Справа № 825/2062/16
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року 15:35 м. Чернігів Справа № 825/2062/16

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Житняк Л.О., розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ради адвокатів Чернігівської області про зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

22.11.2016 ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1.) звернувся до суду з адміністративним позовом до Ради адвокатів Чернігівської області, в якій просить зобов'язати Раду адвокатів Чернігівської області надати позивачу публічну інформацію з питань, зазначених у запитах позивача, направлених відповідачу 04.08.2016, 12.10.2016 та 07.11.2016, а саме: надіслати на адресу позивача повний перелік посад, передбачених штатним розписом Ради адвокатів Чернігівської області, належно завірений примірник кошторису Ради адвокатів Чернігівської області, який було затверджено конференцією адвокатів Чернігівської області 30.01.2016, та інформацію з наступних питань: яким є порядок та механізм обліку робочого часу штатних працівників Ради адвокатів Чернігівської області; якою була тривалість робочого часу голови Ради адвокатів Чернігівської області та його заступника в годинах в період з лютого по жовтень 2016 року (повний, неповний робочий час); які повноваження здійснює заступник голови Ради адвокатів Чернігівської області (слід надати відповідний наказ або розпорядження, видані в рамках п.4.11.13 Положення про Раду адвокатів Чернігівської області); яких саме заходів вжито Радою адвокатів Чернігівської області як юридичною особою в період з лютого по жовтень 2016 року, зважаючи на рішення конференції адвокатів Чернігівської області від 30.01.2016, яким раді адвокатів регіону делеговані повноваження в частині вжиття заходів та прийняття рішень, спрямованих на передачу майна та грошових коштів, які належали адвокатській громаді Чернігівської області до набрання чинності Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; які заходи з підвищення кваліфікації адвокатів були організовані та проведені Радою адвокатів Чернігівської області у 2016 році; хто в Раді адвокатів Чернігівської області є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у встановлений законодавством строк запитувану інформацію йому надано не було, як не було надано і будь-яких відповідей на його запити від 04.08.2016, 12.10.2016 та 07.11.2016.

06.12.2016 на адресу суду відповідачем було надано заперечення, в яких він не погоджується із заявленим позовом, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки 17.05.2016 до відповідача надійшла заява від ОСОБА_1, в якій було повідомлено, що подані від його імені листи він не відправляв, не підписував та їх не складав і автор цих заяв йому невідомий. Зважаючи на вказану заяву, Чернігівським ВП ГУНП в Чернігівській області було розпочато кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.358 Кримінального кодексу України, досудове розслідування у якому триває. При цьому, відповідач зазначає, що ОСОБА_1 було запрошено на засідання Ради адвокатів 01.07.2016 для заслуховування його пояснень та пояснень гр.ОСОБА_3 по зверненню ОСОБА_1, на яке вони не з'явилися, у зв'язку з чим було прийнято рішення, яким заяви та звернення ОСОБА_1 щодо надання інформації залишено без розгляду.

Враховуючи, що невідомі особи, на думку відповідача, від імені ОСОБА_1 здійснюють спроби втручання в діяльність Ради адвокатів Чернігівської області, протокольним рішенням ради від 23.09.2016 №38 вирішено обмежити доступ до інформації щодо діяльності Ради адвокатів Чернігівської області, крім тієї, що оприлюднюється на офіційних сайтах Ради адвокатів Чернігівської області та НААУ. Вказане рішення Ради адвокатів Чернігівської області є чинним та повністю узгоджується з вимогами Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Оцінивши повідомлені сторонами обставини, за наявності достатніх підстав, в порядку ч.4 ст.182-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.11.2016 позивач звернувся до Голови Ради адвокатів Чернігівської області із запитом на публічну інформацію, що підтверджується квитанцією (а.с.20) та описом вкладення у цінний лист (а.с.21), в якому просив надіслати на його адресу повний перелік посад, передбачених штатним розписом Ради адвокатів Чернігівської області, належно завірений примірник кошторису Ради адвокатів Чернігівської області, який було затверджено конференцією адвокатів Чернігівської області 30.01.2016, та інформацію з наступних питань: яким є порядок та механізм обліку робочого часу штатних працівників Ради адвокатів Чернігівської області; якою була тривалість робочого часу голови Ради адвокатів Чернігівської області та його заступника в годинах в період з лютого по жовтень 2016 року (повний, неповний робочий час); які повноваження здійснює заступник голови Ради адвокатів Чернігівської області (слід надати відповідний наказ або розпорядження, видані в рамках п.4.11.13 Положення про Раду адвокатів Чернігівської області); яких саме заходів вжито Радою адвокатів Чернігівської області як юридичною особою в період з лютого по жовтень 2016 року, зважаючи на рішення конференції адвокатів Чернігівської області від 30.01.2016, яким раді адвокатів регіону делеговані повноваження в частині вжиття заходів та прийняття рішень, спрямованих на передачу майна та грошових коштів, які належали адвокатській громаді Чернігівської області до набрання чинності Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; які заходи з підвищення кваліфікації адвокатів були організовані та проведені Радою адвокатів Чернігівської області у 2016 році; хто в Раді адвокатів Чернігівської області є відповідальною особою з питань доступу до публічної інформації.

При цьому, жодної відповіді на вказаний запит відповідачем надано не було. Доказів на спростування вказаної обставини суду також не надано.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначений Законом України від 13.01.2011 № 2939 "Про доступ до публічної інформації" (далі - Закон № 2939).

Так, ст.1 Закону № 2939 визначено, що публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 3 Закону № 2939 визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема: обов'язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації.

Доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, надання інформації за запитами на інформацію (ст.5 Закону).

Згідно із ст.12 Закону № 2939 суб'єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є:

1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об'єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб'єктів владних повноважень;

2) розпорядники інформації - суб'єкти, визначені у статті 13 цього Закону;

3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону № 2939 розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:

1) суб'єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб'єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов'язковими для виконання;

2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;

3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб'єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов'язаної з виконанням їхніх обов'язків;

4) суб'єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов'язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб'єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров'ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону № 2939 запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Тобто, за змістом наведених статей можна виділити наступні ознаки публічної інформації: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

Таким чином, визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо не суб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Пунктом 6 ч.1 ст.14 Закону № 2939 встановлено, що розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об'єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Тобто, враховуючи, що відповідно до Протоколу конференції адвокатів Чернігівської області від 30.01.2016 (а.с.13), яким відповідачу делеговано повноваження в частині вжиття заходів та прийняття рішень, спрямованих на передачу майна та грошових коштів, які належали адвокатській громаді Чернігівської області до набрання чинності Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", беручи до уваги Порядок підвищення кваліфікації адвокатів України, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 16.02.2013 №85 (з наступними змінами) та п.4.11.13 Положення про Раду адвокатів Чернігівської області, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 27.09.2013 №213, відповідач, на думку суду, є розпорядником інформації в розумінні Закону №2939 по відношенню до окремих питань, зазначених у запиті від 07.11.2016.

Так, у відповідності до ст.16 Закону № 2939 розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.

Як зазначалось вище, запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. При цьому, Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19 Закону № 2939).

Строки розгляду запитів на інформацію, плата за надання інформації та питання відмови або відстрочки в задоволенні запиту на інформацію закріплені ст.ст.20, 21, 22 Закону № 2939.

З аналізу вищенаведених норм вбачається, що законодавцем покладено обов'язок на розпорядників інформації надавати відповіді на запити протягом встановленого строку (5 днів) та можливість продовження такого строку з наступним його обґрунтуванням і повідомленням запитувача про його продовження. При цьому, розпорядник інформації має право також відмовити у задоволенні запиту, виклавши свою відмову у письмовій формі.

Тобто, порушення строків розгляду запиту на інформацію або ненадання відповіді на запит взагалі, є порушенням з боку розпорядника інформації.

Згідно зі ст.23 Закону № 2939 рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити: відмову в задоволенні запиту на інформацію; відстрочку задоволення запиту на інформацію; ненадання відповіді на запит на інформацію; надання недостовірної або неповної інформації; несвоєчасне надання інформації; невиконання розпорядниками обов'язку оприлюднювати інформацію відповідно до ст.15 цього Закону; інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

У свою чергу, предметом адміністративного позову є зобов'язання відповідача надати позивачу публічну інформацію з питань, зазначених у його запитах, направлених 04.08.2016, 12.10.2016 та 07.11.2016, а саме: зобов'язати відповідача судовим рішенням надати відповіді на перелік питань. При цьому суд зазначає, що вищезазначені запити позивача є подібними, оскільки містять схожий за своєю суттю перелік питань.

Однак, вищевказані позовні вимоги не відповідають матеріально-правовому способу захисту порушеного права, оскільки відповідно до наявних в матеріалах справи доказів та заперечень, судом встановлено, що Радою адвокатів Чернігівської області вказаний запит від 07.11.2016 не розглядався і жодної відповіді не надавалося. Крім того, зобов'язання судом надати відповідь на конкретний перелік питань є втручанням в дискреційні повноваження розпорядника інформації.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з загальними засадами права в даному випадку, дії розпорядника інформації - це активна поведінка розпорядника інформації, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи. У свою чергу, бездіяльність розпорядника інформації - це пасивна поведінка розпорядника інформації, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Як вже було встановлено судом вище, жодних активних дій відповідачем по відношенню до розгляду запиту позивача від 07.11.2016, Радою адвокатів Чернігівської області не вчинялось. Також суд критично оцінює додані відповідачем до заяви про виконання ухвали суду копії відповідей від 23.09.2016 № 102/1 та від 17.10.2016 № 112, оскільки відсутні підтвердження отримання позивачем таких.

Водночас, відповідно до ч.2 ст.11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Завдання судочинства досягаються шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ці вимоги закріплюють у національному законодавстві положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 (набула чинності для України 11.09.1997), відповідно до якої кожному гарантується право на справедливий судовий розгляд. Кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як передбачає ч.2 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. Тобто обов'язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

А тому, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправною бездіяльність Ради адвокатів Чернігівської області щодо не розгляду запиту на публічну інформацію від 07.11.2016 та зобов'язати Раду адвокатів Чернігівської області розглянути вказаний вище запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 07.11.2016.

При цьому, суд не бере до уваги заперечення відповідача, оскільки надані ним докази та посилання на спроби втручання сторонніх осіб від імені позивача у діяльність Ради адвокатів Чернігівської області, у зв'язку з наявністю заяви позивача від 16.05.2016 про його непричетність до направлення запитів, стосується лише тих запитів, які були направлені на адресу відповідача до дати надходження такої заяви і не спростовує факт направлення позивачем запиту на публічну інформацію від 07.11.2016.

Щодо клопотання позивача про витребування додаткових доказів із Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, суд зазначає про таке.

Вирішуючи дане питання, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява № 22750/02§42) вказано, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом. Також за змістом частин 4, 5 ст.11 КАС України суд повинен визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі вимог та заперечень, з'ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання позивача щодо витребування додаткових доказів із Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, оскільки звернення позивача про притягнення Голови Ради адвокатів Чернігівської області до адміністративної відповідальності не стосуються предмету спору. При цьому, наявних в матеріалах справи доказів, для вирішення справи по суті заявлених позовних вимог, -достатньо.

Відповідно до ст.86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

За таких обставин та з урахуванням досліджених доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі згідно ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України підлягають стягненню з відповідача відповідно до частини задоволених вимог.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.94, 160-163, 183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Ради адвокатів Чернігівської області щодо не розгляду запиту ОСОБА_1 на публічну інформацію від 07.11.2016 та зобов'язати Раду адвокатів Чернігівської області розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 07.11.2016.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Ради адвокатів Чернігівської області (14038 проспект Перемоги,139 офіс 705 м. Чернігів, код 38919318) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, код НОМЕР_1) 275,60 грн (двісті сімдесят п'ять гривень 60 коп.) судових витрат відповідно до частини задоволених вимог.

Постанову суду в частині зобов'язання Ради адвокатів Чернігівської області розглянути запит на публічну інформацію ОСОБА_1 від 07.11.2016 звернути до негайного виконання.

Постанова, прийнята у скороченому провадженні, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку є остаточною. Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку ч.8-10 ст.183-2 та ст. 186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Л.О. Житняк