Справа № 760/15784/16-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
ПОСТАНОВА
Іменем України

06 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б., Пилипенко О.Є.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.16р. у справі №760/15784/16-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії

у с т а н о в и в:
Позивач звернувся з позовом до суду, у якому просив:

визнати протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», а також щодо не направлення такого рішення разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату позивачу одноразової грошової допомоги;

зобов`язати відповідача-1 призначити та виплати позивачу одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», що становить 182 700 грн.;

стягнути з відповідача-2 одноразову грошову допомогу у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, що становить 182 700 грн.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.16р. у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення про задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що позивач за законом набув право на отримання одноразової грошової допомоги, що безпідставно та необґрунтовано не встановлено судом першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи та апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач проходив строкову військову службу в Збройних силах з 15.05.82р. по 24.05.84р.; приймав участь у бойових діях (Республіка Афганістан) з 14.02.84р. по 24.05.84р. у складі військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою, виданою Дарницьким районним у м. Києві військовим комісаріатом від 29.10.13р. №101 (а/с 14).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 13.01.16р. позивачу при повторному огляді була встановлена третя група інвалідності внаслідок поранення (контузії), та захворювання, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, довічно (а.с. 13)

Згідно з даними висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 30.10.13р. щодо ОСОБА_1 рубці є наслідком загоєння ран, що могли утворитися внаслідок поранень, що могли бути спричинені під час проходження служби в 1984 році (а.с. 11).

З даних витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця (Протокол № 2779 від 12.11.13р.) (а.с. 9) вбачається, що поранення (контузія) та захворювання ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

28.11.15р. позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із отриманням інвалідності 3 групи (а.с.5).

Листом від 01.12.15р. ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомив позивача про те, що заяву з документами направлено до відповідача - Міністерства оборони України, з висновком про можливість виплатити ОСОБА_1 грошової допомоги.

Як зазначає позивач, на момент звернення до суду рішення з приводу призначення та виплати позивачу грошової допомоги відповідачем-1 не приймалось.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем -1 було прийнято рішення, оформлене протоколом від 22.01.16р. №4, про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 182 700 грн. Вимога про стягнення з відповідача-2 грошової допомоги є передчасною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як зазначає відповідач-1 у своїх письмових запереченнях, серед іншого, ним було прийнято рішення оформлене протоколом від 22.01.16р. №4, про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 182 700 грн. Втім, доказів в підтвердження вказаних обставин Міністерством оборони України суду не надано.

За змістом ч. 4 ст. 71 КАС України, суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов`язку суд витребовує названі документи та матеріали.

Принцип офіційного з`ясування обставин справи, передбачений частинами четвертою та п`ятою статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає вжиття судом передбачених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи. Суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

Так, відповідно до ст.195 КАС України, суд апеляційної інстанції може дослідити докази, які не досліджувалися у суді першої інстанції, з власної ініціативи або за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до суду першої інстанції або необґрунтованим відхилення їх судом першої інстанції. Суд апеляційної інстанції може дослідити також докази, які досліджувалися судом першої інстанції з порушенням вимог цього Кодексу.

Задля вжиття належних заходів із метою встановлення обставин у справі, апеляційним судом апеляційної згідно з ухвалою від 22.11.16р. було витребувано від Міністерства оборони України належним чином завірену копію Протоколу від 22.01.16р. №4, згідно якого, як зазначає відповідач-1 у своїх запереченнях, ОСОБА_1 було призначено виплату одноразової грошової допомоги у розмірі 182 700 грн.

Втім, у встановлений судом строк витребувані ухвалою від 22.11.16р. документи відповідачем-1 не подано.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.

Статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.91р. № 2011-XII (у редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби; надалі Закон № 2011-XII) передбачено, що військовослужбовці, а також військовозобов`язані, призвані на збори, підлягають державному обов`язковому особистому страхуванню на випадок загибелі або смерті в розмірі 100-кратного мінімального прожиткового рівня населення України на час загибелі або смерті, а також в разі поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання, одержаних у період проходження служби (зборів), у розмірі, залежному від ступеня втрати працездатності, що визначається у відсотковому відношенні від загальної суми страхування на випадок загибелі або смерті.

Частиною другою статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ колегія суддів дійшла висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Такого правового висновку у справах з аналогічних правовідносин дійшов Верховний Суд України (постанови від 18.11.14р. року справа № 21-446а14; від 21.04.15р. справа№21-135а15.

Відповідно до ст.244-2 КАС України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно висновку МСЕК, захворювання позивача пов`язане з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії; інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.15р. №975.

Пунктом 6 Порядку передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності IІI групи.

Відповідно до п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як свідчать обставини справи, ІІІ група інвалідності встановлена позивачу з 13.01.16р. (а/с 13).

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності з 13.01.16р.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання відповідача-1 у своїх запереченнях про те, що ним було прийнято рішення оформлене протоколом від 22.01.16р. №4 про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 182 700 грн. з огляду на те, що по-перше: таких доказів Міністерством оборони України не надано суду; по-друге: усі подані заперечення відповідача-1 ґрунтуються виключно на тому, що позивач не набув право на отримання одноразової грошової допомоги, що є суперечливим при тому, що відповідач вказує на прийняття ним рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги у вказаній сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегією суддів встановлено, що подані позивачем документи в повній мірі підтверджують його участь у бойових діях та отримання захворювання пов`язаного з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.

Доказів які б спростували встановлені вище обставини відповідачем-1 не подано.

Відповідно до частини шостої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ обов`язок щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги покладено на МО України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не прийняття рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язання відповідача-1 призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи.

З огляду на те, що ст. 16-3 Закону № 2011-ХІІ обов`язок щодо призначення та виплати грошової допомоги покладено на Міністерство оборони України, вимога щодо стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача коштів задоволенню не підлягає.

Відповідно до п.1 ст. 202 КАС України, підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст.ст. 197, 202, 198, 205, 207 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.16р. у справі №760/15784/16-а задовольнити частково.

Постанову Солом`янського районного суду м. Києва від 10.10.16р. у справі №760/15784/16-а скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову частково.

Визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо не прийняття рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 150 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи, що настала внаслідок поранення пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» та ст.ст. 16-16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності 13.01.16р.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Дана постанова, відповідно до ч. 10 ст. 1832, ст. 254 КАС України, є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту постановлення.

Головуюча суддя Шелест С.Б.

Судді : Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.

Головуючий суддя Шелест С.Б.

Судді: Глущенко Я.Б.

Пилипенко О.Є.