Справа № 826/4299/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2016 року № 826/4299/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Мазур А.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
доГоловного управління Національної поліції в Київській області
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов'язання вчинити дії ,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 80 о/с від 19.02.2016 Головного управління Національної поліції в Київській області в частині звільнення капітана поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 77 (через службову невідповідність) на підставі атестаційного листа від 22.01.2016;

- поновити капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції ГУНП в Київській області;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середнє грошове утримання за час вимушеного прогулу з 19.02.2016 по день поновлення на роботі;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції в Київській області розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в Київській області та видати відповідний наказ з цього приводу;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 15000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що підстави для атестування ОСОБА_1, за результатами якого прийнято оскаржуваний наказ № 80 о/с від 19.02.2016, згідно з приписами ч. 2 ст. 57 Закону України "Про Національну поліцію", відсутні. При цьому, за твердженнями позивача, єдиною підставою для прийняття оскаржуваного наказу слугував атестаційний лист, інших доказів при прийнятті останнього Головним управлінням Національної поліції у м. Києві не досліджувалось.

Позивач під час судового розгляду справи позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, у письмових запереченнях на позов проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваного наказу № 80 о/с від 19.02.2016, прийнятого у межах та на підставі наявних в останнього повноважень, з огляду на висновки атестаційної комісії.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як зазначено, наказом № 590 о/с від 06.11.2015 ОСОБА_1 відповідно до п. 9 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ було звільнено в запас Збройних Сил за п. 64 "з" (у зв'язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації).

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 07.11.2015 №1 о/с "По особовому складу" ОСОБА_1, який мав спеціальне звання капітан міліції, відповідно до п.п 9 та 12 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію", призначено у порядку переатестування з 07.11.2015 старшим інспектором, присвоївши йому спеціальне звання капітан поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2016 №80 о/с "По особовому складу" капітана поліції ОСОБА_1 (М-247581), старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції звільнено зі служби в поліції, відповідно до п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію". В якості підстави для прийняття вказаного наказу зазначено атестаційний лист ОСОБА_1 з висновком атестаційної комісії від 04.01.2016. При цьому, протоколом Апеляційної атестаційної комісії північного регіону від 05.02.2016 скаргу ОСОБА_1 на даний висновок атестаційної комісії залишено без розгляду.

Вважаючи вказані висновки (рішення) атестаційної комісії та апеляційної атестаційної комісії північного регіону, наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2016 №80 о/с протиправними, а наказ таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, є Закон України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (надалі - Закон №580-VIII).

За змістом ч. 1 ст. 57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 ст. 57 Закону №580-VIII визначений вичерпний перелік підстав для проведення атестування поліцейських, до яких належить призначення на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу; вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність; вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Прийняття рішення про проведення атестування поліцейських з інших підстав, ніж зазначені у ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII, не передбачено, а, відтак, вказаний перелік є вичерпним. Аналогічна правова позиція викладена у п. 2 висновків Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" від 29.09.2016 №11.

Відповідно до ч. 4 ст. 57 Закону №580-VIII, рішення про проведення атестування, приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами.

Вказане положення у взаємозв'язку з положенням ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII необхідно розуміти таким чином, що у відповідному наказі керівника органу поліції щодо заходів із підготовки та проведення атестування повинно бути зазначено: ім'я поліцейського (перелік імен поліцейських), які підлягають атестуванню; необхідність та підстава атестування щодо кожного поліцейського, який включений до списку поліцейських, які підлягають атестуванню (п. 2 висновків Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" від 29.09.2016 №11).

В матеріалах справи міститься наказ від 23.11.2015 № 16 "Про проведення атестування та створення атестаційних комісії" з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей поліцейських, їх освітнього та кваліфікаційного рівнів, на підставі всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, також перспектив їхньої службової кар'єри при призначенні на вищу посаду, переміщення на нижчу, звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

У той же час, відповідачем наголошено, що з метою оцінки ділових якостей, професійних, особистих якостей та рівня підготовленості поліцейських Головного управління Національної поліції в Київській області були утворені атестаційні комісії та затверджені їх персональні склади.

Водночас, з урахуванням викладеного, суд зазначає, що вказані підстави не відповідають приписам ч. 2 ст. 57 Закону №580-VIII.

Порядок призначення на посади поліцейських працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, визначений у п. 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, відповідно до якого працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції.

Вимоги до кандидатів на службу в поліції визначені у ст. ст. 49, 61 Закону №580-VIII. До таких вимог належать, зокрема, досягнення 18 років, наявність повної загальної середньої освіти, відповідність рівня фізичної підготовки вимогам, що затверджені Міністерством внутрішніх справ України.

Докази такої невідповідності позивача у матеріалах справи відсутні, а відповідачем, як суб'єктом владних повноважень, не надано.

Згідно зі ст. 58 Закону №580-VIII, призначення на посаду поліцейського здійснюється безстроково (до виходу на пенсію або у відставку), за умови успішного виконання службових обов'язків.

Строкове призначення здійснюється в разі заміщення посади поліцейського на період відсутності особи, за якою відповідно до закону зберігається посада поліцейського, та посад, призначенню на які передує укладення контракту.

Доказів того, що позивач був призначений на одну з посад, передбачених ч. 2 ст. 58 Закону №580-VIII, відповідачі не надали.

Відтак, суд виходить з того, що позивач не був прийнятий на службу на тимчасовій основі. Іншого з матеріалів справи не вбачається, а відповідачами, як суб'єктами владних повноважень, не доведено.

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку, що проведення атестування відносно позивача не відповідає вимогам Закону №580-VIII.

Крім того, на виконання вимог ч. 5 ст. 57 Закону №580-VIII наказом Міністра внутрішніх справ України від 17.11.2015 №1465 була затверджена Інструкція про порядок проведення атестування поліцейських (надалі - Інструкція №1465).

Приписами п. 5 розділу І Інструкції №1465 передбачено, що атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Атестаційні комісії органів поліції, персональний склад яких затверджується наказом керівника відповідного органу за погодженням із Національною поліцією України (підпункт 2 пункту 2 розділу ІІ Інструкції №1465).

Як було зазначено вище, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 23.11.2015 № 16 "Про проведення атестування та створення атестаційних комісії" створено атестаційні комісії Головного управління Національної поліції в Київській області та затверджено їх персональний склад згідно додатків 1, 2, 3, 4.

Наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.12.2015 № 68 з метою впорядкування роботи атестаційних комісій та включення до їх складу громадськості внесено зміни до наказу від 23.11.2015 № 16.

Водночас, як вбачається зі змісту вказаних наказів, останні не погоджені з Національною поліцією України, що є підставою для визнання такого складу комісії неповноважним. Аналогічна правова позиція викладена у п. 5 висновків Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про судову практику оскарження рішень атестаційних комісій органів (закладів, установ) Національної поліції України про звільнення працівників поліції внаслідок непроходження ними атестації" від 29.09.2016 №11.

Таким чином, висновки атестаційної комісії від 04.01.2016, які стали підставою для прийняття оскаржуваного наказу, не можуть бути взяті судом до уваги як належні докази невідповідності позивача займані посаді, виходячи з неповноважності її складу, про що вказано вище.

У свою чергу, відповідно до п. 8 розділу IV Інструкції №1465, на поліцейського, який атестується, складається атестаційний лист, у якому зазначаються такі відомості: 1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками; 2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення; 3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою; 4) володіння іноземними мовами; 5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів; 6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби; 7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці; 8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого; 9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Згідно з п.п. 10-13 розділу IV Інструкції №1465, з метою визначення теоретичної та практичної підготовленості, компетентності, здатності якісно та ефективно реалізовувати на службі свої потенційні можливості атестаційна комісія проводить тестування поліцейського, який проходить атестування.

За результатами проведеного тестування атестаційна комісія встановлює мінімальний бал, що становить 25 балів за тестом на знання законодавчої бази (далі - професійний тест) та 25 балів за тестом на загальні здібності та навички, який в обов'язковому порядку ураховується атестаційною комісією при прийняті рішення, визначеного пунктом 15 цього розділу.

Атестаційна комісія при прийнятті рішення розглядає атестаційний лист та інші матеріали, які були зібрані на поліцейського, який проходить атестування.

За рішенням атестаційної комісії поліцейські, які проходять атестування, проходять співбесіду з відповідною атестаційною комісією.

Атестаційна комісія за підписом голови має право робити відповідно до законодавства запити про надання необхідних матеріалів і документів, що стосуються службової діяльності поліцейського, який атестується.

Поліцейські, які проходять атестування, за їхньою згодою проходять тестування на поліграфі.

Згідно з п. 15 розділу IV Інструкції №1465, атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків: 1) займаній посаді відповідає; 2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду; 3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність; 4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до п. 16 розділу IV Інструкції №1465, атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії: повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій); показники службової діяльності; рівень теоретичних знань та професійних якостей; оцінки з професійної і фізичної підготовки; наявність заохочень; наявність дисциплінарних стягнень; результати тестування; результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Згідно з ч. 1 ст. 57 Закону України №580-VIII, під час проведення атестування підлягають оцінці не тільки критерії, зазначені у п. 16 розділу IV Інструкції, а також ділові та особисті якості поліцейського.

Усі рішення атестаційної комісії, згідно з п. 20 розділу IV Інструкції №1465, оформлюються протоколом. У протоколі зазначаються дата і місце прийняття рішення, склад комісії, питання, що розглядалися, та прийняте рішення.

З наявної у матеріалах справи копії протоколу засідання атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.01.2016 ОП №15.00000016.161 вбачається, що під час проведення атестування позивача було досліджено атестаційний лист та інші матеріали, які було зібрано на поліцейського, перелічених у самій формі бланку, а саме: декларацію про доходи, послужний список (форма1), інформаційну довідку, висновок про результати перевірки достовірності відомостей, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 5 Закону України "Про очищення влади" та інформацію з відкритих джерел, за результатами розгляду яких вказано, що позивач займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Жодних інших документів (заяви чи скарги на дії позивача, акти службових розслідувань, відомості про притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо) атестаційна комісія не досліджувала.

Жодних відомостей про те, яким саме вимогам, що пред'являються до особи, яка перебуває на посаді, яку обіймав позивач, він не відповідає, у чому саме проявляється така невідповідність протокол засідання атестаційної комісії та висновок (рішення) комісії не містять.

При цьому, у протоколі Апеляційної атестаційної комісії північного регіону від 05.02.2016, копія якого наявна у матеріалах справи, вказано, що скаржником не набрано 60 і більше балів за професійний тест та тест на загальні здібності та навички, у зв'язку з чим подана скарга розгляду не підлягає.

З огляду на викладене вбачається, що під час атестування позивача не досліджувалась можливість або неможливість переведення позивача за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення його на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією, з урахуванням того, що результатами тестування не є єдиним джерелом інформації, яким повинна керуватися атестаційна комісія при складенні висновків.

Під час судового розгляду відповідачі також не пояснили суду, які ж саме причини чи мотиви стали підставою для висновків про невідповідність позивача займаній посаді.

З огляду на викладене, враховуючи необґрунтованість висновку атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.01.2016, який, при цьому, складений неповноважним складом комісії, суд, з метою гарантування дотримання і захисту прав, свобод, інтересів позивача, виходячи з приписів частини другої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшов до висновку про необхідність визнання протиправним та скасування рішення (висновку) атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.01.2016 в частині невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відтак, виходячи з такого, що вказаний висновок виступив єдиною підставою для прийняття наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 19.02.2016 №80 о/с "По особовому складу", яким капітана поліції ОСОБА_1 (М-247581), старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції звільнено зі служби в поліції, відповідно до п. 5 (через службову невідповідність) ч. 1 ст. 77 Закону України "Про Національну поліцію", а також враховуючи не підтвердження відповідачем наявності законодавчо обґрунтованих підстав для проведення атестації позивача та не підтвердження належними доказами результатів такого атестування, проведеного неповноважним складом комісії, суд дійшов до висновку про визнання протиправним та скасування даного наказу.

Згідно ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

З огляду на те, що судом встановлено протиправність звільнення позивача зі служби в поліції, вимоги щодо поновлення капітана поліції ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст.235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Пунктом 10.4 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року №7 «Про судове рішення в адміністративній справі» зазначено, що задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суди повинні вказувати розмір виплати, період вимушеного прогулу та розрахунок розміру виплати необхідно зазначати в мотивувальній частині судового рішення.

При визначенні розміру грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що при обчисленні належної до виплати суми застосовуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100).

Так, згідно з вимогами п. 2 Порядку №100, обчислення середньомісячної заробітної плати здійснюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 5 Порядку №100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абз. 3 п. 8 Порядку №100, середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З урахуванням викладеного, на користь позивача підлягає стягненню сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, починаючи з 22.02.2016 (наступний робочий день за днем звільнення) по 30.11.2016 (день ухвалення судового рішення), кількість днів вимушеного прогулу станом на 30.11.2016 становить 195, з урахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми робочого часу на 2016 piк».

З довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Київській області від 12.07.2016 № 834 вбачається, що за останні два повних календарних місяці роботи перед звільненням, грошове забезпечення ОСОБА_1 склало: 5590,00 грн. за грудень 2015 року та 5590,00 грн. за січень 2016 року.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення ОСОБА_1 складає 266,19 грн. обраховане як (5590,00 грн. грошове забезпечення за грудень 2015 року + 5590,00 грн. грошове забезпечення за січень 2016 року)/ 42 кількість робочих днів.

Отже, сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, яку належить стягнути на користь ОСОБА_1, становить: 266,19 грн. х 195 календарних днів = 51 907,05 грн.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд виходить з того, що за змістом п.п. 1.5 та 1.6 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31.12.2007 №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ», грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби.

Враховуючи, що позивач проходив службу у Головному управлінні Національної поліції в Київській області суму грошового забезпечення за час вимушеного прогулу слід стягнути саме з останнього.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання відповідача розглянути кандидатуру позивача для зайняття посади у відповідності до п. 9 Розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в Київській області та видати відповідний наказ з цього приводу, суд зазначає, що задоволення позову у вказаній вище частині є належним способом захисту прав позивача, а дана вимога є вимогою на майбутнє.

Позивачем також заявлено вимогу про стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 заподіяної моральної шкоди в сумі 15000,00 грн, з приводу чого суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 1173 Цивільного кодексу України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Пунктом 2 даної статті визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 та від 27.02.2009 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації. Під немайновою шкодою, заподіяною юридичній особі, слід розуміти втрати немайнового характеру, що настали у зв'язку з приниженням її ділової репутації, посяганням на фірмове найменування, товарний знак, виробничу марку, розголошенням комерційної таємниці, а також вчиненням дій, спрямованих на зниження престижу чи підрив довіри до її діяльності.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Стверджуючи про те, що відповідачем завдано моральну шкоду, позивачем не обґрунтовано, в чому полягає ця шкода, не доведено факту завдання моральних страждань, душевних переживань та психологічного розладу, наявність втрат немайнового характеру, що настали у зв'язку з бездіяльністю зазначеного суб'єкта владних повноважень, не визначено, якими доказами це підтверджується. Будь-яких доказів, що підтверджують притягнення посадових осіб до відповідальності за невиконання чи неналежне виконання ними своїх обов'язків, що могло завдати шкоди, позивачем також не надано.

З огляду на викладене, позов у вказаній частині не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати висновок (рішення) атестаційної комісії №3 Головного управління Національної поліції в Київській області від 04.01.2016 щодо невідповідності ОСОБА_1 займаній посаді та його звільнення зі служби в поліції.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області № 80 о/с від 19.02.2016 "По особовому складу" щодо звільнення капітана поліції ОСОБА_1, старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції зі служби в поліції.

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

5. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 середньомісячне грошове утримання за час вимушеного прогулу за період 22.02.2016 по 30.11.2016 у розмірі 51 907,05 грн.

6. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду в частині поновлення ОСОБА_1 на службу на посаді старшого інспектора Кагарлицького відділення поліції Обухівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області та в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць 5590, 00 грн. підлягає негайному виконанню.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду в порядку, встановленому ст.ст. 185-187 КАС. Апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання її копії повного тексту.

Суддя А.С. Мазур