Справа № 808/10/15
Суддя: Юрченко В.П.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АдміністративниЙ СУД УКРАЇНИ
УХВАЛА

Іменем України

15.11.2016 № К/800/16488/16

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів: головуючого судді Юрченко В.П., суддів: Бухтіярової І.О., Веденяпіна О.А., секретар судового засідання - Іванов Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргуСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС
на постановуЗапорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2016
та постановуДніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016
у справі №808/10/15
за позовомПублічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна»
доСпеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС, Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області
провизнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2016 частково задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна».

Визнано протиправною бездіяльність Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС щодо ненадання до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області висновку щодо відшкодування пені за несвоєчасне повернення бюджетного відшкодування податку на додану вартість в сумі 731106,76 грн.

Зобов'язано Спеціалізовану державну податкову інспекцію з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС прийняти висновок із зазначенням суми бюджетної заборгованості з пені в сумі 731106,76 грн. та надати його до Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області.

В іншій частині позовних вимог про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовлено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 скасована постанова Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2016 та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь ім. А.М. Кузьміна» пеню за порушення строків перерахування бюджетного відшкодування у розмірі 680 479,23 грн.

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, оскільки вважає, що постанови були прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Управління Державної казначейської служби України у м. Запоріжжі Запорізької області заяву про приєднання до касаційної скарги податкового органу або заперечень на касаційну скаргу не надало.

Заперечення на касаційну скаргу не надходили, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглянувши судові рішення в межах касаційної скарги, заслухавши пояснення скаржника, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Вищий адміністративний суд України дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем заявлено до бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку за квітень 2010 року.

У період з 02.06.2010 по 15.06.2010 посадовими особами СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі проведено позапланову виїзну перевірку підприємства позивача з питань достовірності нарахування суми бюджетного відшкодування ПДВ на рахунок платника податку за квітень 2010 року, яка виникла за рахунок від'ємного значення з ПДВ, що декларувалося в період з 01.03.2010 по 31.03.2010, за результатами якої складено акт №367/08-01/00186536 від 21.06.2010.

На підставі акту перевірки №367/08-01/00186536 від 21.06.2010 податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення №/0 від 29.06.2010, яким підприємству зменшено суму бюджетного відшкодування (у тому числі заявленого в рахунок зменшення податкових зобов'язань наступних періодів) з податку на додану вартість у сумі 8285447,00 грн.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2011 у справі №2а-0870/84/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011, податкове повідомлення рішення №/0 від 29.06.2010, прийняте СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі, визнано протиправним та скасовано.

За наслідками розгляду касаційної скарги СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжжі на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2011 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.01.2012 касаційну скаргу залишив без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.

Таким чином, судовими рішеннями підтверджено правомірність визначення позивачем суми ПДВ, яка була заявлена ним до бюджетного відшкодування, в розмірі 8285447,00 грн.

30.08.2012 з Державного бюджету України на розрахунковий рахунок позивача було перераховано заборгованість з податку на додану вартість у сумі 8285447,00 грн.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, мотивував рішення тим, що податковий орган повинен був нарахувати пеню на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України на суму бюджетної заборгованості 8285447,00 грн., за період з 02.10.2011 по 30.08.2012, як це передбачено пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України, чого ним зроблено не було, у зв'язку з чим позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності першого відповідача є обґрунтованими. Проте, відшкодування з Державного бюджету України ПДВ є виключним повноваженням податкових органів та органів державного казначейства, а відтак суд не може підміняти державний орган і вирішувати питання про стягнення такої заборгованості. За таких обставин рішення судів про задоволення позовних вимог про стягнення бюджетної заборгованості з ПДВ є помилковим з огляду на те, що така вимога позивача не є правильним способом захисту прав платника ПДВ. В цьому випадку правильним способом захисту позивача є вимога про зобов'язання відповідача до виконання покладених на нього Законом і підзаконними актами обов'язків щодо надання органу казначейства висновку щодо суми, яка підлягає відшкодуванню з бюджету.

Суд апеляційної інстанції, також частково задовольняючи позовні вимоги, дійшов висновку, що, оскільки фактично відшкодування бюджетної заборгованості у розмірі 8285447грн. відбулося 31.12.2011, тому позивач має право на отримання пені за період з 13.10.2011 по 31.12.2011, у зв'язку з чим загальний розмір пені, яку має право отримати позивач, становить 680479,23грн. Обґрунтовуючи необхідність стягнення пені, суд апеляційної інстанції виходив з того, що Податковим кодексом України не передбачено повноважень податкової служби щодо надання до органу Казначейства висновку про відшкодування пені, і чинне законодавство взагалі не містить такого поняття як «сума бюджетної заборгованості з пені». Пеня, у розумінні п.200.23 ст.200 ПК України, за своєю правовою суттю є штрафною санкцію за невиконання Державою своїх зобов'язань перед платниками податків.

Судова колегія касаційної інстанції погоджується з позицією суду апеляційної інстанції, з огляду на наступне.

Бюджетне відшкодування, у відповідності до вимог підпункту 14.1.18 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, це відшкодування від'ємного значення податку на додану вартість на підставі підтвердження правомірності сум бюджетного відшкодування податку на додану вартість за результатами перевірки платника, у тому числі автоматичне бюджетне відшкодування у порядку та за критеріями, визначеними у розділі V цього Кодексу.

Платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування (п. 200.7 ПК України).

Відповідно до пунктів 200.7, 200.8. статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації. До податкової декларації платником податків додаються розрахунок суми бюджетного відшкодування та оригінали митних декларацій.

Протягом 30 календарних днів, що настають за граничним терміном отримання податкової декларації, податковий орган проводить камеральну перевірку заявлених у ній даних (пункт 200.10 статті 200 Податкового кодексу України).

Пунктом 200.14 ст. 200 ПК України передбачено, що якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки сум бюджетного відшкодування, визначених у пункті 200.11 цієї статті, контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган:

а) у разі заниження заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування щодо суми, визначеної контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого заниження та підстави для її вирахування. У цьому випадку вважається, що платник податку добровільно відмовляється від отримання такої суми заниження як бюджетного відшкодування у звітному (податковому) періоді, та зараховує таку суму заниження до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду;

б) у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування;

в) у разі з'ясування за результатами проведення перевірок факту, за яким платник податку не має права на отримання бюджетного відшкодування, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються підстави відмови в наданні бюджетного відшкодування.

Пунктом 200.15 ст. 200 ПК України передбачено, що у разі, якщо за результатами перевірки сум податку, заявлених до відшкодування, платник податку або контролюючий орган розпочинає процедуру адміністративного або судового оскарження, контролюючий орган не пізніше наступного робочого дня після отримання відповідного повідомлення від платника або ухвали суду про порушення провадження у справі зобов'язаний повідомити про це орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів. Орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, тимчасово припиняє процедуру відшкодування в частині оскаржуваної суми до набрання законної сили судовим рішенням.

Після закінчення процедури адміністративного або судового оскарження контролюючий орган протягом п'яти робочих днів, що настали за днем отримання відповідного рішення, зобов'язаний подати органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок із зазначенням суми податку, що підлягає відшкодуванню з бюджету.

Системний аналіз наведених дає підстави для висновку, що у разі підтвердження сум бюджетного відшкодування з податку на додану вартість, або податковим органом під час перевірки, або в судовому порядку, орган Державного казначейства України видає платнику податку суму бюджетного відшкодування зазначену у висновку, поданому йому податковим органом у п'ятиденний строк після закінчення перевірки.

Судами було встановлено, що постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24.02.2011 у справі №2а-0870/84/11, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 24.01.2012, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення рішення №/0 від 29.06.2010, прийняте СДПІ по роботі з великими платниками податків у м.Запоріжі, яким зменшено суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 8285447,00 грн.

У ході вирішення даного спору відповідачем зазначені обставини не заперечувалися, докази на їх спростування не подавалися. А відтак з огляду на положення частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України зазначені обставини мають силу преюдиції та не підлягають повторному доказуванню у даній справі.

Згідно з частинами 3,5 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду апеляційної чи касаційної інстанції за наслідками перегляду, постанова Верховного Суду України набирають законної сили з моменту проголошення, а якщо їх було прийнято за наслідками розгляду у письмовому провадженні, - через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі.

Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов'язковості (що передбачає обов'язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов'язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.

Отже, закінченням процедури судового оскарження у розумінні пункту 200.15 статті 200 Податкового кодексу України є набрання законної сили рішенням за наслідками вирішення справи по суті саме в суді апеляційної інстанції.

Ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 20.09.2011 отримано СДПІ 28.09.2011, що підтверджено представником відповідача у судовому засіданні. Таким чином, враховуючи дату отримання судового рішення та законодавчо визначений строк, у межах якого податкова служба зобов'язана подати висновок до органу Казначейства, СДПІ зобов'язана була подати висновок до 06.10.2011. А бюджетне відшкодування позивачу, враховуючи граничну дату подання органу Казначейства висновку та приймаючи до уваги положення п.200.13 ст.200 ПК України, мало бути здійснено до 13.10.2011. Оскільки, фактично відшкодування бюджетної заборгованості у розмірі 8285447грн. відбулося 31.12.2011, тому позивач має право на отримання пені за період з 13.10.2011 по 31.12.2011.

Згідно з пунктом 200.23 статті 200 Податкового кодексу України суми податку, не відшкодовані платникам протягом визначеного цією статтею строку, вважаються заборгованістю бюджету з відшкодування податку на додану вартість. На суму такої заборгованості нараховується пеня на рівні 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, встановленої на момент виникнення пені, протягом строку її дії, включаючи день погашення.

Таким чином, не відшкодовані платнику податку протягом встановленого строку суми, вважаються бюджетною заборгованістю, за стягненням яких платник податку має право в будь-який момент після виникнення такої бюджетної заборгованості звернутися до суду та нарахувати пеню на суму такої заборгованості.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності законних підстав для стягнення загального розміру пені, яку має право отримати позивач, в сумі 680479,23грн.

Суд касаційної інстанції не вбачає порушень судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи та вважає, що суд повно встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, та надав їм правову оцінку на підставі норм закону, що підлягали застосуванню до даних правовідносин.

Доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при прийнятті оскаржуваного судового рішення судом апеляційної інстанції були порушені норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин та з урахуванням викладеного, колегія суддів Вищого адміністративного суду України не знаходить підстав, які могли б призвести до скасування оскаржуваного судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального головного управління ДФС залишити без задоволення.

2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 23.02.2016 з урахуванням постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 02.06.2016 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, передбачених статтею 237 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку та в строки, встановлені статтями 236 2391 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В.П.Юрченко
Судді І.О. Бухтіярова
О.А.Веденяпін