Справа № 265/650/16-а
Суддя: Щербіна А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/650/16-а
Провадження №2-а/265/40/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Щербіна А.В., за участю секретаря судового засідання Себко Г.Л., представника позивача ОСОБА_1, представників відповідача Кравченко В.І., Чанаях В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

08 лютого 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області із позовом до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії. В обгрунтування позову зокрема зазначила, що знаходиться на обліку безробітних осіб (звільнена за скороченням штатів ПАТ «Азовелектросталь») Орджонікідзевського районного відділку організації працевлаштування населення Маріупольського міського центру занятості з 22 квітня 2015 року. На особистому прийомі 22.04.2015 року працівник Орджонікідзевського центру зайнятості зобов'язала її отримати у роботодавця довідку про середню заробітну плазу за шість останніх місяців. 24.04.2015 року вона отримала від ПАТ «Азовелектросталь» вказану довідку про середню заробітну плату за №1029, згідно якої середньоденний розмір зарплати складав 63,26 грн.

Проте прийняти від неї таку довідку працівниця центру зайнятості відмовилась, посилаючись на те, що зараз така довідка не потрібна, оскільки роботодавець не сплатив до центру зайнятості обов'язкові платежі і в такому разі нарахувати та виплатити їй допомогу по безробіттю в повному обсязі центр зайнятості не має можливості. При цьому, працівник центру зайнятості пояснила, щоб позивач тримала цю довідку при собі, а після надходження до центру зайнятості відрахувань роботодавцем та вирішення питання про повний розмір виплати допомоги по безробіттю, довідку у неї заберуть.

В листопаді 2015 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.06.2015 року позивачу було встановлено середньоденний розмір заробітної плати - 165,75 грн., а в подальшому стягнуто заборгованість по зарплаті.

Таким чином, позивачу стало відомо, що в листопаді 2015 року ПАТ «Азовелектросталь» перерахував до центру зайнятості обов'язкові платежі. Проте в повному обсязі допомога по безробіттю Орджонікідзевським центром зайнятості їй ні нарахована, ні виплачена не була.

26 листопада 2015 року вона звернулася до Орджонікідзевського центру зайнятості із заявою та просила прийняти від неї довідку про середню заробітну плату та рішення суду. В прийняті заяви їй було відмовлено.

07 грудня 2015 року позивачем на ім'я директора Маріупольського міського центру зайнятості була скерована скарга на дії бездіяльність працівників центру зайнятості у якій вона просила відновити її право на отримання допомоги по безробіттю у повному обсязі та надала в додаток скарги довідку про середню заробітну плату з підприємства і копію рішення Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області, яким було встановлено середньоденний заробіток у розмірі 165,75 грн., а не 63,26 грн. як вказано у довідці. Вказана скаргу відповідач отримав 10.12.2015 року.

Проте відповіді на вказану скаргу та поновлення порушених відповідачем її прав вона до цього часу не отримала, отже звернулася до суду за захистом своїх прав. Вказувала, що за 10 місяців знаходження на обліку в центрі зайнятості вона отримала від відповідача допомоги по безробіттю у розмірі - 8900 грн., (щомісячно по 890 грн.). Однак вважала, що мала право отримати загалом 26255,00 грн., отже заборгованість з допомоги по безробіттю перед нею, що утворилася внаслідок протиправних дій відповідача становить - 17 тис 355 грн. Оскільки до цього часу, замість передбачених 2735,00 грн. в перші 90 днів, вона щомісячно отримувала по 890,00 грн. Посилаючись, зокрема на ст.ст. 19, 152 Конституції України, ст.ст.22, 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», просила суд: дії, бездіяльність Маріупольського міського центру зайнятості щодо не нарахування й невиплати їй допомоги по безробіттю у повному обсязі - визнати протиправними, усунути порушення її права та зобов'язати відповідача здійснити донарахування й виплату допомоги по безробіттю у встановленому законом розмірі в сумі 17355,00 грн. за весь період знаходження на обліку.

Відповідач Маріупольський міський центр зайнятості (надалі - Центр зайнятості) подав до суду письмові заперечення проти позову. В обгрунтування яких зокрема зазначив, що із заявленим позовом не згодний в повному обсязі, вважає вимоги позивача необгрунтованими та такими, що не можуть бути задоволені, виходячи з наступного. Наказом №НТ150422 від 22.04.2015 року позивачу було поновлено статус безробітного з 22.04.2015 р. та розпочато виплату допомогу по безробіттю з 22.04.2015 року по 19.03.2016 року.

Розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266 (надалі - Порядок №1266).

Згідно з п.4 Порядку №1266, обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, розрахунковим періодом, за який обчислюється середня заробітна плата (дохід, грошове забезпечення) для застрахованих осіб (включаючи осіб, які працюють неповний робочий день (робочий тиждень) та добровільно застрахованих осіб), є останні шість календарних місяців, що передують місяцю, в якому настав страховий випадок (для страхування на випадок безробіття - в якому припинено дію трудового договору), тобто з дня розірвання трудових відносин, незалежно від того, чи сплачувались роботодавцем страхові внески.

Станом на 22.04.2015 рік в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, зазначено, останній місяць за якій сплачено страхові внески - вересень 2014 року. Крім того, на дату поновлення статусу безробітного, 22.04.2015 року, страховий стаж позивачки складав менше шести місяців та допомога по безробіттю була призначена в мінімальному розмірі.

На підставі пункту 6.5 Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності, затверджено наказом Міністерства праці та соціальної політики України 20.11.2000 № 307 (надалі - Порядок №307), якщо в день призначення допомоги по безробіттю відсутні відомості, що впливають на розмір допомоги по безробіттю, то вона [допомога] призначається у розмірі, установленому законодавством, до отримання необхідних відомостей, але не більше шести місяців з дня призначення цієї допомоги. Після їх отримання здійснюється перерахунок допомоги по безробіттю. Якщо зазначені відомості отримані пізніше шести місяців з вини безробітного, то перерахунок допомоги по безробіттю не здійснюється.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполь від 03.06.2015 року, стягнуто з ПАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_4 заборгованість з заробітної плати у розмірі 13829,88 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 13425,75 гривень, моральну шкоду у розмірі 500 гривень, а всього 27755,63 гривень.

За даними Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування страхові внески за період з жовтня 2014 року по лютий 2015 року сплачені ПАТ «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_4 лише 29.10.2015 року.

Станом на 08.02.2016 року, Позивачка не надала до Центру зайнятості довідку про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням. При цьому, шестимісячній строк починається з дня призначення допомоги Красноградським районним центром зайнятості, тобто з 20.02.2015 року, а закінчується 20.08.2015 року.

Таким чином, Маріупольський міський центр зайнятості не має можливості здійснити перерахунок розміру допомоги по безробіттю в зв'язку з закінченням строку встановленого пунктом 6.5 Порядку №307, а саме, строк не більший ніж шість місяців з дня призначення такої допомоги.

Позивач неодноразово зверталась до Центру зайнятості з вимогою прийняти довідку про середню заробітну плату (дохід) (для розрахунки виплат на випадок безробіття) від 24.04.2015 р. за №1029: заява від 26.04.2015 р. (вхідний №3942 від 26.11.2015) та скарга від 07.12.2015 (вхідний №4150 від 10.12.2016) - але фактична до зазначених звернень додавалася копія довідки, а не оригінал, що суперечить вимогам Порядку №1266. У зв'язку з вищенаведеним, просив суд відмовити у задоволені позову ОСОБА_4 в повному обсязі.

В судове засідання, позивач ОСОБА_4 не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, але за участю її представника ОСОБА_1

В судовому засіданні, представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1, що діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представники Центру зайнятості Кравченко В.І. та Чанаях В.В., що діють на підставі довіреності, в судовому засіданні, позовні вимоги не визнали, в їх задоволенні просили відмовити.

Допитана в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює у Маріупольському міському центрі зайнятості на посаді диспетчера. 26.11.2015 року до неї звернулася ОСОБА_4 із заявою та довідкою. Заяву, за наполяганням ОСОБА_1, вона прийняла та зареєструвала, а довідку відмовилася приймати, оскільки це офіційний документ та це не входило в її посадові обов'язки.

Допитані в якості свідка ОСОБА_7 та ОСОБА_8 суду пояснили, що намагалася вирішити конфліктну ситуацію, яка виникла між працівником центру та відвідувачами. У чому була причина спору їм не було відомо.

Допитана в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що ОСОБА_6 перебуває у її підпорядкуванні. В її посадові обов'язки не входить прийняття довідок про заробітну плату, їх перевіряє та приймає бухгалтер.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши та оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 19.10.1998 року ОСОБА_10 є отримувачем пенсії за стажем.

Наказом №НТ150422 від 22.04.2015 року позивачу ОСОБА_11 було поновлено статус безробітного з 22.04.2015 року та розпочато виплату допомогу по безробіттю з 22.04.2015 року по 19.03.2016 року.

26 листопада 2015 року, позивач ОСОБА_4 звернулася до працівника Маріупольського міського центру зайнятості ОСОБА_6 із заявою, якою просила прийняти довідку про заробітну плату від 24.04.2015 року та зробити перерахунок допомоги. Проте, ОСОБА_4 у прийнятті заяви було відмовлено, оскільки це не входило до посадових обов'язків працівника ОСОБА_6

Відповідно до ст.7 Закону України «Про звернення громадян», звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду. Забороняється відмова в прийнятті та розгляді звернення з посиланням на політичні погляди, партійну належність, стать, вік, віросповідання, національність громадянина, незнання мови звернення. Якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення. У разі якщо звернення не містить даних, необхідних для прийняття обгрунтованого рішення органом чи посадовою особою, воно в той же термін повертається громадянину з відповідними роз'ясненнями.

Доказів того, що заява з документами у позивача ОСОБА_4 була прийнята та в подальшому спрямована до відповідної посадової особи Центру зайнятості, або звернення ОСОБА_4 було повернуто з відповідними роз'ясненнями, суду не надано.

Таким чином, суд проходить до висновку, що позивачу ОСОБА_4 було неправомірно відмовлено у прийнятті її заяви від 26.11.2015 року з додатком.

При цьому, суд не приймає до уваги твердження представників Відповідача, що в посадові обов'язки ОСОБА_6 не входить прийняття документів від клієнтів центру, оскільки вимоги ст.7 Закону України «Про звернення громадян» не роблять винятку з цих підстав.

Також судом встановлено, що позивачу ОСОБА_4 допомога по безробіттю була призначена в мінімальному розмірі, оскільки на дату поновлення статусу безробітного, 22.04.2015 року, страховий стаж позивачки складав менше шести місяців.

Відповідно до п.6.5 Порядку №307, якщо в день призначення допомоги по безробіттю відсутні відомості, що впливають на розмір допомоги по безробіттю, то вона призначається у розмірі, установленому законодавством, до отримання необхідних відомостей, але не більше шести місяців з дня призначення цієї допомоги. Після їх отримання здійснюється перерахунок допомоги по безробіттю. Якщо зазначені відомості отримані пізніше шести місяців з вини безробітного, то перерахунок допомоги по безробіттю не здійснюється.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказів того, що відомості, що впливають на розмір допомоги по безробіттю отримані Центром зайнятості пізніше шести місяців саме з вини ОСОБА_4, суду не надано.

Крім того, вже з 31.07.2015 року Порядок надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства соціальної політики України №613 від 15.06.2015 року, передбачав, що розмір допомоги по безробіттю визначався на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, та обов'язкової умови як то безпосереднє звернення безробітного не передбачав.

При цьому, представниками Відповідача не доведено, що в спірній ситуації з ОСОБА_4, працівники Центру зайнятості діяли добросовісно, розсудливо та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи.

Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає зокрема їх право на забезпечення у разі безробіття.

Відповідно до ч.1 ст.8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Таким чином, суд вважає, що лише формальний підхід не може бути достатнім виправданням з боку держави для забезпечення реалізації ОСОБА_4 гарантованих їй державою прав на соціальний захист та підтримку, яких вона потребувала виходячи з її статусу.

При цьому, суд не приймає до уваги розмір середньої заробітної плати ОСОБА_4, який зазначений в рішенні Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 03.06.2015 року, оскільки предметом спору в цій справі були зокрема вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який визначається відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. В той же час, порядок обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, визначається відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2001 року №1266.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовна вимога ОСОБА_4 про донарахування й виплату допомоги по безробіттю саме в розмірі 17355,00 грн. є недоведеною та необгрунтованою, а тому в цій частині задоволенню не підлягає.

При цьому, суд вважає, що з метою захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_4, він може вийти за межі позовних вимог та зобов'язати Центр зайнятості здійснити перерахунок та виплату допомоги по безробіттю за весь період знаходження на обліку виходячи саме з розміру середньої заробітної плати ОСОБА_4, обчисленої для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.8-11, 17, 18, 69, 71, 72, 159-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_4 до Маріупольського міського центру зайнятості про визнання дій, бездіяльності протиправними, зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Маріупольського міського центру зайнятості по не нарахуванню й виплаті ОСОБА_4 допомоги по безробіттю у повному обсязі.

3. Зобов'язати Маріупольський міський центр зайнятості здійснити ОСОБА_4 перерахунок та виплату допомоги по безробіттю за весь період знаходження на обліку виходячи з розміру середньої заробітної плати ОСОБА_4, обчисленої для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням.

4. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

5. Ця постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ця постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

6. Ця постанова може бути оскаржена до Донецького апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення постанови, а учасниками процесу, що не були присутні при проголошенні, - протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови. У разі проголошення в судовому засіданні вступної та резолютивної частини цієї постанови, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови складеної у повному обсязі.

Суддя А.В.Щербіна