Справа № 592/7409/16-а
Суддя: Бичков І. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №592/7409/16-а
Провадження №2-а/592/266/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2016 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Троценко Ю. Ю. ,

позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, -

В С Т А Н О В И В :

10.08.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Ковпакіського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, із змісту якого вбачається, що 29.07.2016 року інспектором роти № 4 батальйону УПП м. Суми майором поліції ОСОБА_2 щодо нього було складено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 495270 за ознаками ч. 1 ст. 122 КУпАП, якою на нього було накладено штраф у розмірі 255 грн. . Згідно зазначеній постанові суть його правопорушення полягала в тому, що він здійсни стоянку належного йому автомобіля марки АУДІ-100, реєстраційний номер НОМЕР_1 на відстані менш ніж 10 метрів до пішохідного переходу. Підставою для складення постанови, за словами ОСОБА_2 , стали заяви громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4, яким він нібито своїм автомобілем перешкодив їх руху по пішохідному переходу. Не заперечуючи того факту, що його автомобіль, на момент винесення постанови про адміністративне правопорушення, дійсно знаходився на вул. Першотравневій, напроти буд. 12, в якому знаходиться приміщення Ковпаківського районного суду м. Суми на відстані 2,7 метри від пішохідного переходу, він категорично заперечує той факт, що вчинив перешкоду для руху вищевказаних громадян. Не може він погодитись і з тим, що постанова відповідає вимогам чинного законодавства України і тому є обовязковою до виконання. Так, в той час, коли він ставив свій автомобіль на стоянку напроти буд. № 12 по вулиці Першотравневій м. Суми, ніяких громадян, яким би він міг перешкодити перехід вулиці по пішохідному переходу, в тому числі й громадянам ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , не було. Отже ці громадяни не мали ніяких підстав звертатись до поліції про порушення їх прав. Це дуже легко доводиться протоколами їх пояснень, які зовсім не відповідають обєктивним обставинам, що мали місце в день винесення постанови про адміністративне правопорушення. Але, ще більше, зазначена постанова не відповідає вимогам норм чинного законодавства України, зокрема, норм Кодексу України про адміністративні правопорушення. Так, відповідно до вимог ст. 254 КУпАП про вчинення особою адміністративного правопорушення, уповноваженою на те службовою особою складається протокол. І, хоча, відповідно до ч. 2 ст. 258 КУпАП у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесений до компетенції Національної поліції, протокол не складається, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП на працівників поліції, які виносять постанови про адміністративне правопорушення, покладається ряд обовязків, зокрема обовязки не тільки розяснити особі її права, передбачені даною нормою закону, але і забезпечити їй реалізацію цих прав. Вказані положення закону є гарантіями обєктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, реалізація яких можлива лише у разі, якщо особі буде надано достатній проміжок часу для підготовки до розгляду справи, пошуку адвоката, ознайомлення з матеріалами справи, тощо. Отже, розглянувши справу на місці зупинки належного йому транспортного засобу і прийнявши по ній рішення на протязі менш ніж півгодини, інспектор поліції ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 268 КУпАП, оскільки йому не було надано достатнього часу для ознайомлення з матеріалами справи, надання відповідних пояснень, та заявлення клопотань. Більш того, його взагалі не було ознайомлено з матеріалами даного адміністративного провадження, хоча він наполягав на цьому. Таким чином, винесення постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності без будь-якої підготовки до розгляду справи, без вирішення його клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, без дослідження доказів, без заслуховування осіб, які беруть участь у справі, інспектор поліції ОСОБА_2 грубо порушив і вимоги ст. ст. 278, 279 КУпАП, якими встановлено порядок підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення та порядок самого розгляду таких справ. Вказаними діями ОСОБА_2 було порушено також і вимоги ст. 245 КУпАП, яка встановлює, що завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і обєктивне зясування обставин кожної справи та вирішення її у точній відповідності із законом. Адже, відповідно до вимог ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, за які законом передбачено адміністративну відповідальність. Іншими словами для того, щоб мало місце адміністративне правопорушення з боку тієї чи іншої особи обовязково повинно бути порушення її діями чи бездіяльністю громадського порядку, права власності, інших прав і свобод громадян. Як вказано вище нічиїх прав чи свобод, в тому числі, прав і свобод громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 він не порушував і навіть не бачив цих громадян. Не порушував він своїми діями чи бездіяльністю і громадського порядку та права будь-кого на його власність. Відсутні з його боку були і будь-які посягання на встановлений порядок управління. Таким чином в його діях, повязаних з постановкою свого автомобіля на стоянку на відстані менш ніж 10 метрів від пішохідного переходу відсутня обєктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки з його боку дійсно мало місце лише формальне порушення правил дорожнього руху без порушення чиїхось прав і без настання будь-яких негативних наслідків цих дій, що безумовно свідчить про їх малозначність. Відповідно ж до ст. 22 КУпАП при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення, орган ( посадова особа) , уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням, тим більше, що ст. 33 КУпАП прямо зобовязує таку особу враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, інші обставини, що помякшують або обтяжують його відповідальність. Він важає, що і вищевказані вимоги КУпАП не були враховані інспектором поліції ОСОБА_2 при винесенні ним вищевказаної постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності. При вказаних обставинах він вважає, що постанова інспектора поліції ОСОБА_2 про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, і притягнення його за даною нормою закону до адміністративної відповідальності у виді штрафу розміром 255 грн. , є такою, що не відповідає вимогам закону й отже не може бути звернена до виконання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 289 КУпАП скаргу на постанову про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів. Отже, строк на оскарження спірної постанови про адміністративне правопорушення, складеної інспектором поліції ОСОБА_2 , спливає 09.08.2016 року. Відповідний адміністративний позов був ним підготовлений ще 08.08.2016 року. Однак, подати його у встановлений законом строк він не зміг у звязку з зайнятістю протягом всього робочого дня 09.08.2016 року у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, яка розглядалась Богодухівським районним судом Харківської області. Зазначену причину він вважає поважною та такою, що заслуговує на увагу суду. Відповідно до ч. 2 ст. 289 КУпАП у разі пропуску строку подання скарги з поважних причин, цей строк, за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) правомочним розглядати скаргу. Відповідно до п. 13 ст. 2 Закону України Про судовий збір судовий збір не справляється за подання позовної заяви на незаконні рішення органів державної влади, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду. На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 287 289 КУпАП, він просив: 1. Поновити йому строк на оскарженні постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 495270 від 29.07.2016 року у звязку з його пропуском з поважних причин. 2. Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, які мали місце 29.07.2016 року на вул. Першотравневій, 12 м. Суми у звязку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства України. 3. Скасувати постанову інспектора поліції ОСОБА_2 серії ПС2 № 495270 від 29.07.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу розміром 255 грн. , як таку, що винесена з грубими порушеннями адміністративного законодавства України (вхідний № 26502/16 від 10.08.2016 року) (а. с. 2, 3) .

Відповідач інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2, після одержання копії ухвали про відкриття провадження у даній адміністративній справі та адміністративного позову не скористався своїм правом подати суду письмове заперечення проти позову із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення, як те передбачено ст. ст. 34, 49, 51, 69 71, 76, 107 КАС України.

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав. Надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові. Він просив: 1. Поновити йому строк на оскарженні постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 495270 від 29.07.2016 року у звязку з його пропуском з поважних причин. 2. Визнати протиправними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, які мали місце 29.07.2016 року на вул. Першотравневій, 12 м. Суми у звязку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства України. 3. Скасувати постанову інспектора поліції ОСОБА_2 серії ПС2 № 495270 від 29.07.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу розміром 255 грн. , як таку, що винесена з грубими порушеннями адміністративного законодавства України.

У відкритому судовому засіданні відповідач інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 позов не визнав, пояснив про те. Що діяв у суворій відповідності до вимог чинного законодавства. Він просив суд відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до нього інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, пояснення відповідача інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2, оголосивши позовну заяву позивача, дослідивши та перевіривши письмові докази справи, встановивши такі юридичні факти та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Із змісту постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС № 495270 вбачається, що 29 липня 2016 року в м. Суми, навпроти буд. 12 по вул. Першотравневій інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майор поліції ОСОБА_2, розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, установив, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення водія АБЦ № 744980, видане ДАІ МВС УМВС 27.07.1984 року, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, м. т. НОМЕР_2, який працює в Національній асоціації адвокатів України, адвокат, свідоцтво про реєстрацію ТЗ САО 208058 (власник ОСОБА_6 ) , керуючи транспортним засобом AUDI-100 2,0 ЗНГ, легковий седан В, номерний знак НОМЕР_1, 29 липня 2016 року об 11 годині 35 хвилин в м. Суми по вул. Першотравневій, навпроти буд. 12, водій, керуючи ТЗ, здійснив стоянку даного ТЗ на відстані 2,70 м від пішохідного переходу, що на 7,3 м більше дозволеної відстані, чим порушив вимоги п. 15.10. а ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Керуючись положеннями статей 33 та 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення, постановив: застосувати до ОСОБА_6 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 (двісті пятдесят пять) грн. 00 коп. на користь держави. На підставі частини другої статті 308 Кодексу України про адміністративні правопорушення у разі несплати ОСОБА_6 штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 Кодексу України про адміністративні правопорушення, у порядку примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу в сумі 510 (пятсот десять) грн. 00 коп. на користь держави. Громадянину ОСОБА_6 розяснені положення статей 307, 308, а також права, передбачені статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, право, порядок та строки оскарження постанови згідно зі статтями287 289 Кодексу України про адміністративні правопорушення: підпис. Посадов особа, яка застосувала адміністративне стягнення підпис. Копію постанови отримано: підпис (а. с. 15, 16, 22) .

Із змісту паспорту громадянина України серії МВ № 488423, виданого 04.11.2011 року Сумським РВ УМВС України в Сумській області, вбачається, що він виданий на імя ОСОБА_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 20, 21) .

Із змісту посвідчення водія серії ВХТ № 603056, виданого 03.08.2016 року Центром 5946, вбачається, що воно видане на імя ОСОБА_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 20) .

З аналізу чинного міжнародного, конституційного, адміністративного законодавства, законодавства про адміністративні правопорушення України з урахуванням рекомендацій та розяснень, наданих Верховним Судом України та Вищим адміністративним судом України, вбачається наступне.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) ; 4) безсторонньо (неупереджено) ; 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) ; 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема: спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) , дій чи бездіяльності.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Субєкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Оскільки таких справ найбільше з-поміж інших справ, то фактично загальним є правило про те, що тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача субєкта владних повноважень. Йдеться не лише про справи щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень фізичними чи юридичними особами за п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, а про всі адміністративні справи, в яких оскаржується рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень справи з відносин публічної служби, частина виборчих спорів тощо. Презумпція винуватості покладає на субєкта владних повноважень обовязок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Такий обовязок відсутній, якщо відповідач визнає позов. Зазначена презумпція значно посилює позиції невладної особи (людини) , якій бракує правових знань, щоб самостійно довести перед судом слушність своїх тверджень. Потенційний обовязок субєкта владних повноважень довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності в суді посилює його відповідальність при прийнятті рішень, вчиненні інших дій чи допущенні бездіяльності. Зазвичай субєкт владних повноважень повинен спростувати презумпцію своєї винуватості, адже вона дає можливість вважати встановленою неправомірність його рішень, дій чи бездіяльності. Позивач не зобовязаний доводити ці обставини. Однак це аж ніяк не означає, що кожен адміністративний позов, навіть очевидно необґрунтований та безпідставний, зобовязує субєкта владних повноважень забезпечувати своє представництво у кожному такому процесі. З презумпції винуватості субєкта владних повноважень не випливає його автоматичний програш у справі, якщо він ніяким чином не відреагував на позов або просто його не визнав. Презумпція винуватості не є абсолютною, як у судовому процесі прецедентної системи права, де відсутність заперечення позову та незявлення відповідача у судове засідання розцінюється судом як визнання позову і тягне за собою програш відповідача. Презумпція винуватості субєкта владних повноважень відповідача означає припущення, що повідомлені позивачем обставини у справі про рішення, дії, бездіяльність відповідача і про порушення права, свободи чи інтересу відповідають дійсності, доки відповідач їх не спростує на основі доказів. Отож застосування принципу презумпції винуватості субєкта владних повноважень не обумовлює його автоматично програшного становища у справі. Невиконання обовязку відповідача довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, не звільняє суд від обовязку ухвалити справедливе і правосудне судове рішення. Однак презумпція винуватості позбавляє суд необхідності перевіряти повідомлені позивачем обставини, якщо вони не викликають обґрунтованого сумніву. В адміністративному судочинстві позивачем, як правило, є фізична чи юридична особа, а основна частина доказів у справі акумулюється у відповідача субєкта владних повноважень, адже вирішуючи те чи те питання субєкт владних повноважень збирає цілу низку матеріалів. Отож особа перебуває у гіршому становищі щодо можливості збору і подання доказів порівняно із субєктом владних повноважень. До того ж, необізнаний у бюрократичному механізмі громадянин погано орієнтується у тому, які докази можуть підтвердити обставини, на які він посилається. Тому субєкт владних повноважень відповідач у справі зобовязаний подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі, незалежно від того, на чию користь вони можуть бути використані на користь відповідача чи навіть позивача. Суд не може ухвалювати свої рішення на основі припущень. Тому якщо особа стверджує про певну обставину, вона має довести це доказами. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів і не зобовязаний проявляти будь-яку ініціативу. Це обумовлено тим, що особа повинна добросовісно ставитися до своєї справи і виконання своїх обовязків. Якщо вона цього не робить, суд не має працювати замість цієї особи.

Пропущений з поважних причин процесуальний строк, встановлений законом, може бути поновлений, а процесуальний строк, встановлений судом, - продовжений судом за клопотанням особи, яка бере участь у справі.

Суд закриває провадження у справі: 1) якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства; 2) якщо позивач відмовився від адміністративного позову і відмову прийнято судом; 3) якщо сторони досягли примирення; 4) якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду з того самого спору і між тими самими сторонами; 5) у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва, або ліквідації підприємства, установи, організації, які були стороною у справі. Якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, суд повинен розяснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ. Про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена. Повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

Тобто закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду адміністративної справи без вирішення її по суті та винесення постанови у звязку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон повязує неможливість судового розгляду справи. Після закриття провадження позивач не має права на повторне звернення до суду з тим самим позовом. Підстави для закриття провадження в справі вичерпно визначені ст. 157 КАС України і свідчать про те, що процес виник або неправомірно при відсутності в заінтересованої особи права на звернення до суду за захистом, або не може бути продовжений з інших причин, в тому числі і в звязку з волевиявленням сторін по розпорядженню своїми правами, які викликають зазначені правові наслідки. Підставами закриття провадження в справі є обставини, які підтверджують: 1) неправомірність виникнення процесу, 2) неможливість його подальшого продовження, 3) недоцільність його продовження. Тому закриття провадження в справі виключає можливість повторного порушення в суді тотожної справи. Ст. 157 КАС України про закриття провадження в справі адресована суду і має обовязковий для нього характер за наявності зазначених в ній обставин.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення субєкта владних повноважень.

Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: 1) відсутність події і складу адміністративного правопорушення; 2) недосягнення особою на момент вчинення адміністративного правопорушення шістнадцятирічного віку; 3) неосудність особи, яка вчинила протиправну дію чи бездіяльність; 4) вчинення дії особою в стані крайньої необхідності або необхідної оборони; 5) видання акта амністії, якщо він усуває застосування адміністративного стягнення; 6) скасування акта, який встановлює адміністративну відповідальність; 7) закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу; 8) наявність по тому самому факту щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, постанови компетентного органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, або нескасованої постанови про закриття справи про адміністративне правопорушення, а також повідомлення про підозру особі у кримінальному провадженні по даному факту; 9) смерть особи, щодо якої було розпочато провадження в справі.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

По справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24 1 цього Кодексу; 3) про закриття справи. Постанова про закриття справи виноситься при оголошенні усного зауваження, передачі матеріалів на розгляд громадської організації чи трудового колективу або передачі їх прокурору, органу досудового розслідування, а також при наявності обставин, передбачених статтею 247 цього Кодексу.

Скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою) , правомочним розглядати скаргу.

Аналізуючи встановлені обставини справи, наведені норми законів, якими врегульовані вказані спірні правовідносини, прихожу до наступного висновку.

Що стосується клопотання позивача ОСОБА_1 про поновлення строку оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення, то суд дійшов наступного висновку.

Отже, оскільки строк на оскарження спірної постанови про адміністративне правопорушення, складеної інспектором поліції ОСОБА_2 , спливає 09.08.2016 року; оскільки відповідний адміністративний позов був підготовлений позивачем ОСОБА_1 ще 08.08.2016 року; оскільки позивач ОСОБА_1 не зміг подати адміністративний позов протягом усього робочого дня 09.08.2016 року у звязку з зайнятістю у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, яка розглядалась Богодухівським районним судом Харківської області; оскільки суд вважає причину пропуску строку поважною , відтак суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 строк оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення був пропущений з поважних причин, а тому вказаний строк слід поновити, що в повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 1 ст. 102 КАС України.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 про визнання протиправними дії інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього, які мали місце 29.07.2016 року на вул. Першотравневій, 12 м. Суми у звязку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства України, то суд дійшов наступного висновку.

Оскільки постанова суду про визнання протиправними дій субєкта владних повноважень приймається, якщо відповідач вчиняє протиправні дії, які порушують права та інтереси позивача, оскільки така постанова усуває спір щодо правових підстав вчинення певних дій у майбутньому і є способом превентивного захисту, оскільки така вимога позивача ОСОБА_1 заявлена передчасно, відтак суд дійшов висновку про те, що в цій частині у задоволення вимог слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача ОСОБА_1 про касування постанови інспектора поліції ОСОБА_2 серії ПС2 № 495270 від 29.07.2016 року про притягнення його до адміністративної відповідальності у виді штрафу розміром 255 грн. , як такої, що винесена з грубими порушеннями адміністративного законодавства України, то суд дійшов наступного висновку.

Отже, оскільки відповідачем інспектором роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майором поліції ОСОБА_2, у порушення імперативних приписів ст. 71 КАС України, не були подані суду всі наявні у них документи та матеріали, які могли бути використані як докази у справі, а саме: субєктом владних повноважень не були подані суду документи, зазначені в Інструкції з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженій наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2009 року № 77, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390 (офіційне опублікування: Офіційний вісник України, 2009, № 34 (18.05.2009) , ст. 1193) , відтак суд вважає, що в даній частині вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач відповідач інспектор роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майор поліції ОСОБА_2, який заперечував проти задоволення адміністративного позову, не довів правомірності оскаржуваного рішення (постанови) .

Таким чином, суд дійшов висновку про те, що адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, слід задовольнити частково.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України; Інструкцією з оформлення працівниками Державтоінспекції МВС матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 лютого 2009 року № 77, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 квітня 2009 року за № 374/16390, -

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 160, 167 КАС України, -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 4 батальйону Управління патрульної поліції м. Суми майора поліції ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення субєкта владних повноважень, задовольнити частково.

Скасувати постанову серії ПС 2 № 495270 від 27.07.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у виді адміністративного штрафу в розмірі 255 грн. .

Повідомити осіб, які беруть участь у справі, про те, що вони можуть одержати копію постанови в повному обсязі 18.11.2016 року.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку постанову суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції Харківського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції Ковпаківський районний суд м. Суми, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч. 4 ст. 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий: І.Г. Бичков