Справа № 815/3558/16
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 р. м. Одеса Справа № 815/3558/16
Категорія: 5.2 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Домусчі С.Д.,

- Кравець О.О.,

за участю: секретар судового засідання - Курманова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельмас» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів і карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ельмас» звернулось до суду з позовом до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів № 100270001/2016/000025/2, № 100270001/2016/000026/2, № 100270001/2016/000034/2, № 100270001/2016/000027/2 від 14.07.2016 року, № 100270001/2016/000039/1 від 20.07.2016 року, № 100270001/2016/000041/1 від 21.07.2016 року, № 100270001/2016/000044/1, № 100270001/2016/000046/1 від 25.07.2016 року, визнання протиправними та скасування карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 100270001/2016/00140, № 100270001/2016/00146, № 100270001/2016/00149, № 100270001/2016/00142 від 14.07.2016 року, № 100270001/2016/00156 від 20.07.2016 року, № 100270001/2016/00161 від 21.07.2016 року, № 100270001/2016/00168, № 100270001/2016/00179 від 25.07.2016 року.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року вказаний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач - подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог, наголошуючи, зокрема, на порушенні судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з'ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, що призвело до неправильного її вирішення.

Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «Ельмас» подало в електронному вигляді до Київської міської митниці ДФС митні декларації типу «ІМ 40 ДЕ», за якими до митного оформлення заявило товар «Тканина…» митною вартістю 2,5 $/кг за кодом згідно УКТЗЕД (ставка ввізного мита 0%).

Вказані митні декларації були прийняті та зареєстровані митницею: 04.06.2016 року за №№ 100270001/2016/259007, 100270001/2016/259010, 07.06.2016 року за №№ 100270001/2016/259329, 100270001/2016/259332, 09.06.2016 року за №№ 100270001/2016/259577, 100270001/2016/259618, 11.06.2016 року за №№ 100270001/2016/259713, 100270001/2016/259711.

З метою встановлення характеристик, визначальних для класифікації товарів, посадовими особами Київської міської митниці ДФС були відібрані проби (зразки) товару.

ТОВ «Ельмас» здійснило митне оформлення товару «Тканина…» із застосуванням найбільшої ставки ввізного мита з тих, під яку можуть підпадати товари (8%) за тимчасовими митними деклараціями (МД типу «ІМ 40 ТН»): від 04.06.2016 року №№ 100270001/2016/259013, 100270001/2016/259014, від 07.06.2016 року №№ 100270001/2016/259377, 100270001/2016/259362, від 09.06.2016 року №№ 100270001/2016/259616, 100270001/2016/259632, від 14.06.2016 року № 100270001/2016/260056 та № 100270001/2016/259927 від 13.06.2016 року.

За вказаними тимчасовими митними деклараціями товар «Тканина…» після проведення митного контролю і митного оформлення (у т.ч. контролю правильності визначення митної вартості товарів) було випущено у вільний обіг зі сплатою митних платежів згідно із заявленою декларантом митною вартістю (2,5$/кг), визначеною за ціною договору згідно статті 58 Митного кодексу України.

Після проведення лабораторних досліджень на підставі експертних висновків СЛЕД (від 15.06.2016 року № 185, від 15.06.2016 року № 186, від 17.06.2016 року № 191, від 21.06.2016 року № 194, від 05.07.2016 року № 118, від 08.07.2016 року № 122, від 15.07.2016 року № 17, від 18.07.2016 року № 148) Київською міською митницею ДФС прийняті рішення про визначення коду товару та визначено інші коди товару згідно УКТ ЗЕД, а саме: за рішенням про визначення коду товару від 23.06.2016 року № КТ-147-2016 визначено коди товару згідно УКТ ЗЕД: (ставка ввізного мита - 8%), (ставка ввізного мита - 5%); від 23.06.2016 року № КТ-148-2016 - , , , (ставка ввізного мита - 5%), (ставка ввізного мита - 8%); від 23.06.2016 року № КТ-129-2016 - (ставка ввізного мита - 8%), (ставка ввізного мита - 0%); від 23.06.2016 року № КТ-149-2016 - (ставка ввізного мита - 0%); від 11.07.2016 року № КТ-124-2016 - , , , (ставка ввізного мита - 5%), від 20.07.2016 року № КТ-152-2016 - (ставка ввізного мита - 8%), (ставка ввізного мита - 7,2%); від 21.07.2016 року № КТ-154-2016 - (ставка ввізного мита - 8%), , (ставка ввізного мита - 5%); від 21.07.2016 року № КТ-153-2016 - , (ставка ввізного мита - 8%).

Враховуючи, що органом доходів і зборів визначено інші коди товарів згідно УКТ ЗЕД, у митному оформленні МД типу «ІМ 40 ДЕ» було відмовлено, про що прийняті відповідні картки відмови, та запропоновано подати нові МД з урахуванням прийнятих рішень про визначення коду товару.

З урахуванням прийнятих рішень про визначення коду товару та у відповідності до положень статей 260, 261 Митного кодексу України, ТОВ «Ельмас» подало органу доходів і зборів додаткові декларації (МД типу «ІМ 40 ДТ»), що містять точні відомості про код товару згідно УКТ ЗЕД: від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262106; від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262180; від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262177; від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262100; від 20.07.2016 року № 100270001/2016/263399; від 21.07.2016 року № 100270001/2016/263528; від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263693; від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263685.

Не погодившись із заявленою декларантом митною вартістю товарів, митним органом були прийняті рішення про коригування митної вартості товарів, за якими органом доходів і зборів визначено митну вартість товару із застосуванням резервного методу: № 100270001/2016/000025/2 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/000026/2 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/000034/2 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/000027/2 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/000039/1 від 20.07.2016 року; № 100270001/2016/000041/1 від 21.07.2016 року; № 100270001/2016/000044/1 від 25.07.2016 року; № 100270001/2016/000046/1 від 25.07.2016 року та відмовлено у прийнятті вказаних додаткових декларацій шляхом оформлення карток відмови: № 100270001/2016/00140 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/00146 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/00149 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/00142 від 14.07.2016 року; № 100270001/2016/00156 від 20.07.2016 року; № 100270001/2016/00161 від 21.07.2016 року; № 100270001/2016/00174 від 25.07.2016 року; № 100270001/2016/00179 від 25.07.2016 року.

Скориставшись наданим йому правом, ТОВ «Ельмас» оскаржило рішення про коригування митної вартості товарів та прийняті на їх підставі картки відмови в судовому порядку.

Вирішуючи спірне питання та задовольняючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач по справі прийняв рішення про корегування митної вартості та картки відмови за відсутністю обґрунтованих підстав вважати заявлені позивачем відомості про митну вартість товарів неповними, недостовірними чи з розбіжностями, у зв'язку з чим, під час здійснення митного контролю правильності визначення позивачем митної вартості товарів, діяв у спосіб, що не відповідає вимогам Митного кодексу України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на викладене.

Згідно ч. 1 ст. 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Як встановлено ч. 2 ст. 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

За правилами ч. 1 ст. 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначається ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, перелік яких визначений положеннями даної статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч. 6 ст. 53 Митного кодексу України).

Як встановлено ч. 1 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов'язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

З наведеного вбачається, що орган доходів і зборів у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару.

Проте, такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів.

При цьому, в розумінні наведених статей Митного кодексу України, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи, зазначені у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Тобто, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

В свою чергу, ненаведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Аналогічна позиція висловлена Верховним судом України, зокрема, у постановах від 31.03.2015 року у справі № 21-127а15, від 30.06.2015 року у справі № 21-591а15 (814/283/14), в яких вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України зазначила, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені ст. 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Разом з цим, як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, первісно оскаржуваний товар позивача було випущено відповідачем у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями, при цьому, саме за заявленою декларантом митною вартістю, визначеною за першим методом - за ціною договору.

Зазначені обставини жодним чином не заперечуються апелянтом.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 4 ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України, дійшов вірного висновку, що в даному випадку органом доходів і зборів було визнано заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору на рівні 2,5 $/кг.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно наголошено, що під час проведення митного контролю і митного оформлення та випуску оскаржуваних товарів позивача у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями органом доходів і зборів не було виявлено розбіжностей, ознак підробки та не було встановлено, що подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.

Таким чином, враховуючи, що під час митного оформлення товару позивача та його випуску у вільний обіг за тимчасовими митними деклараціями митницею було визнано заявлену декларантом митну вартість, визначену за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору, додаткові документи для підтвердження задекларованої митної вартості митницею не затребувались, отже сумнівів органу доходів і зборів у достовірності відомостей в поданих до митного оформлення товару документах не виникало, а подані документи для підтвердження заявленої митної вартості були визнані достатніми та такими, що давали змогу пересвідчитись у правильності заявленої митної вартості.

Також, колегія суддів наголошує, що обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної позивачем митної вартості товарів заявлених у спірному випадку до декларування, відповідач послався на те, що в поданих декларантом документах, які підтверджують заявлену митну вартість, містяться розбіжності.

Проте, відповідачем не вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що позивачем заявлено неповні чи/або недостовірні відомості саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару, зокрема, не вказано які саме складові митної вартості є непідтвердженими.

З оскаржуваних рішень відповідача про коригування заявленої митної вартості товару за другорядними методами не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі поданих документів ТОВ «Ельмас».

Так, в оскаржуваному випадку, як на підставу для не визнання заявленої позивачем митної вартості товарів, відповідач посилається на те, що: відповідно до умов поданого контракту оплата може бути здійснена як попередня оплата, згідно з інвойсом, так і можлива відстрочка платежу, проте у наданих інвойсах не зазначені умови оплати (МД від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262106, від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262180, від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262177, від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262100, від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263685); у представлених страхових полісах зазначені номер інвойсу та номер контракту, які не стосується даної поставки (МД від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262106, від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262180, від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262177, від 05.07.2016 року № 100270001/2016/262100); у експортній декларації не зазначені дані про інвойс та контракт, відповідно до яких відбувалась поставка (МД від 06.07.2016 року № 100270001/2016/262177, від 21.07.2016 року № 100270001/2016/263528); згідно поданого контракту оплата здійснюється перерахуванням грошових коштів на рахунок продавця, або по іншим реквізитам, які будуть вказані в додаткових угодах до договору, але до митного оформлення додаткові угоди не надані (МД від 20.07.2016 року № 100270001/2016/263399, від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263693, від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263685); прайс лист на умовах поставки СІF Одеса вказує на суб'єктивну спрямованість даної пропозиції та суперечить самій суті прайс листа, як такого (МД від 20.07.2016 року № 100270001/2016/263399, від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263693, від 21.07.2016 року № 100270001/2016/263528, від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263685); не надані до митного оформлення страховий поліс та документи, що містять відомості про вартість страхування (МД від 22.07.2016 року № 100270001/2016/263685).

Проте, вказані обставини жодним чином не свідчать про не підтвердження позивачем саме митної вартості заявленого ним до декларування товару.

Колегія суддів наголошує, що відсутність у представлених позивачем до митного оформлення інвойсах умов оплати в частині наведення інформації чи здійснюється поставка на умовах попередньої оплати чи відстрочки платежу, не свідчить про наявність розбіжностей у поданих позивачем до митного оформлення документах та про не підтвердження ним митної вартості заявленого до декларування товару.

Колегія суддів вважає, що позивачем вірно зазначено про те, що умови оплати товару визначені у поданому договорі на поставку товару, на який є посилання у відповідних інвойсах, а інвойс є наслідком вказаного договору та є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю.

В свою чергу, в представлених до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору, а саме визначена ціна товару за одиницю виміру, сама одиниця виміру, кількість поставляємого товару та загальна ціна партії.

Також, колегія суддів вважає, що відповідач, як на підставу для невизнання заявленої позивачем митної вартості товарів, безпідставно послався на те, що представлений позивачем прайс - лист на умовах поставки СІF Одеса вказує на суб'єктивну спрямованість даної пропозиції та суперечить самій суті прайс - листа, як такого, оскільки прайс - лист не є документом, зазначеним у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, тобто не є документом, що підлягає одночасній подачі з митною декларацією на підтвердження митної вартості товарів, відтак, жодним чином неможливо вважати наведені обставини розбіжністю у документах, зазначених у ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, і відповідно посилатись на неї, як підставу для невизнання заявленої митної вартості товарів.

Колегія суддів зазначає, що прайс - лист за своєю суттю є довідником цін (тарифів) на товари про продаж їх партії на певних умовах.

Проте, із врахуванням укладених договорів умови постачання товарів, що пропонуються до продажу, можуть змінюватися в залежності від домовленості сторін та конкретної ситуації на ринку.

Так, за умовами контракту на поставка оскаржуваного товару кількість, ціна, загальна вартість товару вказуються в комерційних інвойсах, які і були представлені до митного оформлення.

Щодо зазначення митницею в якості розбіжності ненадання декларантом додаткових угод до договору з посиланням на п. 6.3 представленого до митного оформлення договору, колегія суддів, що позивачем вірно звернуто увагу на те, що вказаними вимогами договору передбачено, що оплата за товар здійснюється перерахуванням грошових коштів на рахунок продавця, або по іншим реквізитам, які будуть вказані в додаткових угодах до договору.

При цьому, пунктом 13 вказаного контракту передбачені платіжні реквізити сторін, в тому числі, банківські рахунки продавця товару.

Інші реквізити сторін відсутні, тому і додаткові угоди не укладались між сторонами, та відповідно не були надані до митного органу.

Що стосується посилань відповідача на неможливість встановлення із представлених позивачем до митного оформлення документів вартість страхування заявленого до декларування товару внаслідок наявності у таких документах розбіжностей або відсутності наведеної інформації колегія суддів зазначає, що умовами поставки оскаржуваного товару визначено CIF - Odessa відповідно до Інкотермс.

Відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс - CIF (Cost, Insurance, Freight) - (Вартість, страхування і фрахт): продавець зобов'язаний за власний рахунок застрахувати вантаж у відповідності з договором купівлі-продажу, на умовах надання права покупцю або іншій особі, що володіє страховим інтересом відносно товару, заявляти вимоги безпосередньо до страховика, а також надати покупцю страховий поліс або інший доказ страхового покриття.

Таким чином, оскільки позивачем не сплачувались страхові платежі, то доводи митниці про те, що вартість страхування впливає на правильність визначення митної вартості, є безпідставними.

У спірному випадку не є важливим, які страхові платежі та за якою процентною ставкою вони сплачені постачальником товару, оскільки, враховуючи умови зовнішньоекономічного контракту, вони не можуть вплинути на правильність визначення позивачем митної вартості.

Також, вирішуючи спірне питання, колегія суддів враховує, що ціна поставляємого позивачем товару, визначена ним в поданих МД цілком відповідає ціні цього товару, що визначена у комерційних інвойсах, а також відповідає даним митної декларації іноземної країни, що була представлена до митного оформлення.

Жодних зауважень щодо вказаних документів та саме щодо митної вартості заявленого позивачем до декларування товару у митного органу не виникло.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивачем надані відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені Митним кодексом України, що дають можливість визначити митну вартість товару за першим методом визначення митної вартості - за ціною договору (контракту), подані документи ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця.

Таким чином, враховуючи, що правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем, висновки щодо документального не підтвердження позивачем митної вартості товару є необґрунтованими, а подальше коригування його вартості за допомогою іншого методу є протиправним.

За викладених обставин, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що вимоги позивача про визнання протиправними та скасування рішень відповідача про коригування митної вартості товарів, карток відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів через митний кордон України є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Колегія суддів зазначає, що в поданій апеляційній скарзі апелянт посилається лише на ті доводи, що ним були наведені в оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товару, проте такі доводи спростовуються наведеними висновками суду.

Згідно вимог ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції обґрунтовані та відповідають чинному законодавству, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують, колегія суддів, на підставі ст. 200 КАС України, приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської міської митниці Державної фіскальної служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2016 року по справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельмас» до Київської міської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів і карток відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів після набрання законної сили безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: С.Д. Домусчі

Суддя: О.О. Кравець

05 грудня 2016 р.