на буксирі до судового експерта, який оглянувши автомобіль встановив факт його технічної несправності.

Свідок ОСОБА_5, будучи допитаним в ході розгляду справи суду пояснив, що безпосереднім свідком винесення працівниками поліції постанови, яка оскаржується не був, однак надавав допомогу позивачу по евакуації ТЗ спочатку до експерта, який при огляді автомобіля встановив факт несправностей, а в подальшому по місцю проживання позивача.

Свідок ОСОБА_6, будучи допитаним в ході розгляду справи суду пояснив, що разом із відповідачем 12 серпня 2016 року здійснював патрулювання вулиць та ними було помічено ТЗ позивача, який здійснив зупинку в межах дії дорожнього знаку 3.34 ПДР « Зупинка заборонена», чим порушив пункт 8.4 ПДР, в результаті чого відповідачем було винесено постанову про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому, в момент виявлення порушення, на ТЗ позивача не була увімкнена аварійна сигналізація та не було встановлено знак аварійної зупинки. Також повідомив, що на початку винесення постанови, позивач пояснив, що здійснив зупинку у невстановленому місці та очікує на свого товариша та не повідомляв про несправність ТЗ, а вже після того, як вийшов його товариш та почав здійснювати відеофіксацію, позивач на камеру вже повідомляв, що ТЗ він був вимушено зупинити у забороненому місці.

Суд, заслухавши пояснення сторін, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, повністю і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Так, згідно зі ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Судом встановлено, що постановою серії ДР №142047 від 12.08.2016 року, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.

Зокрема даною постановою встановлено, що 12.08.2016 року о 17 год. 40 хв. ОСОБА_1 здійснив зупинку належного йому транспортного засобу «Чері Амулет», реєстраційний номер НОМЕР_1 біля узбіччя дороги по вул. Головна, 62 в м. Чернівці, чим порушив вимоги дорожнього знаку 3.34 «Зупинку заборонено» та п. 8.4 ПДР України, й відповідно відносно ОСОБА_1 інспектором роти №4 батальйону Управління патрульної поліції в м. Чернівцях ОСОБА_7 винесено постанову серії ДР №142047 від 12.08.2016 року, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. (а/с 10).

Так, згідно ч.1 ст.9 КАС України, - суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Зокрема, порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов'язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП визначено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

При цьому, справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено і частину першу, другу і третю ст. 122 КУпАП.

Таким чином, справи щодо порушення вимог дорожніх знаків розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зокрема, як одну із підстав для задоволення позову, в позовній заяві позивач звертає увагу на те, що його права були порушені відповідачем у звязку із тим, що відповідачем не було складено протокол.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 258 КАС України встановлені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається.

До внесення змін до ст. 258 КУпАП Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху" від 14.07.2015 року положення цієї статті не поширювались на вирішення справ про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ст. 122 КУпАП. Це свідчило про те, що при вирішенні таких справ повинен був обов'язково складатись протокол.

Разом з тим, цим Законом було внесено зміни до КУпАП, зокрема і ст. 258, яку доповнено частиною 2, відповідно до якої протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Таким чином, у таких справах уповноважені особи відразу складають постанову.

Вказане підтверджується також ч. 5 ст. 258 КУпАПу новій редакції, згідно з якою якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення,що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі.

Крім того, відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 4 розділу І Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема частиною першою статті 122 КУпАП.

Згідно з п. 2 розділу ІІІ Інструкції, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ст. 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Вказані норми є чинними на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи.

Враховуючи наведене суд критично оцінює доводи позивача щодо необхідності складання протоколу про адміністративне правопорушення та протиправності дій поліцейського під час винесення вказаної постанови.

Отже відповідач в даному випадку мав право не складати протокол про вчинення адміністративного правопорушення, відповідно мав право розглянути справу на місці зупинки автомобілю, а тому при винесенні постанови ним не було вчинено дій щодо порушення вимог щодо процедури розгляду справи та не було проігноровано порядок встановлений ст.ст. 278,279 КУпАП.

Крім того, позивач також вказував на те, що відповідач позбавив її можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП й відповідно дані права не розяснив.

Так, згідно вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Але позивачем не викладені обставини і не зазначені докази з приводу того, в чому полягає позбавлення відповідачем його можливості скористатися у повному обсязі своїми правами передбаченими ст. 268 КУпАП, а також не надано доказів в частині не розяснення йому відповідачем процесуальних прав. При цьому, жодних письмових зауважень з цього приводу в оскаржуваній постанові позивачем не було зроблено, а посилання на здійснену відео фіксацію винесення оскаржуваної постанови, зі змісту якої убачається , що відповідачем права були розяснені після винесення постанови, то суд їх як належний доказ не розяснення позивачу прав до уваги не приймає, оскільки даний відеозапис та фіксування проводилося вже після того, як відповідач розпочав виносити постанову.

За таких обставин, оскаржувані дії відповідача щодо складення постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення є правомірними та жодних доказів щодо вчинення відповідачем неправомірних дій у відношенні позивача суду не надано.

Щодо доводів позивача в частині відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення, то суд зазначає наступне.

Так, п. 15.9 Правил дорожнього руху визначено, що зупинка забороняється: на залізничних переїздах; на трамвайних коліях (крім випадків, обумовлених пунктом 15.8 цих Правил); на естакадах, мостах, шляхопроводах і під ними, а також у тунелях;

на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі; на перехрестях та ближче 10 м від краю перехрещуваної проїзної частини за відсутності на них пішохідного переходу, за винятком зупинки для надання переваги в русі та зупинки проти бокового проїзду на Т-подібних перехрестях, де є суцільна лінія розмітки або розділювальна смуга; у місцях, де відстань між суцільною лінією розмітки, розділювальною смугою чи протилежним краєм проїзної частини і транспортним засобом, що зупинився, менше 3 м; ближче 30 м від посадкових майданчиків для зупинки маршрутних транспортних засобів, а коли їх немає ближче 30 м від дорожнього знака такої зупинки з обох боків;ближче 10 м від позначеного місця виконання дорожніх робіт і в зоні їх виконання, де це створить перешкоди технологічним транспортним засобам, що працюють; у місцях, де буде неможливим зустрічний роз'їзд або об'їзд транспортного засобу, що зупинився; у місцях, де транспортний засіб закриває від інших водіїв сигнали світлофора або дорожні знаки; ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Відповідно до п. 15.14 ПДР у разі вимушеної зупинки в місці, де зупинку заборонено, водій повинен вжити всіх заходів, щоб прибрати транспортний засіб, а за неможливості це зробити діяти згідно з вимогами пунктів 9.9, 9.10, 9.11 цих Правил.

Зокрема, згідно вимог п. 9 Правил дорожнього руху, аварійна світлова сигналізація повинна бути ввімкнена: у разі вимушеної зупинки на дорозі; у разі зупинки на вимогу працівника міліції або внаслідок засліплення водія світлом фар; на механічному транспортному засобі, що рухається з технічними несправностями, якщо такий рух не заборонено цими Правилами; на механічному транспортному засобі, що буксирується; на механічному транспортному засобі, позначеному розпізнавальним знаком «Діти» що перевозить організовану групу дітей, під час їх посадки чи висадки; на всіх механічних транспортних засобах колони під час їх зупинки на дорозі; у разі скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП).

Разом з увімкненням аварійної світлової сигналізації слід установити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар на відстані, що забезпечує безпеку дорожнього руху, але не ближче 20 м до транспортного засобу в населених пунктах і 40 м поза ними, у разі: скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ДТП); вимушеної зупинки в місцях з обмеженою оглядовістю дороги хоча б в одному напрямку менше 100 м.

Відповідно до п. 9.11 ПДР якщо транспортний засіб не обладнано аварійною світловою сигналізацією або вона несправна, треба встановити знак аварійної зупинки або миготливий червоний ліхтар: ззаду на транспортному засобі, зазначеному в пункті 9.9 («в», «г», «ґ») цих Правил; з боку гіршої видимості для інших учасників дорожнього руху у випадку, зазначеному в підпункті «б» пункту 9.10 цих Правил.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, а також не заперечується й самим позивачем, останній вчинив зупинки транспортного засобу біля узбіччя дороги по вул. Головна, 62 в м. Чернівці, який знаходився під його керуванням, в межах дії дорожнього знаку 3.34 ПДР « Зупинка заборонена», чим порушив пункт 8.4 ПДР.

При цьому, як вказував позивач, причина зупинки ТЗ у невстановленому місці була вимушена, а саме у звязку із технічною несправність ТЗ, несправність коробки перемикання передач, виникнення якої зумовлено виходом з ладу підшипників міжосьового диференціалу торсена КПП, й відповідно позивач вважає дану обставину як крайня необхідність.

Разом з тим, суд не може погодитись з твердженням позивача про те, що вчинення даного правопорушення було викликано крайньою необхідністю виходячи з наступного.

Так, за правилами ст. 18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Зміст крайньої необхідності визначають його умови, за яких дії особи в цьому стані не є адміністративним правопорушенням. У разі крайньої необхідності відбувається зіткнення двох інтересів: загроза заподіяння шкоди одним охоронюваним законом інтересам усувається шляхом заподіяння шкоди, хоча й меншої, іншим. Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.

Крім того, небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов'язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Це - одне з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов'язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях.

Разом з тим, у діях ОСОБА_1 суд не вбачає підстав вважати, що існувала реальна загроза охоронюваним законом інтересам, за наявності якої позивач вимушений був вчинити правопорушення, крім того, суд не вбачає будь-яких перешкод для вчинення дій, не пов'язаних із заподіянням шкоди охоронюваним законом інтересів.

Крім того, навіть при виявленні технічної несправності транспортного засобу та його вимушеної зупинки, позивач ОСОБА_1 не вжив всіх заходів щоб прибрати транспортний засіб та усунути порушення ПДР України.

До того ж, як зазначав безпосередньо позивач в ході розгляду справи, про наявність технічних несправностей у його ТЗ йому було відомо ще до вїзду у м. Чернівці та ще до вчинення зупинки ТЗ у невстановленому місці та будь-яких дій щодо їх усунення ним не вчинялося, а також не забезпечено можливість зупинення ТЗ у встановленому законом місці

Таким чином, на думку суду, позивач помилково вважає, що вчинені ним дії не є адміністративним правопорушенням.

Також, дослідивши у судовому засіданні наданий позивачем на підтвердження позовних вимог відеозапис, суд не приймає його як належний та допустимий доказ, оскільки як вбачається з відеозапису, дії інспекторів Управління патрульної поліції м. Чернівців та позивача почали фіксуватись вже в ході винесення постанови та не охоплює весь розгляд справи про адміністративне правопорушення, й відповідно у відеоматеріалах відсутні в повному обсязі фактичні дані, на підставі яких суд міг би встановити наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Так, ст. 9 КУпАП передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

З наведених обставин суд приходить до висновку, що позивач не навів належних та достатніх доказів своєї невинуватості у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КУпАП, зокрема, доказів, які б свідчили про те, що дійсно зупинка транспортного засобу була вимушеною та здійснена ОСОБА_8 в стані крайньої необхідності.

Таким чином, з представлених на розгляд суду матеріалів вбачається вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП й відповідно постанова винесена правомочною особою, стягнення накладено в межах санкції статті з врахуванням вимог ст.33 КУпАП та строків накладення адміністративного стягнення.

При цьому, позивачем не представлено суду жодних доказів на підтвердження своїх тверджень, які б заперечували правомірність винесеної постанови в справі про адміністративне правопорушення й відповідно судом не встановлено неправомірності дій інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції у м. Чернівцях при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення.

За таких обставин, суд оцінюючи докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не представлено, а судом не здобуто жодних переконливих доказів у їх підтвердження, тому оскаржувана Постанова серії ДР № 142047 від 12 серпня 2016 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, винесеною з всебічним врахуванням всіх обставин справи та всіх доказів, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДР № 142047 від 12 серпня 2016 року є законною, а позов ОСОБА_1 є безпідставним у звязку із чим у його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 17, 18, 71, 160, 161, 171-2 КАС України, ст.ст. 251, 280, 283, 287,288,289 КУпАП, Правилами дорожнього руху України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора роти №4 батальйону Управління патрульної поліції старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2, третя особа: Управління патрульної поліції в м. Чернівцях, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається у 10-ти денний строк з моменту її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Першотравневий районний суд м. Чернівці. У разі застосування судом ч.3 ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, з одночасним надісланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці ОСОБА_9