Справа № 670/688/16-а
Суддя: Волкова О. М.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Віньковецький районний суд Хмельницької області
Справа № 670/688/16-а
Провадження № 2-а/670/37/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2016 року смт. Віньківці

Віньковецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Волкової О.М.

за участі секретаря Сікорської В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Віньківці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправними дії відповідача та зобовязання вчинити певні дії щодо проведення перерахунку пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Віньковецького районного суду Хмельницької області з позовом до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області, в якому, із врахуванням змінених позовних вимог, просив зобов`язати Новоушицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області здійснити перерахунок пенсії з 28.03.2016 року відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) та п.п. 2 п. 4 постанови КМУ від 31.05.2000 р. № 865 в розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати, зазначеної у довідці Охрімовецької сільської ради № 1003 від 21.09.2016 року.

В обгрунтування позову вказував, що до виходу на пенсію він працював в Охрімовецькі сільські раді. На теперішній час перебуває на обліку в ОСОБА_2 обєднаному управлінні Пенсійного фонду України Хмельницької області, та з 01.01.2011 року отримує пенсію за віком згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та ст. 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ, у розмірі 90 % суми заробітної плати державного службовця.

Покликався на те, що відповідно до Постанови КМУ від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» з 01.12.2015 року встановлені нові розміри посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати) працівників установ, закладів та організацій галузей бюджетної сфери.

Посадовим особам органів місцевого самоврядування, до категорії яких позивач належав, відбулось підвищення заробітної плати, у звязку з чим 23.09.2016 року він звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про здійснення перерахунку пенсії.

Однак 26.09.2016 року ОСОБА_1 отримав повідомлення від відповідача, яким його було проінформовано про відмову у здійсненні перерахунку пенсії.

Такі дії органу Пенсійного фонду України позивач вважає неправомірними, оскільки у своїй відмові відповідач посилається на те, що відповідно до розділу ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213 від 2.03.2015 року з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу», тому, на думку відповідача, пенсії в порядку та на умовах цього закону не призначаються, а раніше призначені пенсії не перераховуються, що є безпідставним та необгрунтованим.

Як передбачено ст. 37 Закону України «Про державну службу» в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожний повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 % заробітної плати.

Згідно ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» в редакції, що діяла на час призначення пенсіїї, у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Тому з наведеного випливає, що при здійсненні перерахунку пенсії державним службовцям має застосовуватись норма закону (в тому числі і щодо визначення розміру відсотків пенсії), яка діяла на момент призначення пенсії, а тому зміни до закону, на який посилається відповідач, стосуються порядку призначення пенсії державним службовцям у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Крім того, посилаючись на зазначені зміни в законі, відповідач неправомірно застосовував нові положення законодавства до правовідносин, що виникли до набрання чинності цими положеннями, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 58 Конституції України, якою передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, відповідно до закону, який діяв на момент призначення пенсії, перерахунок повинен проводитись у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій працівників з розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, визначеного в порядку передбаченого п. 2 п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розміру заробітку для обчислення пенсії», та згідно п. 5 Постанови КМУ від 31.05.2000 року № 865, перерахунок пенсій провадиться з місяця підвищення розміру заробітної плати, тобто з 01.12.2015 року працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

У судове засідання 08.12.2016 року позивач та представник відповідача, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, не зявились, у зв`язку з чим справа розглянута згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду письмову заяву, у якій просив справу розглянути за його відсутності та позов задовольнити.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_3 також подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та надала суду заперечення на позов.

Вказувала, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VІІІ у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року, скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до ЗаконуУкраїни «Про державну службу».

Отже, з 01.06.2015 року не здійснюються ні призначення, ні перерахунки пенсій відповідно до спеціального законодавства, в тому числі Закону України «Про державну службу», оскільки скасовано норми, які регулювали питання пенсійного забезпечення осіб, на яких поширюється дія цього закону, а враховуючи, що позивачеві призначено пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» до 01.06.2015 року, він не має права на перерахунок пенсії після 01.06.2015 року.

Разом з тим, згідно із Законом України від 10.12.2015 року № 889-VIII «Про державну службу», Закон № 3723-ХІІ утратив чинність (крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу XI Закону від 10.12.2015 року № 889-VІІІ).

Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд доходить висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а відтак до задоволення не підлягають.

Згідно з ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частина 2 цієї статті встановлює, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність субєктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 01.01.2011 року перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Віньковецькому районі Хмельницької області (правонаступник Новоушицьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Хмельницької області) та отримує пенсію за віком, призначену згідно ст. 37 Закону України «Про державну службу» у розмірі 80 % від суми заробітної плати державного службовця.

23.09.2016 року позивач звернувся до ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області із заявою про перерахунок пенсії та надав довідку Охрімовецької сільської ради № 1003 від 21.09.2016 року про складові заробітної плати голови Охрімовецької сільської ради.

ОСОБА_2 об'єднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області № 12/М-7 від 26.09.2016 року ОСОБА_1 відмовлено у здійсненні перерахунку пенсії, з посиланням на те, що, з 01.06.2015 року скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу».

Статтею 37-1 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон № 3723-ХІІ) у редакції, яка була чинною станом на час призначення пенсії позивачу, передбачалось, що в разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв'язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій.

Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Однак, в наступному законодавство, яке регулює зазначені правовідносини, змінилось.

Зокрема, Законом України від 28.12.2014 року №76-VІІІ «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», який набрав чинності 01.01.2015 року, внесено зміни до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу » і викладено у такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій державним службовцям визначаються Кабінетом Міністрів України».

Отже, на час звернення позивача до відповідача із заявою про перерахунок внесено зміни, які набрали чинності 01.01.2015 року, в статтю 37-1 Закону України «Про державну службу», що регулює порядок і умови перерахунку пенсій державних службовців, та фактично скасовано норми законодавства, які визначали право особи на перерахунок призначеної пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати за відповідною посадою та підстави для такого перерахунку.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно- правових актів», яка діє з 15.12. 2015 року, було внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865, а саме, виключено п. 4, яким було визначено умови перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Заокном України «Про державну службу», та регламентовано лише питання щодо упорядкування структури заробітної плати та її індексації працюючим державним службовцям і не передбачено ані можливості, ані механізму перерахунку пенсії державного службовця у зв'язку зі зміною розміру заробітної плати.

Отже, з 15.12.2015 року діючим законодавством України не визначено суб'єктивного права, як і не передбачено підстав, порядку реалізації, обов'язку органів Пенсійного фонду України щодо перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про державну службу», та на час звернення позивача до управління Пенсійного фонду із заявою про перерахунок пенсії, Кабінетом Міністрів України відповідний нормативно-правовий акт не було прийнято.

Оскільки чинним законодавством України скасовано право на перерахунок призначених пенсій державних службовців у зв'язку з підвищенням окладів з 01.01.2015 року, а Кабінетом Міністрів України не визначено умови та порядок проведення такого перерахунку, жодних підстав для проведення перерахунку призначеної пенсії, не вбачається.

Водночас суд зауважує, що відмова відповідача у такому перерахунку пенсії позивача не призвела до зменшення розміру пенсії державного службовця, яку він отримував до цього, і не є звуженням обсягу вже набутих ним прав та/або позбавленням його права на соціальний захист.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 9 жовтня 1979 року у справі "Ейрі проти Ірландії" констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі "Кйартан Асмундсон проти Ісландії" від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

При вирішенні спірних правовідносин судом також враховується й правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в ухвалі "Великода проти України" від 03 червня 2014 року, в якому Суд зазначив, що законодавчі норми можуть змінюватися, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства.

У вказаному рішенні Європейський суд став на бік держави України та, між іншим, наголосив на складній економічній ситуації в країні, а також на необхідності пошуку саме державою Україна додаткових інструментів її подолання шляхом раціонального використання бюджетних коштів та необхідності збереження "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами щодо захисту прав і свобод окремої особи.

Конституційний Суд України у п. 2.1 рішення № 20-рп/2011 від 26.12.2011 зазначив, що зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

У п. 2.2. вказаного рішення зазначено, що Кабінет Міністрів України повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту (пункти 2, 3 статті 116) (254к/96-ВР). У Рішенні від 2.03.1999 року N 2-рп/99 (v002p710-99) у справі про комунальні послуги Конституційний Суд України вказав, що здійснення в цілому політики соціального захисту не належить до виключних повноважень Верховної Ради України; політика соціального захисту є складовою частиною внутрішньої соціальної політики держави, забезпечення її проведення, відповідно до пункту 3 статті 116 Конституціїї України (254к/96-ВР), здійснюється Кабінетом Міністрів України. Кабінет Міністрів України як вищий орган у системі органів виконавчої влади наділений конституційними повноваженнями спрямовувати і координувати діяльність міністерств, інших органів виконавчої влади, до яких належить і Пенсійний фонд України. Відповідно до Положення про Пенсійний фонд України (384/2011) бюджет Пенсійного фонду України затверджує Уряд України.

Таким чином, Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, а Пенсійний фонд України - органом, який реалізує таку політику, в тому числі за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта Законами України.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що в даному випадку відсутні правові підстави для перерахунку пенсії позивачці на підставі ст. 37-1 Закону №3723-ХІІ і Постанови № 865 у редакціях, чинних на момент призначення їй пенсії, та з огляду на те, що у спірнихправовідносинах відповідач здійснював свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, ним надано суду достатньо належних доказів, які свідчать про необгрунтованість та безпідставність заявлених позовних вимог, позов задоволенню не підягає.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 2, ст. 4, ст. ст. 6-12, ст. ст. 70-72, ст. 86, ст. 153, ст. ст. 158-163 КАС України, Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 р. № 1013 «Про впорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 обєднаного управління Пенсійного фонду України Хмельницької області про визнання протиправними дії відповідача та зобовязання вчинити певні дії щодо проведення перерахунку пенсії відмовити.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова або ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Відповідно до ст. 186 КАС України апеляційна скарга може бути подана до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Віньковецький районний суд Хмельницької області. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.М. Волкова