Справа № 425/3389/16-а
Суддя: Мирошникова О. Ш.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08.12.2016 року Провадження №2-а/425/101/16

Справа №425/3389/16-а

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

з участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши в залі судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області в судовому засіданні адміністративну справуза позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

встановив:

31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області з адміністративним позовом, який 01.12.2016 року уточнила, до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області, в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради щодо нездійснення перерахунку згідно заяви від 31.07.2015 року, зобовязати зробити такий перерахунок та здійснити виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявою від 31.07.2015 року, в звязку зі змінами у складі сімї;

- визнати неправомірними дії відповідача щодо не призначення щомісячної адресної допомоги та зобовязати відповідача нарахувати та здійснити виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за заявами від 16.12.2015 року та від 16.06.2016 року.

В судовому засіданні позивач зазначила, що у неї наявні поважні причини за якими вона пропустила шестимісячний строк звернення до суду. Відтак позивач надала пояснення, що у травні-червні 2015 року її чоловік та свекор як заручники потрапили до полону в ЛНР, після звільнення з якого чоловік позивача перебував на реабілітації. Також, майно, що належить родині позивача та розташовано у місті Луганську було заарештовано так званою «Прокуратурою ЛНР». Крім того, у позивача були проблеми зі здоровям, вона з листопада 2015 року по червень 2016 року проходила обстеження та лікування у жіночий консультації та 10.06.2016 року позивачу зробили операцію. Позивач пояснює, що з моменту виїзду з міста Луганська її родина починаючи з вересня 2015 року по сьогоднішній час вирішує ряд проблем, які повязані з перебуванням чоловіка у полоні, з втрачанням майна у Луганську, з відновленням здоровя. Відповідачем було надано позивачу письмову відмову у призначенні допомоги лише 16.06.2016 року, позивач дбала про захист своїх прав, намагалася отримати допомогу, однак тільки після звернення до Міністерства соціальної політики України відповідач надіслав позивачу відмову.

Представник відповідача подав до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, в звязку з тим, що позовна заява подана після закінчення строків, встановлених законом на звернення до суду, оскільки позивач 19.11.2015 року дізналася про порушення на її думку своїх прав, свобод чи інтересів. Також, представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти поважності причин пропуску, зазначив, що звільнення чоловіка позивача з полону відбулося в червні 2015 року, тому позивач не була позбавлена можливості звертатися за захистом своїх прав з цього часу, лікування позивача відбулося у два дні у червні 2016 року, що також не є поважною причиною для пропуску строку протягом 11 місяців для звернення до суду.

Суд, розглянувши питання про визнання причин пропуску строку для звернення до адміністративного суду поважними, дійшов такого.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та до даних до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

З заявою про перерахунок щомісячної адресної допомоги, з звязку із зміною складу сімї, ОСОБА_1 звернулася до управління 31.07.2015 року, після того вона звернулася із заявами для призначення допомоги 16.12.2015 року та 16.06.2016 року.

В судовому засіданні представник відповідача посилався про те, що будь-яке рішення щодо призначення чи відмови в призначенні допомоги за заявами позивача прийнято не було та 22.06.2016 року позивачу було направлено лист щодо повідомлення про відмову у призначенні щомісячної адресної допомоги.

З цим адміністративним позовом позивач звернулася до суду 31.10.2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що доказів повідомлення позивача про не призначення, чи не виплату державної допомоги, крім повідомлення її у червні 2016 року, в особовій справі позивача, яка наявна у відповідача, немає. При цьому, представник відповідача пояснив, що про неподання позивачем всіх необхідних документів він особисто повідомляв позивача в усній формі та у телефонній розмові на дзвінки позивача, однак доказів цього представник відповідача не надав.

В своєму позові та в судових засіданням позивач повідомила про те, що їй дійсно на її звернення надавали усну інформацію та відповідали на її телефоні дзвінки, що допомога їй буде призначена коли з Голосіївського УПСЗН надійде особова справа її чоловіка та дочки, однак допомога призначена не була та їй було надіслано лист про відмову лише в червні 2016 року.

Тобто вбачається, що в частині вимог про оскарження дій відповідача щодо не здійснення перерахунку допомоги з 31.07.2015 року, зобовязання вчинити дії з 31.07.2015 року; про оскарження дій з 16.12.2015 року та зобовязання вчинити дії з 16.12.2015 року, адміністративний позов подано з пропуском строку звернення до адміністративного судe, в решті частини вимог - в межах строків звернення до адміністративного суду.

Як вбачається з копії паспорту позивача, її зареєстрованим місцем проживання було місто Луганськ.

Згідно довідки про взяття на облік особи, переміщеної з районів проведення антитерористичної операції, позивач зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Загальновідомим є факт, що місто Луганськ знаходиться на території проведення антитерористичної операції та є непідконтрольним українській владі з 14 квітня 2014 року, всі органи державної влади на території міста Луганська не працюють, також низкою нормативних актів встановлено територію проведення антитерористичної операції.

Суд, вважає, що причини пропуску строку звернення до суду для оскарження дій відповідача та зобовязання вчинити дії, зазначені позивачем в ході розгляду справи є поважними, оскільки вони для позивача були обєктивно непереборними, не залежали від її волевиявлення та повязані з істотними перешкодами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

До зазначених поважних причин пропуску строку суд відносить початок 14.04.2014 року проведення антитерористичної операції на території Луганської області, вимушений виїзд позивача разом з сином до міста Рубіжне з міста Луганська, де вони проживали та виїзд чоловіка позивача разом з їх спільною дочкою до міста Києва; потрапляння чоловіка позивача до полону, втрата майна родиною позивача, хвороба позивача; юридична необізнаність позивача стосовно строків звернення до суду тощо. Ці обставини обєктивно не залежали від волі позивача та членів її сімї, але на думку суду привели до її неможливості звернутися за судовим захистом вчасно.

В статті 55 Конституції України закріплені засади рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист.

Отже, з урахуванням дотримання права кожної особи на судових захист, закріпленого в статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, з огляду на те, що позивач є особою, яка перемістилася з районів проведення АТО, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, суд вважає, що причини пропуску строку ОСОБА_1 для звернення до суду є поважними.

Також, судом враховується відсутність у справі доказів повідомлення, направлення, вручення позивачу будь-якого рішення відповідача щодо не призначення чи невиплати адресної допомоги до червня 2016 року.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 160 КАС України суд, -

ухвалив:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до адміністративного суду ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії.

Ухвала окремо не оскаржується, заперечення проти неї може бути включене до апеляційної скарги на постанову суду, прийняту за наслідками розгляду адміністративної справи.

Суддя Мирошникова О.Ш.