Справа № 810/1278/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2016 року №810/1278/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» до Києво-Святошинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» з позовом до Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 01.10.2015 №.

Ухвалою суду від 24.10.2016 відповідача Державну податкову інспекцію у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області замінено на правонаступника Києво-Святошинську об'єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39471029, місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що висновки акта перевірки є безпідставними та необґрунтованими, оскільки ТОВ «Технополіс-1» за результатами фінансово-господарських операцій з ТОВ «Ріотен» правомірно сформувало показники податкового кредиту за лютий 2015 року, що підтверджується належним чином складеними первинними документами, які містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги спірних операцій.

У свою чергу відповідачем, на думку позивача, не наведено жодного доказу на підтвердження фіктивності (безтоварності) договору, укладеного між ТОВ «Технополіс-1» та контрагентом.

Відповідач позов не визнав, зазначив, що посадові особи контролюючого органу при проведенні перевірки позивача та оформленні її результатів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України, а податкове повідомлення-рішення є законним.

Звертав увагу суду, що у ході перевірки позивача були виявлені обставини, які дають підстави вважати, що господарські операції позивача з контрагентом у перевіряємий період були вчинені виключно з мотивів мінімізації податкових зобовязань. Зокрема, за наявною у податкового органу інформацією контрагент позивача не має відповідних адміністративно-господарських засобів для виконання укладеного договору. Наголошував на тому, що документами, наданими до перевірки, не підтверджується факт отримання і подальшого використання в господарській діяльності позивача придбаних у контрагентів послуг.

У судовому засіданні представники позивача підтримали позов у повному обсязі та просили суд його задовольнити.

Представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

У звязку із наявністю клопотання позивача про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження, постановлення судом ухвали про закінчення зясування обставин у справі та перевірки їх доказами, щодо якої учасники процесу не заперечували, судом, враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, на підставі частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України прийнято рішення про подальший розгляд справи у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» зареєстроване 18.04.2003 Києво-Святошинською районною державною адміністрацією як юридична особа, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.1, а.с. 50-51).

Як платник податків позивач узятий на облік з 25.04.2008 за №1492, станом на момент проведення перевірки перебував на обліку у ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області.

У період з 19.08.2015 по 02.09.2015 посадовими особами ДПІ у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України та відповідно до наказу від 19.08.2015 №745 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Технополіс-1» з питань дотримання вимог податкового законодавства при взаємовідносинах з ТОВ «Ріотен» за лютий 2015 року.

Результати перевірки оформлені Актом від 09.09.2015 №297/10-13-22-05/32498133 (далі Акт перевірки) (т.1, а.с. 20-43).

Перевіркою виявлено порушення ТОВ «Технополіс-1» пункту 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за лютий 2015 року на загальну суму 1 824 953,00 грн.

Висновок контролюючого органу про заниження податку на додану вартість зводиться до відсутності документального підтвердження реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Ріотен», за наслідками яких підприємство у перевіряємий період сформувало показники податкового кредиту, на суму якого було зменшено обєкт оподаткування податком на додану вартість.

На підтвердження такого висновку контролюючий орган в Акті перевірки посилається на податкову інформацію, що міститься в автоматизованій інформаційній системі «Податковий блок», за даними якої контрагент позивача не має достатньої кількості адміністративно-господарських засобів, зокрема, основних фондів, майна, виробничих активів, трудових ресурсів, складських приміщень і транспортних засобів для виконання господарських зобовязань за укладеним з позивачем договором поставки.

Контролюючим органом також було враховано узагальнену податкову інформацію від 20.07.2015 №715/26-59-22-06-19, отриману від ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві, відповідно до якої ТОВ «Ріотен» за податковою адресою не знаходиться, згідно даних податкової звітності має незначну кількість найманих працівників (11 осіб), у той же час декларує значний обсяг поставок різних груп товарів і послуг на користь контрагентів-покупців.

Крім того, контролюючим органом було проведено аналіз номенклатури товарів, що поставлялась ТОВ «Ріотен» відповідно до укладеного з позивачем договору поставки у розрізі інформації, що міститься у Єдиному реєстрі податкових накладних, та встановлено, що контрагенти-постачальники ТОВ «Ріотен» товари, які у подальшому були поставлені ТОВ «Ріотен» позивачеві, на митну територію України у 2015 році не імпортували.

Викладені обставини контролюючим органом в Акті перевірки були розцінені як доказ укладення позивачем правочинів з ТОВ «Ріотен» без мети настання відповідних їм правових наслідків та як свідчення участі позивача у схемі для мінімізації податкових зобов'язань та отримання необґрунтованої податкової вигоди шляхом документального оформлення та відображення у податковому і бухгалтерському обліку фіктивних (безтоварних) господарських операцій.

На підставі Акта перевірки, відповідно до пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України, ДПІ у Києво-Святошинському районі ГУ ДФС у Київській області прийняте податкове повідомлення-рішення від 01.10.2015 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на 2 737 429,00 грн., у тому числі 1 824 953,00 грн. за основним платежем та 912 476,00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) (т.1, а.с. 46).

Не погоджуючись із рішенням контролюючого органу, якими

ТОВ «Технополіс-1» донараховані грошові зобовязання з податку на додану вартість, позивач звернувся до суду.

Досліджуючи зміст фінансово-господарських операцій позивача з ТОВ «Ріотен», на підставі яких позивачем сформовані спірні суми податкових вигод, рух активів у процесі здійснення господарської операції, мету придбання та обставини використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивача, судом встановлено наступне.

25 лютого 2015 року між ТОВ «Технополіс-1» як Покупцем та ТОВ «Ріотен» як Продавцем укладено договір поставки №25/02/15-1, в порядку та на умовах якого Продавець зобовязувався передати у власність Покупця товар, кількість, найменування та ціна якого визначається сторонами у видаткових накладних, що є невідємною частиною договору (т.1, а.с. 149-150).

Сторони договору домовились, що товар передається Покупцю на складі Продавця на підставі специфікації №1, яка додається до договору. На період до вивозу товару Покупцем товар зберігається Продавцем, вартість такого зберігання включена Продавцем до ціни відповідного товару (пункти 3.2, 3.7 договору поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1).

У специфікації №1 до договору поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1 сторонами погоджено найменування товарів, що поставляються, їх кількість та ціну (т.1, а.с. 151).

25 лютого 2015 року між ТОВ «Технополіс-1» та ТОВ «Ріотен» було укладено додаткову угоду до договору поставки від 25.02.2915 №25/02/15-1, відповідно до умов якої на період з моменту передачі товару Продавцем Покупцю на складі Продавця і до моменту вивезення Покупцем відповідного товару, Продавець забезпечує надання Покупцю послуг з відповідального зберігання такого товару (т.1, а.с. 153).

Приймання-передача товару на відповідальне зберігання здійснюється сторонами договору за Актом, що повинен містити детальний опис товару, який передається на відповідальне зберігання (т.1, а.с. 153).

Судом встановлено, що у лютому 2015 року на виконання умов договору поставки від 25.02.2915 №25/02/15-1 ТОВ «Ріотен» поставило на користь позивача товари стелажі, шафи, полиці та інше обладнання для улаштування торгових площ відповідно до специфікації №1 на загальну суму 10 949 720,70 грн., у тому числі ПДВ 1 824 953,53 грн., що підтверджується видатковими накладними: №134 від 27.02.2015 на суму 999326,71 грн., у тому числі ПДВ 165554,45 грн., №135 від 27.02.2015 на суму 975095,24 грн., у тому числі ПДВ 162515,87 грн., №136 від 27.02.2015 на суму 508870,36 грн., у тому числі ПДВ 84811,73 грн., №137 від 27.02.2015 на суму 589276,80 грн., у тому числі ПДВ 98212,80 грн., №138 від 27.02.2015 на суму 589276,80 грн., у тому числі ПДВ 98212,80 грн., №139 від 27.02.2015 на суму 994233,98 грн., у тому числі ПДВ 165705,66 грн., №140 від 27.02.2015 на суму 880704,00 грн., у тому числі ПДВ 146784,00 грн., №141 від 27.02.2015 на суму 992217,60 грн., у тому числі ПДВ 165369,60 грн., №142 від 27.02.2015 на суму 868659,16 грн., у тому числі ПДВ 144776,53 грн., №143 від 27.02.2015 на суму 817070,42 грн., у тому числі ПДВ 136178,40 грн., №144 від 27.02.2015 на суму 926010,00 грн., у тому числі ПДВ 154335,00 грн., №145 від 27.02.2015 на суму 926010,00 грн., у тому числі ПДВ 154335,00 грн., №146 від 27.02.2015 на суму 888969,60 грн., у тому числі ПДВ 148161,60 грн. (т.1, а.с. 154-166).

В оплату за поставлений товар позивач відповідно до платіжних доручень перерахував на користь ТОВ «Ріотен» кошти у загальній сумі 10 949 720,67 грн., що підтверджується банківськими виписками, наданими до перевірки, актом звірки взаємних розрахунків станом на 07.08.2015, складеним між ТОВ «Технополіс-1» та ТОВ «Ріотен», витягом з облікової системи 1С за показником «розрахунки з вітчизняними постачальниками».

На підтвердження розрахунків та сплати у складі ціни товарів податку на додану вартість за вказаними господарськими операціями, позивач отримав від ТОВ «Ріотен» податкові накладні на загальну суму 10 949 720,70 грн., у тому числі ПДВ 1 824 953,53 грн.: №134 від 27.02.2015 на суму 999326,71 грн., у тому числі ПДВ 165554,45 грн., №135 від 27.02.2015 на суму 975095,24 грн., у тому числі ПДВ 162515,87 грн., №136 від 27.02.2015 на суму 508870,36 грн., у тому числі ПДВ 84811,73 грн., №137 від 27.02.2015 на суму 589276,80 грн., у тому числі ПДВ 98212,80 грн., №138 від 27.02.2015 на суму 589276,80 грн., у тому числі ПДВ 98212,80 грн., №139 від 27.02.2015 на суму 994233,98 грн., у тому числі ПДВ 165705,66 грн., №140 від 27.02.2015 на суму 880704,00 грн., у тому числі ПДВ 146784,00 грн., №141 від 27.02.2015 на суму 992217,60 грн., у тому числі ПДВ 165369,60 грн., №142 від 27.02.2015 на суму 868659,16 грн., у тому числі ПДВ 144776,53 грн., №143 від 27.02.2015 на суму 817070,42 грн., у тому числі ПДВ 136178,40 грн., №144 від 27.02.2015 на суму 926010,00 грн., у тому числі ПДВ 154335,00 грн., №145 від 27.02.2015 на суму 926010,00 грн., у тому числі ПДВ 154335,00 грн., №146 від 27.02.2015 на суму 888969,60 грн., у тому числі ПДВ 148161,60 грн. (т.1, а.с. 167-192).

Судом встановлено, що вказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями, копії яких наявні у матеріалах справи (т.1, а.с. 167-192).

Суму податку на додану вартість у розмірі 1 824 953,53 грн. за вказаними податковими накладними було включено позивачем до складу податкового кредиту за лютий 2015 року, про що свідчать Додатки 5 до податкової декларації з ПДВ за вказаний звітний (податковий) період.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання пункту 3.7 договору поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1 ТОВ «Технополіс-1» передало, а ТОВ «Ріотен» прийняло на відповідальне зберігання товари, поставлені позивачу згідно видаткових накладних від 27.02.2015 №№134-146, що підтверджується актом прийому-передачі товарно-матеріальних цінностей на відповідальне зберігання (т.1, а.с. 193-195).

Судом встановлено, що придбані у ТОВ «Ріотен» та передані йому на зберігання товари у подальшому були доставлені зі складу ТОВ «Ріотен», що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Польова, буд. 9, до складу ТОВ «Технополіс-1», що розташований за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 49-ж.

Складські приміщення, розташовані за адресою Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 49-ж загальною площею 8578 кв.м. належать ТОВ «Технополіс-1» на праві оренди за договором оренди з ТОВ «Дієса» від 23.08.2013 №1, копія якого міститься у матеріалах справи.

Перевезення товарів від місця відповідального зберігання до складських приміщень ТОВ «Технополіс-1» здійснювалось за замовленням позивача вантажним автомобільним транспортом перевізником ТОВ « 3Д Транс» за договором перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.01.2015 №3001/15-1, що підтверджується товарно-транспортними накладними, які містять інформацію про назву та державний номер вантажного автомобіля, прізвище та підписи водія, пункти навантаження і розвантаження, найменування, кількість та ціну вантажу, що перевозився; актами повернення товарів з відповідального зберігання (т.1, а.с. 198-242, т.2, а.с. 1-250, т.3, а.с. 1-176).

В оплату за надані послуги з перевезення вантажів позивач перерахував згідно платіжного доручення від 16.06.2015 №4329 на користь ТОВ « 3Д Транс» кошти у розмірі 192 000,00 грн.

Судом встановлено, що надходження товарів від ТОВ «Ріотен» у бухгалтерському обліку ТОВ «Технополіс-1» відображено проводками за дебетом рахунку 1121 «Малоцінні необоротні матеріальні активи на складі», кредитом рахунку 685 «Розрахунки з вітчизняними постачальниками» (а.с. 97-100).

Як пояснили представники позивача, придбання у ТОВ «Ріотен» торговельного обладнання було обумовлено виробничою необхідністю.

Так, судом встановлено, що основним видом діяльності ТОВ «Технополіс-1» є інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах. Підприємство володіє мережею супермаркетів «Ельдорадо», що налічує понад 150 магазинів у 60 містах України. До асортименту магазинів «Ельдорадо» входить близько 50 тисяч найменувань товарів сучасної персональної та побутової техніки.

У 2015 році у підприємства виникла необхідність укомплектування відповідним торговельним обладнанням (полицями, стелажами, подіумами та ін.) 36 магазинів ТОВ «Технополіс-1».

Представники позивача пояснили, що внутрішнє оздоблення магазинів «Ельдорадо» переважно має уніфікований характер, підприємством розроблено та затверджено типові форми (зовнішній вигляд, розміри) торгового обладнання залежно від виду товару (т. 4, а.с. 00).

У лютому 2015 року директором департаменту розвитку ТОВ «Технополіс-1» генеральному директору ТОВ «Технополіс-1» ОСОБА_1 направлено службову записку з проханням погодити перелік з 36 торговельних обєктів для укомплектації торговельним обладнанням (т.4, а.с. 00).

Наказом генерального директора ТОВ «Технополіс-1» від 12.02.2015 №12.02.-77/Р у звязку з виробничою необхідністю було вирішено провести до 31.05.2015 укомплектацію 36-ти торговельних обєктів обладнанням згідно каталогу обладнання мережі магазинів «Ельдорадо».

Фактичне здійснення укомплектації магазинів ТОВ «Технополіс-1» торговельним обладнанням підтверджується накладними на списання товарів у виробництво, доповідними записками ревізорів ТОВ «Технополіс-1» за результатами контролюючих заходів у порядку виконання наказу ТОВ «Технополіс-1» від 12.02.2015 №12.02.-77/Р, фотокопіями магазинів ТОВ «Технополіс-1», що містяться у матеріалах справи.

Вирішуючи, чи було дотримано позивачем вимоги податкового законодавства при формуванні спірних сум податкового кредиту за наслідками вказаних господарських операцій, суд виходив з наступного.

Податковим кредитом у розумінні підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визнається сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

У силу положень підпункту «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у звязку із, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

За змістом пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту є податкова накладна, що видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця.

Пунктом 201.1 статті 201 Податкового кодексу України передбачено, що у податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З наведених законодавчих положень вбачається, що податкові наслідки у вигляді зменшення бази оподаткування податку на додану вартість та податку на прибуток на суму понесених витрат (у тому числі й по сплаті ПДВ у ціні придбаних товарів (робіт, послуг)) є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності первинних документів (зокрема, але не виключно, податкових накладних), що підтверджують її здійснення.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 N 996-XIV визначено, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

У свою чергу, під господарською операцією згідно статті 1 вказаного Закону розуміється дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Оскільки сукупний аналіз наведених вище норм законодавства свідчить, що право платника податку на формування податкового кредиту та витрат є, перш за все, похідним від самого факту здійснення відповідних господарських операцій, перевірка правильності відображення господарської операції у податковому обліку вимагає дослідження дійсного переміщення активу між учасниками поставки та аналіз змін їх майнового стану з урахуванням усіх доводів та доказів, наданих учасниками провадження.

Як вже зазначалось судом, податкові зобов'язання було визначено позивачеві у зв'язку з формуванням податкового кредиту за рахунок сум податку, сплачених контрагенту у складі вартості придбаних товарів.

Збільшуючи грошові зобовязання позивача з податку на додану вартість, відповідач виходив з того, що ТОВ «Ріотен» не виконувало своїх обов'язків з постачання товарів, оскільки не має трудових ресурсів та інших адміністративно-господарських засобів в обсязі, достатньому для виконання відображених у податковому та бухгалтерському обліку господарських операцій.

Аналізом інформаційний систем, податкової звітності та даних Єдиного реєстру податкових накладних контролюючим органом також виявлено, що ТОВ «Ріотен» не є виробником товарів, що були поставлені позивачу. Одночасно з цим, ні контрагенти ТОВ «Ріотен», ні сам контрагент позивача протягом 2015 року не здійснювали операцій з імпорту товарів, що у подальшому поставлені позивачу.

Водночас відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Акт перевірки та письмові заперечення відповідача також не містять зауважень щодо обсягу, форми і змісту наданих позивачем документів первинного бухгалтерського обліку. Зокрема, відповідач під час розгляду справи не заперечував, що первинні бухгалтерські документи, якими позивач та його контрагент супроводжували виконання спірних фінансово-господарських операцій, містять усі необхідні реквізити, дозволяють беззаперечно встановити зміст та обсяги господарських операцій та ідентифікувати осіб, які були їх учасниками та відповідальні за їх здійснення.

Відповідач також не ставив під сумнів та не заперечував наявність у ТОВ «Ріотен» спеціальної податкової правосуб'єктності на момент укладення і виконання описаних вище правочинів.

Проаналізувавши доводи податкового органу, на яких ґрунтуються його висновки про наявність порушень з боку позивача щодо взаємовідносин з контрагентом-постачальником, суд зазначає таке.

Як встановлено судом раніше, зміст укладеного між позивачем та ТОВ «Ріотен» договору передбачав поставку на умовах самовивозу товарів, а саме, торгового обладнання у вигляді полиць, стелажів тощо з одночасним наданням послуг з відповідального зберігання таких товарів до моменту вивезення їх зі складу ТОВ «Ріотен» позивачем.

Акцентуючи в Акті перевірки на обмеженій кількості трудових ресурсів ТОВ «Ріотен» (одинадцять осіб), контролюючим органом було залишено поза увагою, що, у даному випадку, ТОВ «Ріотен» не є виробником реалізованих позивачеві товарів та здійснює лише посередницьку діяльність, специфіка якої полягає у тому, що підприємству, яке реалізує товарно-матеріальні цінності та є перепродавцем товару, як правило, не вимагається ані значної кількості працівників, ані наявності основних засобів, транспорту для виконання взятих на себе зобов'язань.

Відповідачем під час розгляду справи не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на обєктивній інформації та беззаперечно спростовують факти поставки відповідних товарів, що засвідчені наведеними документами і поясненнями. Акт перевірки не містить аналізу обсягу та характеру ресурсів, які, з урахуванням обставин виконання спірних господарських операцій, зокрема, тієї обставини, що товари перевозились позивачем самостійно, були необхідні для виконання спірних операцій, але були відсутні.

Акт про неможливість проведення зустрічної звірки ТОВ «Ріотен», на який посилається відповідач в обґрунтування доводів про відсутність у контрагента позивача основних засобів та трудових ресурсів (т.3, а.с. 223-228), складений поза межами періоду виконання спірних операцій і не може бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність у контрагента відповідних умов для здійснення спірних операцій в період проведення цих операцій. Більш того, вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки за своєю правовою природою взагалі не може містити будь-яких висновків про порушення платником податків вимог податкового законодавства, оскільки призначений виключно для фіксування обставин, котрі спричинили таку неможливість.

Суд також наголошує, що вказаний акт про неможливість проведення зустрічної звірки (податкова інформація від 24.07.2015 №9391/7/26-59-22-06) містить інформацію про відсутність ТОВ «Ріотен» за місцем знаходження, а саме: 7353, Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Польова, буд. 9.

Втім, такі обставини повністю спростовуються інформацією, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Судом встановлено, що у лютому 2015 року (місяць, у якому були здійснені спірні фінансово-господарські операції) ТОВ «Ріотен» було зареєстроване за адресою: 01001, м. Київ, вул. Мала Житомирська, буд. 16/3, нежил. прим., з №3 по №10, гр.пр №55, літ. А. (т.16, а.с. 9).

Як вбачається з наявних у матеріалах справи витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на лютий 2015 року відомості про ТОВ «Ріотен» були підтвердженими.

19 березня 2015 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, було внесено запис №9052215 про зміну місцезнаходження ТОВ «Ріотен» Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Польова, буд. 9.

У подальшому, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вносились записи про підтвердження відомостей про юридичну особу від 16.03.2015, 10.04.2015, 20.04.2015, 27.04.2015, 11.06.2015, 02.07.2015, 14.07.2015, 20.07.2015 (т.16, а.с. 21-22).

Положеннями статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» передбачено, що якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Отже, як станом на момент здійснення спірних фінансово-господарських операцій, так і станом на момент формування податкової інформації про ТОВ «Ріотен», контрагент позивача знаходився за зареєстрованим місцезнаходженням та регулярно надсилав до державного реєстратора картку про підтвердження відомостей про юридичну особу.

Факт наявності протилежних відомостей у автоматизованих базах даних та службових документах податкового органу суд до уваги не приймає, позаяк підтвердити засвідчені такими документами факти контролюючий орган під час розгляду справи не зміг.

Інформація про фіктивний характер діяльності контрагента постачальника, одержана контролюючим органом з його власних інформаційних систем, що не оформлена рішенням суб'єкта владних повноважень і не є юридичним фактом, утворює лише привід і підстави для перевірки такої інформації; може породжувати певні сумніви щодо законності господарських операцій платника податків, однак не є беззаперечним доказом того факту, що в дійсності розглядувані фінансово-господарські операції не відбулись.

Співставлення даних податкової звітності з бази автоматизованого контролю, як етапу контроль-перевірочної роботи, не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання платником вимог податкового законодавства та аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджуються податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов'язаних з нарахуванням і сплатою податку.

Податкові повідомлення-рішення, на підставі яких визначаються податкові зобов'язання платника податків, приймаються податковим органом за результатами безпосередньої оцінки фінансово-господарських документів, активів та інших обставин господарської діяльності особи, з дотриманням визначеної законом процедури, висновки податкового органу не можуть ґрунтуватися на неперевірених припущеннях чи суб'єктивних думках посадових осіб, інформації АІС «Податковий блок», а повинні доказуватись як факт і підтверджуватись документально.

З дослідженого у судовому засіданні Акта перевірки вбачається, що посадові особи контролюючого органу обставин фактичної поставки товарів не перевіряли, безпосереднього аналізу фінансово-господарських документів не робили.

Під час розгляду справи відповідачем не надано жодних доказів того, що товари, які були поставлені позивачеві та встановлені в магазинах ТОВ «Технополіс-1», обліковувались на складі позивача до відображення у бухгалтерському обліку спірних господарських операцій, чи були придбані у інших субєктів господарювання.

Водночас, позивачем на спростування доводів відповідача про безтоварний характер розглядуваних фінансово-господарських операцій у директора ТОВ «Ріотен» ОСОБА_2 були відібрані нотаріально завірені письмові пояснення щодо співробітництва ТОВ «Ріотен» з ТОВ «Технополіс-1», відповідно до яких директор ТОВ «Ріотен» ОСОБА_2, підтвердивши, що повністю розуміє значення своїх дій, без будь-якого тиску зі сторони, відповідно до власного волевиявлення, з метою обєктивного та неупередженого розгляду цієї справи зазначила, що між ТОВ «Ріотен» та ТОВ «Технополіс-1» дійсно був укладений договір поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1, на виконання умов якого ТОВ «Ріотен» поставило ТОВ «Технополіс-1» товари згідно специфікації до договору, про що видало видаткові та податкові накладні, а також надало послуги з відповідального зберігання товару до їх вивозу (т.4, а.с. 11-12).

Судом також було викликано у судове засідання посадових осіб перевізника ТОВ « 3Д Транс», яким здійснювалось перевезення товарів від місця зберігання до складських приміщень ТОВ «Технополіс-1» для дачі показань у якості свідка.

У судове засідання, призначене на 03.10.2016, зявився директор ТОВ « 3Д Транс» ОСОБА_3.

Суд попередньо повідомив свідка ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання або за відмову від давання показань з непередбачених законом підстав.

Свідок ОСОБА_3 зазначив, що працює директором ТОВ « 3Д Транс», яке знаходиться за адресою: 01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-а, оф. 3/20. Відповідно до пояснень свідка, ТОВ « 3Д Транс» здійснює вантажні перевезення на замовлення фізичних та юридичних осіб. Для здійснення основного виду діяльності на балансі ТОВ « 3Д Транс» у 2015 році перебувало понад 100 вантажних автомобілів, зокрема, Mercedes-Benz Sprinter, Volkswagen Crafter, та інші; підприємство має відповідний штат працівників; вся інформація про підприємство та послуги, які ним надаються, розміщена в мережі Інтернет за посиланням «http://3dtrans.com.ua».

Свідок ОСОБА_3 підтвердив, що ним у якості директора ТОВ « 3Д Транс» було укладено з ТОВ «Технополіс-1» договір перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.01.2015 №3001/15-1.

Свідок зазначив, що на виконання вказаного договору ТОВ « 3Д Транс» у березні 2015 року було здійснено перевезення вантажів від складу ТОВ «Ріотен», що розташований за адресою: Київська область, Вишгородський район, с. Старі Петрівці, вул. Польова, буд. 9, до складу ТОВ «Технополіс-1», що розташований за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Калинівка, вул. Київська, буд. 49-ж.

Крім того, свідок повідомив, що контролюючим органом було проведено позапланову перевірку ТОВ « 3Д Транс», за наслідками якої податковим органом не було зафіксовано порушень вимог податкового законодавства при формуванні показників податкової звітності за результатами фінансово-господарських операцій ТОВ « 3Д Транс» та ТОВ «Технополіс-1» у ході виконання договору перевезення вантажів автомобільним транспортом від 30.01.2015 №3001/15-1.

Показання свідка з приводу реального виконання фінансово-господарських операцій з перевезення вантажів від складу ТОВ «Ріотен» до складу ТОВ «Технополіс-1» за замовленням останнього відповідачем під час розгляду справи спростовані не були.

Відповідач також не спростував доводів свідка про наявність у ТОВ « 3Д Транс» адміністративно-господарських засобів, зокрема, відповідних автомобілів та персоналу.

Посилання відповідача як на підставу для невизнання податкового кредиту, сформованого за результатами господарських операцій позивача та ТОВ «Ріотен», на відсутність поставок аналогічного товару до ТОВ «Ріотен» від його контрагента ТОВ «Фіброліт-12», судом до уваги не приймаються як такі, що не мають жодного відношення до господарських операцій ТОВ «Ріотен» та ТОВ «Технополіс-1».

Акт перевірки не містить жодних доказів того, що товари, які поставлялись ТОВ «Ріотен» на виконання умов договору поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1, були придбані останнім саме у ТОВ «Фіброліт-12».

Не переконливими видаються і доводи контролюючого органу з приводу того, що ТОВ «Ріотен» та ТОВ «Фіброліт-12» не здійснювали у 2015 році імпортних операцій з товарами, що поставлялись позивачу, хоча податкові накладні містили вказівку на код УКТ ЗЕД товару.

Суд зауважує, що розглядувані фінансово-господарські операції були здійснені протягом лютого-березня 2015 року, при цьому можливість здійснення імпортних операцій з вказаними товарами у 2014 році або раніше, з урахуванням необмеженого строку зберігання товарів, що були предметом договору поставки від 25.02.2015 №25/02/15-1, відповідачем взагалі не досліджувалась.

Вищий адміністративний суд України у своєму листі від 02.06.2011 № 742/11/13-11 «Щодо однакового застосування адміністративними судами окремих приписів Податкового кодексу України» наголосив, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22.01.2009 зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов'язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов'язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 по справі «Інтерсплав проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що коли державні органи володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюється конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань. При цьому, Суд не прийняв зауваження Уряду щодо загальної практики відшкодування ПДВ за відсутності будь-яких ознак, які б вказували на те, що заявник був безпосередньо залучений до таких зловживань.

Подібну позицію займав і Верховний Суд України, який у постановах від 11.12.2007 року (справа № 21-1376во06), від 09.09.2008 (справа №21-500во08), від 01.06.2010 (справа №21-573во10) та від 31.01.2011 у справі №21-47а10, у яких ВСУ дійшов висновку, що «у разі невиконання контрагентом зобов'язання зі сплати податку до бюджету, відповідальність та негативні наслідки настають саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника ПДВ права на його відшкодування у разі, коли цей платник виконав усі передбачені законом умови щодо отримання такого відшкодування та має необхідні документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту».

Таким чином, лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісними постачальниками з метою незаконного отримання податкових вигод, або його обізнаності з такими діями постачальників чи сприяння ухиленню постачальниками від виконання податкових зобов'язань може слугувати підставою для відмови у праві на податковий кредит та невизнання понесених витрат. При цьому такі висновки не можуть ґрунтуватися на припущеннях, та повинні бути підтвердженими належними і достатніми доказами.

В контексті викладеного, обставин та доказів, які б свідчили про невідповідність господарських операцій цілям та завданням статутної діяльності позивача, збитковості здійснених операцій або інших обставин, які б окремо або в сукупності могли свідчити про їх фіктивність чи про те, що дії позивача і його контрагента були спрямовані на отримання незаконної податкової вигоди, відповідачем не наведено, а судом не встановлено.

Судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника податків та інших учасників правовідносин у сфері економіки. У зв'язку з цим вважається, що дії платника, які мають результатами отримання податкової вигоди, є економічно виправданими, а відомості, що містяться у податковій та бухгалтерській звітності, достовірними.

Подання платником податковому органові усіх належним чином оформлених документів, передбачених законодавством з питань оподаткування, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковим органом не доведено, що відомості, які містяться у цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Обов'язок довести обставини, що слугували підставою для прийняття податковим органом оспорюваного акта, покладено на такий орган, як це випливає зі змісту частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України. У зв'язку з цим при вирішенні в адміністративному суді спору податковою інспекцією мають бути представлені суду докази необґрунтованого виникнення у платника податкової вигоди. Ці докази, як і докази, подані платником, підлягають дослідженню у судовому засіданні у їх сукупності та взаємозв'язку згідно з вимогами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд враховує також і те, що відповідно до частини 4 статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Під час розгляду справи відповідач не спростував обставини реального виконання спірних операцій, засвідчених поданими платником первинними документами, не скористався правами, наданими йому податковим законодавством, для безпосереднього з'ясування обставин, які б підтвердили або спростували висновки про неможливість виконання контрагентом позивача господарських операцій.

Відтак суд вважає, що висновки податкового органу про фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом є формальними та необєктивними, оскільки ґрунтуються не на первинних документах та результатах співставлення даних бухгалтерського і податкового обліку, як то передбачено пунктом 73.5 статті 75 Податкового кодексу України, а на обставинах, які не мають безпосереднього значення для формування податкових зобов'язань та податкового кредиту.

Враховуючи вищезазначені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що укладені між позивачем та ТОВ «Ріотен» правочини відповідають вимогам чинного законодавства України, мають своїм наслідком зміну у майновому стані учасників правочинів, є економічно виправданими, факт виконання господарських зобов'язань сторін підтверджується первинними документами бухгалтерської та податкової звітності, які є належними та достатніми доказами того, що господарські операції фактично відбулися, а операції між позивачем та його контрагентом враховані відповідно до їх дійсного економічного змісту, обумовлені розумними економічними причинами (цілями ділового характеру) та відповідають меті здійснення господарської діяльності.

Отже, викладений в Акті перевірки висновок податкового органу про порушення позивачем пункту 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість за лютий 2015 на загальну суму 1 824 953,00 грн., є необґрунтованим.

За таких обставин, податкове повідомлення-рішення від 01.10.2015 № є протиправними та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб'єкт владних повноважень, не надав суду належних і достатніх доказів, які спростовували б твердження позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень.

Водночас, позивач під час судового розгляду довів суду належними та достатніми доказами факт придбання товарів.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, зважаючи на те, що суду не надано належних та достатніх доказів, які б свідчили про наявність законодавчо визначених обставин, що позбавляли б позивача права на формування податкового кредиту, не доведено його недобросовісності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 46 573,44 грн. згідно платіжних доручень №3597 від 18.05.2016 на суму 45 195,44 грн. (т.1, а.с. 66) та №4231 від 15.06.2016 на суму 1378,00 грн. (т.1, а.с. 99), оригінали яких міститься у матеріалах справи.

Понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 46 573,44 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Києво-Святошинської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління ДФС у Київській області від 01.10.2015 №.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Технополіс-1» (ідентифікаційний код 32498133, місцезнаходження: 08130, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева, буд. 4) судовий збір у розмірі 46 573 (сорок шість тисяч пятсот сімдесят три) грн. 44 коп. за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень Києво-Святошинської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області (ідентифікаційний код 39471029, місцезнаходження: 08132, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Ломоносова, буд. 34).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 18 листопада 2016 року