Справа № 556/1962/16-а
Суддя: Котик Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛОДИМИРЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 556/1962/16-а
Номер рядка звіту 88
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" грудня 2016 р. Володимирецький районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Котик Л.О.,

при секретарі Соловей Г.С.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Володимирецького обєднаного УПФУ Рівненської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернулася до суду із позовом у порядку адміністративного судочинства, в якому просить визнати неправомірною відмову Володимирецького обєднаного управління Пенсійного фонду України Рівненської області провести перерахунок та виплату пенсії державного службовця, а також зобовязати відповідача провести їй із 01.12.2015 року перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 90 відсотків заробітної плати державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, включаючи посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років, надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи та премії, з врахуванням підвищення, починаючи з 01.12.2015 року без обмежень граничного розміру пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013.

В судове засідання ОСОБА_2 подала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, клопотала про розгляд справи у її відсутності.

Відповідач подав заперечення проти позову, у яких просив відмовити в задоволенні позову, мотивуючи дане заперечення тим, що згідно із змінами у чинному законодавстві, пенсії державним службовцям не призначаються, а призначені раніше пенсії не перераховуються. Крім того, відсутній порядок перерахунку пенсій, оскільки КМ України не прийнято відповідної постанови з цього питання.

У судовому засіданні представник відповідача підтримала дане заперечення.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Сторони не заперечували фактичних обставин справи, а саме тієї обставини, що позивач ОСОБА_2 перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію згідно Закону України «Про державну службу».

Позивачка звернулася до Володимирецького обєднаного УПФУ Рівненської області із заявою від 27.10.2016 про перерахунок та виплату пенсії з урахуванням зокрема підвищення відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013, і листом від 27.10.2016 року №2616/05-01 у проведенні такого перерахунку відповідачем було відмовлено.

Судом встановлено, що позивач з 01.04.2007 року перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію державного службовця відповідно до ст.37 Закону України «Про державну службу», обчислену в розмірі 90 відсотків від середньомісячної заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ в редакції, що діяла на час призначення пенсії ОСОБА_2, на одержання пенсії державного службовця мають право особи, які досягли пенсійного віку та мають страховий стаж 25 років (для чоловіків), в т.ч. стаж державної служби не менше 10 років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховані страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування. За кожен повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на 1% заробітку, але не більше 90%.

31.03.2015 року ОСОБА_2 звільнена з посади державного службовця начальника фінансово-господарського відділу районної ради, у зв"язку із виходом на пенсію, що підтверджується записом в трудовій книжці БТ-І№0675498. На час звільнення стаж державної служби позивача складав 20 повних років. Отже, позивач має право на перерахунок пенсії, виходячи із розрахунку 90 відсотків розміру заробітку.

Відповідно до ч. 2 ст. 37 Закону України "Про державну службу" пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі. За кожен повний рік роботи понад 10 років на державній службі пенсія збільшується на один відсоток заробітку, але не більше 90 відсотків заробітної плати.

Відповідно до ст.37-1 Закону України «Про державну службу» перерахунок раніше призначених пенсій здійснюється у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Перерахунок пенсії здійснюється, виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії. Такий перерахунок закріплено і постановами Кабінету Міністрів України від 31.05.2000р. №865 та від 23.04.2003р. №581, де передбачено, що перерахунок пенсії непрацюючим державним службовцям проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідки, виданої державним органом за останнім місцем роботи. Форми довідок про складові заробітної плати державного службовця затверджені постановою правління Пенсійного фонду України від 04.09.2013р. №15-1, зокрема і Довідка про заробітну плату, що подається для перерахунку пенсії непрацюючим державним службовцям.

Призначення державному службовцю пенсії та її перерахунок здійснюється з сум їх заробітної плати, на які нараховуються страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Відповідно до статей 83, 84, 87 Закону України "Про пенсійне забезпечення", статей 43, 44, 45, 46 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", призначення чи перерахунок пенсії проводиться виключно на підставі звернення (заяви) особи до відповідного територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі.

Суд не погоджується із доводами відповідача щодо відмови в задоволенні позовних вимог з посиланням на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 року № 865 «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» виключено, з огляду на те, що вищезазначеним нормативно-правовим актом регулюються питання розміру обчислення заробітку при призначенні пенсії, а не при її перерахунку.

Крім того, суд враховує наступні положення законодавства та судової практики.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акту, з точки зору його відповідності Конституції та у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії.

Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до ч. 3 ст. 8 КАС України, звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України - гарантується.

У відповідності до ст.ст.22, 64 Конституції України звуження змісту та обсягу права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається.

Аналогічна правова позиція викладена в судових рішеннях Вищого адміністративного суду від 27.01.2016 року (справа К/800/23512/14), 28.01.2016 року (справа К/800/31554/15), 28.01.2016 року (справа К/800/32220/15).

Конституційний суд України у рішенні № 8-рп/2005 від 11.10.2005р. чітко визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження, а саме: звуження обсягу прав та свобод - це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно - правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім цього, відповідно до рішення Конституційного Суду України №1-рп/99 від 09.02.1999 року у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), надання зворотної дії в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

У рішенні Конституційного Суду України №1-9/2015 від 13.05.2015р. зазначено, що Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцією та законами України (стаття 1, частини перша, друга статті 8, частина друга статті 19 Конституції України). Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, у старості та в інших випадках, передбачених законом (частина перша статті 46 Конституції України). В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні №6-рп/2007 від 09.07.2007р. зазначив, що невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави. Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права.

З урахуванням викладеного, посилання відповідача на Закони, прийняті після виходу позивача на пенсію, які до того ж звужують обсяг конституційних прав особи у сфері соціального захисту, суперечать вимогам Конституції України та загальнообовязковим рішенням Конституційного суду України.

Посилання відповідача на відсутність затвердженого порядку проведення перерахунку пенсії також не приймаються судом до уваги з огляду на таке.

Так, у відповідності до ст.116 Конституції України, Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Конституції та законів України, в тому числі у сфері соціального захисту.

Керуючись принципом верховенства права, суд з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, зазначає, що правовідносини, які виникають в процесі реалізації права на отримання надбавки до пенсії будуються на принципі юридичної визначеності. Зазначений принцип не дозволяє державі посилатися на відсутність певного нормативного акта, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. Як свідчить позиція Суду ЄС у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office) принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться у законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії. Така дія зазначеного принципу пов'язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає у тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності. При цьому, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію, а саме в даному випадку це надання дітям війни підвищення до пенсії, то така держава чи орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки, зокрема, щодо фізичних осіб без завчасного повідомлення про зміни в такій політиці чи поведінці, оскільки схвалення такої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у фізичних осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Виходячи з принципу покладення обов'язку доказування на відповідача, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності своїх дій, та наявність підстав для часткового задоволення позову.

З огляду на вказане, суд вважає, що з 27 квітня 2016 року (з урахуванням позовних вимог та приписів ст. 99 КАС України щодо строку звернення до суду) підлягає перерахунку та виплаті пенсія державного службовця ОСОБА_2, призначена в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, включаючи посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років, надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи та премії, з врахуванням підвищення, без обмежень граничного розміру пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013.

На підставі Закону України "Про державну службу", Закону України "Про пенсійне забезпечення", Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Закону України "Про оплату праці", Закону України "Про збір на обов'язкове державне пенсійне страхування", керуючись ст.ст. 11, 86, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Володимирецького обєднаного Управління Пенсійного фонду України Рівненської області у перерахунку та виплаті пенсії державного службовця ОСОБА_2.

Зобов'язати Володимирецьке об'єднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснити ОСОБА_2 перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної в розмірі 90 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, включаючи посадовий оклад, надбавку за ранг, надбавку за вислугу років, надбавку за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи та премії, з врахуванням підвищення, починаючи з 27 квітня 2016 року, без обмежень граничного розміру пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року № 1013.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Суддя: Котик Л.О.