Справа № 539/871/15-а
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2016 р. м. Київ К/800/25455/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:
Швеця В.В.,
Рецебуринського Ю.Й.,
Штульман І.В.,

провівши у порядку письмового провадження касаційний розгляд адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 пред`явив в суд позов, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій повторно розглянути питання про встановлення йому статусу учасника бойових дій.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року позов задоволено. Визнано неправомірними дії відповідача та зобов`язано повторно розглянути питання про встановлення статусу учасника бойових дій ОСОБА_2 .

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим ставить питання про скасування ухваленого ним рішення та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судами встановлено, що позивач у період з 5 серпня 1983 року по 6 лютого 2015 року проходив військову службу в Збройних Силах України, з яких в період з 1996 року і до моменту звільнення проходив військову службу в Лубенському міському, а після реорганізації в Лубенсько-Оржицькому об`єднаному військовому комісаріаті на різних посадах.
Наказом начальника генерального штабу Збройних сил України №764 від 31 грудня 2014 року позивача звільнено в запас.
Рішенням Лубенського міськрайонного суду від 2 квітня 2010 року у справі №2-о-81/2010 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, встановлено, що командуванням військових частин, як представник Лубенського міського та ІНФОРМАЦІЯ_2 позивач у період часу з 1999 року по 2005 рік, 24 рази залучався та особисто безпосередньо приймав участь у розмінуванні місцевості, полів та об`єктів народного господарства на території Полтавської області від вибухонебезпечних предметів часів Великої вітчизняної війни у повоєнний період.
В лютому 2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із відповідною заявою про визнання його учасником бойових дій.
Згідно протоколу комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій №9 від 20 лютого 2015 року позивачу відмовлено у визнанні його учасником бойових дій.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25 лютого 2015 року №3/83 позивача повідомлено, що надіслані ним документи для вирішення питання визнання його учасником бойових дій розглянуті 20 лютого 2015 року та повертаються без реалізації.
Підставою для відмови позивачу у встановленні статусу учасника бойових дій, слугували відсутність документів на підтвердження проходження позивачем підготовки щодо розмінування, наявності відповідного допуску та права діяти спільно або у складі групи розмінування і зроблено висновок, що представники військових комісаріатів виконують забезпечення виконання заходів з розмінування та безпосередньої участі у розмінуванні (знешкодженні та знищенні вибухонебезпечних предметів) не приймають.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач приймав рішення про відмову у встановленні позивачу статусу учасника бойових дій, без належного обґрунтування з посиланням на норми чинного законодавства.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що отримання особою статусу учасника бойових дій ставиться в залежність від її фактичної безпосередньої участі у проведенні робіт з розмінування вибухонебезпечних предметів, однак доказів безпосередньої участі по знищенню або знешкодженню вибухонебезпечних предметів позивачем не надано, а тому відповідач діяв в межах та у спосіб передбачені чинним законодавством.
Відповідно до пункту 11 статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» учасниками бойових дій визнаються: особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.
На виконання вимог Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" наказом Міністерства оборони України від 8 квітня 2009 року №158 затверджено Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України.
Пунктом 1 Положення передбачено, що комісії з питань розгляду матеріалів про визначення учасників бойових дій у Збройних Силах України створюються в Міністерстві оборони України, військовій частині НОМЕР_1 , військовому комісаріаті Автономної Республіки Крим, обласних та Київському міському військових комісаріатах.
Пунктом 9 Положення визначено перелік документів, на підставі яких комісією приймається рішення щодо визнання громадян учасниками бойових дій. До таких документів, зокрема, відносяться для військовослужбовців, які брали участь у розмінуванні або траленні бойових мін: витягу з наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін); витягу з наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін); акта на виконання робіт із розчистки місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).
Пунктом 11 Положення передбачено, що у разі звернення громадян до суду стосовно встановлення факту участі в бойових діях чи інших подіях, які дають право на визначення їх учасниками бойових дій, і прийняття судом відповідного позитивного рішення, таке рішення суду визнається як документ, що підтверджує право громадянина на визнання його учасником бойових дій. Копія рішення суду підлягає збереженню разом з іншими документами.
При цьому, відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Аналіз наведених приписів норм Закону свідчить про те, що не потребують доказування преюдиціальні факти, тобто встановлений, в даному випадку, рішенням суду у процесі розгляду цивільної справи, факт особистої та безпосередньої участі ОСОБА_1 у розмінуванні місцевості, полів та об`єктів народного господарства на території Полтавської області від вибухонебезпечних предметів часі Великої вітчизняної війни у повоєнний час.
При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, встановлення відповідного статусу учасника бойових дій є виключною компетенцією відповідних комісій, які приймають рішення шляхом голосування членів цієї комісії, тому встановлення такого статусу законодавством в судовому порядку не передбачено.
Виходячи з вищезазначених положень закону, суду першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову, оскільки встановлені по відношенню до позивача обставини рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 2 квітня 2010 року, яке набрало законної сили, дають підстави вважати про протиправність прийнятого відповідачем рішення.

Таким чином рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до закону і скасоване помилково, а тому касаційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду апеляційної інстанції скасуванню, а рішення суду першої інстанції залишенню в силі.

Керуючись статтями 222, 226, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
у х в а л и л а:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року - скасувати.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 9 квітня 2015 року залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили через п`ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман