Справа № 161/8194/16-а
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Справа № 876/8492/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправною та скасування постанови, заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2016 року позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Першого відділу Державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції (далі - Перший ВДВС Луцького МУЮ), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила визнати неправомірними дії заступника начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Смольської О.П., визнати протиправною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2015 року ВП №46857531, та замінити сторону у виконавчому провадженні за виконавчим листом №161/13716/14-ц, виданого 18.02.2015 року Луцьким міськрайонним судом, боржника ПАТ «Західінкомбанк» на Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.10.2014 року стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» в її користь суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 26 046 грн. 68 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 223 грн. 79 коп.; 6 089 грн. 50 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 36 359 грн. 97 коп. Рішенням Апеляційного суду Волинської області 20.01.2015 року вказане рішення суду першої інстанції було змінено, стягнуто на її користь суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 24 842 грн. 21 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 028 грн. 47 коп., 5 445 грн. 89 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 34 316 грн. 57 коп. 18.02.2016 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області було видано виконавчий лист по вказаній справі.

13.03.2015 року заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Смольською О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Проте, 23.03.2015 року начальником Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Смольською О.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.п. 3-1 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач вважав дану постанову незаконною та такою, що порушує її права, оскільки державному виконавцю було відомо, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб призначив уповноважену особу фонду на ліквідацію вказаного банку, який був боржником по вищевказаному виконавчому провадженні, а отже, це було підставою для здійснення заміни сторони виконавчого провадження

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити, з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у зв»язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а провадження у справі закрити. При цьому виходить з наступних міркувань.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, Рішенням Луцького міськрайонного суду від 06.10.2014 року стягнуто з ПАТ «Західінкомбанк» в користь ОСОБА_1 суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 26 046 грн. 68 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 223 грн. 79 коп.; 6 089 грн. 50 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 36 359 грн. 97 коп.

Рішенням Апеляційного суду Волинської області 20.01.2015 року вказане рішення суду першої інстанції було змінено, стягнуто на користь ОСОБА_1 суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 24 842 грн. 21 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 028 грн. 47 коп., 5 445 грн. 89 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 34 316 грн. 57 коп. (а.с. 5-7).

18.02.2016 року Луцьким міськрайонний судом Волинської області було видано виконавчий лист по вказаній справі (а.с. 8).

13.03.2015 року заступником начальника Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Смольською О.П. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9, 10).

23.03.2015 року начальником Першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції Смольською О.П. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.п. 3-1 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 11, 12).

Розглянувши цей спір, суд виходив з того, що він є адміністративним, колегія суддів апеляційного суду вважає цей висновок помилковим.

Згідно із п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб»єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого

провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Таким чином, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що до юрисдикції адміністративних судів належать усі справи з приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень на підставі виконавчих документів, виданих судами всіх юрисдикцій, за винятком тих, які видано загальними та господарськими судами у разі звернення до суду сторін відповідного виконавчого провадження чи їхніх представників.

За правилами статті 383 і частини другої статті 384 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Розгляд скарги здійснюється в порядку, встановленому статтею 386 ЦПК України.

Таким чином, юрисдикція адміністративних судів не поширюється на спори про оскарження дій та рішень органів державної виконавчої служби щодо виконання судових рішень у цивільних справах.

Вказаний висновок узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року у справі №825/2566/14.

Як видно з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову про закінчення виконавчого провадження від 23.03.2015 року ВП №46857531, яку винесено при виконанні виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області №161/13716/14-ц від 18.02.2015 року в цивільній справі, яким зобов»язано стягнути з Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк», ідентифікаційний код 19233095, в користь ОСОБА_1 суму відсотків по банківському вкладу в розмірі 24 842 грн. 21 коп., три відсотки річних від простроченої суми боргу в розмірі 4 028 грн. 47 коп., 5 445 грн. 89 коп. інфляційних втрат, а всього на загальну суму 34 316 грн. 57 коп.

Матеріали про стягнення грошової суми не виділені заступником начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ в окреме виконавче провадження, а тому є невід»ємною частиною єдиного виконавчого провадження ВП №46857531, предметом якого є виконання виконавчого листа №161/13716/14-ц від 18.02.2015 року Сокальського районного суду Львівської області.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що такі вимоги позивача в порядку адміністративного судочинства розгляду не підлягають.

Суд апеляційної інстанції враховує те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з»ясування всіх обставин у справі і обов»язок суб»єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Пунктом 1 частини 1 статті 157 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 203 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення суду першої інстанції та закрити провадження.

Керуючись ст. ст. 157, 160, 195, 196, 198, 203, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 вересня 2016 року у справі №161/8194/16-а - скасувати, а провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: О.М. Довгополов

В.В. Святецький

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 08.12.2016 року.