Справа № 149/1636/16-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1636/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Олійник І.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

06 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Совгири Д. І. Білоуса О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

Сторони в судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Статтею 197 КАС України, зокрема п.1 ч. 1, встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_2 безстроково встановлено ІІ групу інвалідності, захворювання пов'язане з виконанням обов'язків при ліквідації наслідків аварії, що підтверджується Копією довідки МСЕ № 338590 від 18.06.1998 (а.с.4).

З копії посвідчення серії НОМЕР_1 та вкладки № НОМЕР_2 (а.с.5) також вбачається, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

11.03.2016 позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області із заявою про виплату йому компенсації за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Листом Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області №06-1194/01-23 від 07.04.2016 (а.с.2) ОСОБА_2 повідомлено, що виплата одноразової компенсації учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, в розмірі, передбаченому чинною постановою Кабінету Міністрів України від 14.05.2015 № 285 "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" може бути проведена за умови надання довідки про невиплату зазначеної компенсації раніше.

Вважаючи таку відповідь Управління праці та соціального захисту населення Хмільницької міської ради Вінницької області протиправною, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 вже отримав одноразову компенсацію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід ІІ групи при призначенні йому пенсії 07.06.2000 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.02.1991 року, в редакції, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, одноразова компенсація учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які стали інвалідами внаслідок Чорнобильської катастрофи, та сім'ям, які втратили годувальника із числа осіб, віднесених до учасників ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС та смерть яких пов'язана з Чорнобильською катастрофою, виплачується в таких розмірах, зокрема, інвалідам II групи - 45 мінімальних заробітних плат.

Розміри такої допомоги на момент призначення її позивачу визначались постановою Кабінету Міністрів України "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 836 від 26.07.1996 року.

Так, судом першої інстанції встановлено, що, відповідно до матеріалів архівної пенсійної справи, згідно п. 2.1 Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 № 497 ОСОБА_2 з 01.05.2000 року Управлінням соціального захисту населення Хмільницького міськвиконкому була призначена пенсія по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", при цьому була виплачена одноразова компенсація за шкоду, заподіяну здоров'ю особі, яка стала інвалідом внаслідок Чорнобильської катастрофи (ст. 48 зазначеного Закону).

Вказаний факт підтверджується зокрема листом Хмільницького об'єднаного управління пенсійного фонду України Вінницької області від 19.08.2016 року № 988/06-37/02, а також копією протоколу № 109585 від 07.06.2000 року (а.с.51-52).

Отже, позивач отримав одноразову компенсацію як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та інвалід ІІ групи при призначенні йому пенсії 07.06.2000 року. Встановлені обставини спростовують доводи апелянта про те, що такої компенсації він не отримував.

Крім того, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що звернувшись в липні 2016 року до суду з вимогами про нарахування та виплату такої компенсації в розмірі визначеному ст. 48 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач пропустив шестимісячний строк звернення до суду, визначений ч. 2 ст. 99 КАС України з огляду на наступне.

18.06.1998 встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з виконанням робіт по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, пенсію призначено 07.06.2000, при цьому, як було зазначено вище, тоді ж ним було отримано одноразову компенсацію у розмірі визначеному постановою Кабінету Міністрів України № 836 від 26.07.1996 року "Про компенсаційні виплати особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Відтак, доводи апелянта стосовно того, що про порушення свого права на отримання одноразової компенсації він дізнався з відповіді відповідача 07.04.2016 року є безпідставними, та суд не бере їх до уваги, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи належними та допустимими доказами.

Крім того, з огляду на те, що вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення виплат, встановлених Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є публічно-правовими, а не цивільно-правовими, тому до таких вимог правила позовної давності встановлені ст. 268 ЦК України не застосовуються.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 , ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 25 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий Курко О. П.

Судді Совгира Д. І. Білоус О.В.