Справа № 821/1744/16
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/1744/16

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Войтовича І.І.,

при секретарі: Сердюк О.О.,

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного підприємства "Гелиос-Транс"

до Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області третя особа - Херсонська ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень рішень,

встановив:

До Херсонського окружного адміністративного суду звернулося Приватне підприємство «Геліос Транс» з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у м. Севєродонецьку ГУДФС у Луганській області в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 02.11.2016 р. № та №.

Ухвалою суду від 23.11.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Херсонську ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області.

Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав викладених в письмових запереченнях на адміністративний позов. Просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про дату час і місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши думку представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ДПІ у м. Сєвєродонецьку проведено позапланову невиїзну документальну перевірку ПП Гелиос-Транс з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ Тарсан ЛТД () за травень-жовтень 2014 року, ТОВ Інтер Текноледжі () за жовтень 2015 року, ТОВ Інтербілд Комьюніті () за жовтень 2015 року, за результатом якої складено акт від 19 жовтня 2016 року №1583/12-14-14-02/38269701 (далі Акт).

В зазначеному акті перевірки податковим органом зроблено висновки про порушення підприємством норм податкового законодавства, а саме:

- п. 44.1 ст. 44, п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового Кодексу України завищено податковий кредит за період з 01.05.2014 року по 31.10.2014 року за рахунок фактичного нездійснення господарських операцій з ТОВ «ТАРСАН ЛТД», ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛОДЖІ» та за період з 01.10.2015р. по 31.10.2015р. за рахунок фактичного нездійснення господарських операцій з ТОВ «ІНТЕРБІЛД КОМЬЮНІТІ» у загальній сумі 237159,00 грн., у тому числі: травень 2014 р. 41 786,00 грн., червень 2014 р. 25358,00 грн., липень 2014 р. 35934,00 грн., серпень 2014 р. 43885,00 грн., вересень 2014 р. 33654,00 грн., жовтень 2014 р. 30875,00 грн. та за жовтень 2015 25667,00 грн.

- п.44.1 ст.44 п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПКУ, в результаті чого занижено відємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в сумі 203 018,00 грн.

02 листопада 2016 року, на підставі висновків вищезазначеного акту перевірки, Відповідачем винесені податкові повідомлення-рішення №№, яким підприємству збільшено суму грошового зобовязання з ПДВ у розмірі 317 238 грн. (основний борг - 211 492,00 грн., штрафні санкції - 105 746,00 грн.) та № яким зменшено розмір відємного значення суми ПДВ на 25 667,00 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомлень рішень слугувало посилання на наявність в СУ ФР ДПІ в Оболонському районі ГУ ДФС у м. Києві кримінального провадження відносно ТОВ Тарсан ЛТД, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 від 28.10.2015р. за ознаками кримінальних правопорушень, ч.2 ст.205, ч.1 ст.212, ч.5 ст.27 ч.3 ст.212, ч.3 ст.212 КК України. Також, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000630 від 08.12.2015р. внесено кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209, ч.3 ст28, ч.3 ст.212, ч.4 ст.190, ч.3ст.28, ч.2 ст.205 КК України.

На підставі вищевикладеного відповідач вважає, що ПП «Гелиос-Транс» не мало реальної спроможності для проведення фінансово господарських операцій з вищезазначеними контрагентами. Також, окремі акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) щодо наданих транспортно-експедиційних послуг, виписані ТОВ «Тарсан ЛТД» на адресу ПП «Гелиос-Транс» із порушеннями дата акту не відповідає даті ТТН та реквізити даних актів зазначені на стор.9 Акту. Також, перевіркою встановлено, що ТТН, зазначені в актах наданих послуг, до перевірки надані не в повному обсязі.

Не погоджуючись із вищенаведеним оскаржуваними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.

Вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, встановлені статтею 44 Податкового кодексу України. Так, згідно з пунктом 44.1 цієї статті для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Так, правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відповідно до статті 1 цього Закону бухгалтерський облік - це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації (частина 1 статті 8 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

У бухгалтерському обліку відображаються окремі господарські операції, з яких складається господарська діяльність.

Господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні»).

За змістом частин 1 та 2 статті 9 наведеного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.

Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов'язана з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов'язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Так, між ПП Гелиос-Транс та його контрагентами (ТОВ «ТАРСАН ЛТД», ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛОДЖІ», ТОВ «ІНТЕРБІЛД КОМЬЮНІТІ») укладено договори про організацію перевезень автомобільним транспортом. На підтвердження факту здійснення перевезення підприємством надані копії договорів, підписані та скріплені печатками підприємств акти виконаних робіт, податкові накладні, реєстри актів виконаних робіт та податкових накладних, ТТН, виписки по банківським рахункам, податкові декларації та рішення Господарського суду Херсонської області про стягнення суми боргу по укладеному з ТОВ Тарсан ЛТД договору про організацію автомобільного перевезення.

Суд зазначає, що первинні бухгалтерські та податкові документи які складені з дотримання закону і не були визнані судами нікчемними, документально підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з його контрагентами, що призвело до реальних змін майнового стану платника податків. На час виписки податкових накладних контрагенти позивача мали статус платників податку на додану вартість.Таким чином, підприємство обґрунтовано віднесло суми податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, як на підставу відсутності реального здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентами у зв'язку з порушенням кримінальних проваджень за частиною 1 статті 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємництво), в яких фігурують ТОВ «ТАРСАН ЛТД», ТОВ «ІНТЕР ТЕКНОЛОДЖІ», ТОВ «ІНТЕРБІЛД КОМЬЮНІТІ», оскільки це не є свідченням відсутності господарських операцій, так як на день розгляду справи відсутні вироки судів відносно посадових осіб ПП Гелиос-Транс та його контрагентів за фактом ухилення від сплати податків.

Така обставина, як незнаходження контрагентів за податковою адресою, не суперечить податковому законодавству, не виключає можливості провадження ними фактичної господарської діяльності за іншою адресою та не є ознакою безтоварності господарської операції.

Зазначення в акті податкової перевірки про те, що контрагенти позивача залучені до схеми мінімізації податкового навантаження, мають ознаки фіктивності та здійснюють діяльність спрямовану на здійснення операцій, пов'язану із наданням вигоди третім особам, зроблені на підставі актів за результатами проведених податковими органами контрольними заходами. Такі акти складені лише на підставі даних інформаційних баз податкових органів без безпосереднього дослідження первинної документації цих контрагентів та допиту посадових осіб, вони не можуть бути належним доказом не здійснення господарських операцій та неможливості ведення такими суб'єктами господарської діяльності.

Суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівом». Так, наведені Інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентами, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Суд визначив, що «…адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

На час укладання договорів ПП Гелиос-Транс з ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Інтер Текноледжі» та ТОВ «Інтербілд Комьюніті», останні мали необхідний обсяг цивільної та податкової правоздатності, оскільки перебували на обліку у органах податкової служби та мали свідоцтва платника податку на додану вартість. Оскількі податкві органи зареєстрували вказані підприємства платниками ПДВ, видали їм відповідні свідоцтва, які це посвідчують, тому податкові органи не мають права заперечувати можливість формування податкового кредиту за рахунок цих підприємств.

Ті обставини, що у ПП Гелиос-Транс з ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Інтер Текноледжі» та ТОВ «Інтербілд Комьюніті» недостатньо власних трудових чи матеріальних ресурсів або в ланцюгах постачальників є сумнівні підприємства чи навіть підприємства, які визнані фіктивними, є лише приводом для більш ретельної перевірки (дослідження) їх діяльності. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставами для позбавлення покупців цих підприємств права на віднесення сплачених на їх користь коштів до податкового кредиту та валових витрат.

Аналогічний правовий підхід викладено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 804/1449/14.

Також необхідно зазначити, що контрагенти ПП Гелиос-Транс - ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Інтер Текноледжі» та ТОВ «Інтербілд Комьюніті» задекларували податкові зобовязання по господарським операціям з ПП Гелиос-транс та сплатили податок до бюджету, про що відомо ДПІ.

Обґрунтування податковим органом порушень чинного законодавства ПП Гелиос-Транс на підставі порушень законодавства його контрагентами є протиправним, оскільки, у відповідності до принципу персоніфікації юридичної відповідальності, який закріплено у ст. 61 Конституції України, суб'єкт господарювання не несе відповідальності за дії своїх контрагентів.

Це означає, що на особу не може покладатися відповідальність за правопорушення, вчинені іншими особами .

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа ( форми ), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції ( у натуральному та/або вартісному виразі ), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що для встановлення правомірності нарахування платником податків його податкових зобов'язань з ПДВ належить з'ясувати реальність руху активів та коштів у процесі здійснення відповідних господарських операцій і господарська мета укладання відповідних договорів.

При цьому, зазначені обставини повинні підтверджуватися первинною документацією, складеною з дотриманням вимог Закону № 996-XIV та Положення № 88.

Таким чином, виникнення права платника податку на податковий кредит є наслідком фактичного проведення господарських операцій, які є об'єктами оподаткування, за наявності первинних документів бухгалтерського та податкового обліку по розрахункам між ПП Гелиос-Транс та ПП Гелиос-Транс з ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Інтер Текноледжі» та ТОВ «Інтербілд Комьюніті», які на момент укладання договорів, додатків до них та їх виконання були зареєстровані, не припинені та не виключені з Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців та мали свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Суд зазначає, що спірні господарські операції, вчинені ПП Гелиос-Транс та вищезазначеними контрагентами є реальними, повністю підтверджуються належною первинною документацією господарськими договорами, заявками, актами виконаних робіт, які містять печатки та підписи сторін, ТТН, банківськими виписками, податковими накладними.

Фактичне здійснення господарських операцій між ПП Гелиос-Транс та ТОВ «ТАРСАН ЛТД» підтверджуються: Договором на організацію перевезення автомобільним транспортом від 18.04.2014 р. №Т-04/14-2, актами виконаних робіт з 01.05.2014 р. по 31.10.2014 р. (загальна сума актів виконаних робіт складає 1 268 949,00 грн.), товарно транспортними накладними з 01.05.2014 р. по 31.10.2014 р. , податковими накладними з 01.05.2014 р. по 31.10.2014 р. виписаними ТОВ «Тарсан ЛТД» на загальну суму 1 268 949,00 грн.

Розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Перевізника. Вартість наданих послуг спочатку було оплачено частково в сумі 1 250 300 грн. Сума грошових зобовязань за договором за отримані послуги у т.ч. сума податку, сплачені (нараховані), що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: №1210 від 25.06.14 на суму 25 000,00 грн.; №1293 від 10.07.14 на суму 100 000,00 грн.; №1489 від 26.08.14 на суму 140 000,00 грн.; №1509 від 27.08.14 на суму 100 000,00 грн.; №1516 від 28.08.14 на суму 100 000,00 грн.; №1542 від 04.09.14 на суму 100 000,00 грн.; №1598 від 26.09.14 на суму 100 000,00 грн.; №1597 від 26.09.14 на суму 26 500,00 грн.; №1596 від 30.09.14 на суму 150 000,00 грн.; №1762 від 04.11.14 на суму 200 000,00 грн.; №1776 від 07.11.14 на суму 38 800,00 грн.; №38 від 25.12.14 на суму 170 000,00 грн.

У зв'язку з частковою оплатою ПП Гелиос-Транс наданих ТОВ Тарсан ЛТД транспортно-експедиційних послуг утворилась заборгованість в сумі 18 649 грн. 00 коп., внаслідок чого ТОВ Тарсан ЛТД звернулось до Господарського суду Херсонської області з позовом про стягнення зазначеної суми боргу. Господарський суд Херсонської області визнав вимоги про стягнення з ПП Гелиос-Транс зазначеної суми боргу обґрунтованою та задовольнив позов ТОВ Тарсан ЛТД, про що виніс відповідне рішення від 23 липня 2015 року 923/1133/15, копію якого Позивач надав разом з позовною заявою до Херсонського окружного адміністративного суду.

До змісту або форми первинних документів наданих в підтвердження здійснення зазначених господарських операцій між ПП Гелиос-Транс та ТОВ Тарсан, які були надані на перевірку податковому органу, ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області не має жодних зауважень.

Також необхідно зазначити, що ТОВ Тарсан задекларувало податкові зобовязання по зазначеним господарським операціям та сплатив податок до бюджету.

Фактичне здійснення господарських операцій між ПП Гелиос-Транс та ТОВ «Інтер Текноледжі» підтверджується наданими суду доказами, а саме: Договором на організацію перевезень автомобільним транспортом від 01 вересня 2015 року №10-15 укладений між ПП «Гелиос-Транс» (Експедитор) в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ «Інтер Текноледжі» (Перевізник) в особі директора ОСОБА_4; актом виконаних робіт №62 від 23 жовтня 2015 року на загальну суму 34 300 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 5 716,67 грн., товарно-транспортними накладними за жовтень 2015 року, а саме: № від 11 вересня 2015 року, № від 11 вересня 2015 року, № від 11 вересня 2015 року, № від 11 вересня 2015 року, № НОМЕР_1 від 11 вересня 2015 року, № від 11 вересня 2015 року, № НОМЕР_2 від 12 вересня 2015 року, № від 12 вересня 2015 року, № від 12 вересня 2015 року, № від 12 вересня 2015 року, № від 12 вересня 2015 року, № від 13 вересня 2015 року. Податковою накладною виписаною ТОВ Інтер Текноледжі від 23 жовтня 2015 року №62 на суму 34 300 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 5 716,67 грн.

Розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ Астрал Люкс за договором про відступлення права вимоги №АL-10-7 укладеним трьома сторонами, а саме між первісним кредитором ТОВ Інтер Текноледжі, новим кредитором ТОВ Астрал Люкс та боржником ПП Гелиос-Транс. Боржник сплатив вартість наданих послуг Перевізником ТОВ Інтер Текноледжі Новому кредитору ТОВ Астрал Люкс в сумі 34 300 грн. Сума грошових зобовязань за договором за отримані послуги у т.ч. сума податку, сплачені (нараховані), що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: платіжним дорученням №569 від 10.10.15 на суму 34 300,00 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 5 716,67 грн.

Фактичне здійснення господарських операцій між ПП Гелиос-Транс та ТОВ «Інтебілд Комьюніті» підтверджується наданими суду: Договором на організацію перевезень автомобільним транспортом від 01 жовтня 2015 року №10-16 укладений між ПП «Гелиос-Транс» (Експедитор) в особі директора ОСОБА_1 та ТОВ «Інтербілд Комьюніті» (Перевізник) в особі директора ОСОБА_5 актами виконаних робіт на загальну суму 119 700 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 19 950,00 грн., а саме: актом виконаних робіт №45 від 25 жовтня 2015 року на суму 22 400 у т.ч. ПДВ 3 733,33 грн., актом виконаних робіт №46 від 27 жовтня 2015 року на суму 29 300 грн. у т.ч. ПДВ 4 883,33 грн., актом виконаних робіт №48 від 28 жовтня 2015 року на суму 11 200 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 1 866,67 грн., актом виконаних робіт №57 від 30 жовтня 2015 року на суму 56 800 грн. у т.ч. ПДВ 9 466,67 грн.; товарно-транспортними накладними за жовтень 2015 року, а саме: №3764 від 29 жовтня 2015 року, №ААРАF005258 від 20 жовтня 2015 року, №47 від 22 жовтня 2015 року, № від 19 жовтня 2015 року, № від 20 жовтня 2015 року, № від 20 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 21 жовтня 2015 року, № від 22 жовтня 2015 року, № від 22 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, №26/10/15 від 26 жовтня 2015 року, №453-1 від 29 жовтня 2015 року, №Р1346 від 28 жовтня 2015 року, № від 23 жовтня 2015 року, №343934410 від 21 жовтня 2015 року, №343930652 від 21 жовтня 2015 року, №343927088 від 22 жовтня 2015 року, №а-000002289 від 30 жовтня 2015 року, №343938637 від 25 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 24 жовтня 2015 року, № від 26 жовтня 2015 року, № від 26 жовтня 2015 року, №343941182 від 29 жовтня 2015 р.; податковими накладними виписаними ТОВ Інтербілд Комьюніті на загальну суму 119 700 грн. у т.ч. ПДВ в сумі 19 950,00 грн., а саме: податковою накладною №45 від 25.10.2015 року на суму 22 40 грн. з ПДВ, податковою накладною №46 від 27.10.2015 року на суму 29 300 грн. з ПДВ, податковою накладною №48 від 28.10.2015 року на суму 11 200 грн. з ПДВ, податковою накладною №57 від 30.10.2015 року на суму 56 800 грн. з ПДВ.

Розрахунок за отримані транспортно-експедиційні послуги здійснювався у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок ТОВ Анта Інвест за договором про відступлення права вимоги №АІ-12-8 укладеним трьома сторонами, а саме між первісним кредитором ТОВ Інтербілд Комьюніті, новим кредитором ТОВ Анта Інвест та боржником ПП Гелиос-Транс. Боржник сплатив вартість наданих послуг Перевізником ТОВ Інтербілд Комьюніті Новому кредитору ТОВ Анта Інвест в сумі 119 700 грн. Сума грошових зобовязань за договором за отримані послуги у т.ч. сума податку, сплачені (нараховані), що підтверджується платіжними дорученнями, а саме: платіжним дорученням №1699 від 21.12.2015 року на суму 69700,00 грн. та №1701 від 24.12.2015 року на суму 50 000,00 грн.

Пунктом 2.7 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р., встановлено, що первинні документи складаються на бланках типових форм, затверджених Міністерством статистики України, а також на бланках спеціальних форм, затверджених міністерствами та відомствами України.

Вантаж, не оформлений ТТН, не приймається до перевезення (п. 47 Статуту автотранспорту). Про факт надання автотранспортних послуг свідчать товарно-транспортні документи, дорожні листи вантажного автомобіля, що підтверджують рух вантажу від пункту відправлення до пункту призначення (передання вантажу одержувачу).

Відповідно п. 11.1 Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 р. за № 128/2568, основними документами на перевезення вантажів є товарно - транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля.

Законом України від 05.07.2011 р. №3565-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо усунення надмірного державного регулювання у сфері автомобільних перевезень» було внесено зміни до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» у частині виключення дорожніх (маршрутних) листів з переліку документів, що повинен мати при собі водій та на вимогу пред'являти для перевірки.

Крім того, зазначеним Законом внесені зміни до Закону України «Про автомобільний транспорт» у частині виключення з тексту цього Закону слів «дорожній лист».

Неузгодженість даного питання між законами та підзаконними актами дозволяє автоперевізнику здійснювати перевезення вантажу без дорожнього листа, а тому відсутність подорожніх листів, не може бути обгрунтуванням відсутності реальності господарських операцій. Зазначену позицію підтримують і судові інстанції України.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 804/1449/14. Так, в рішенні суду зазначено, «Доводи апелянта про те, що позивачем не було надано до перевірки подорожні листи, а товарно-транспортні накладні містять певні недоліки в їх складанні, апеляційний суд вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані документи не є документами бухгалтерської звітності і не впливають на обсяг податкових зобов'язань платника податків.

В товарно-транспортних накладних, наданих підприємством на перевірку, відображена інформація про замовника, вантажоодержувача, найменування товару, що перевозився, його кількості, автопідприємство, яке здійснювало перевезення, державний номер автомобіля, яким здійснювалось перевезення, вид перевезень, прізвище водія та ін., у т.ч. пункт навантаження, пункт розвантаження, пункт переадресування. Крім того, здійснення господарських операцій підтверджується іншими, наданими на перевірку документами. До того ж, у всіх без виключення ТТН зазначені адреса переадресування та пункти навантаження і розвантаження.

За приписами пп. 16.1.2-16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи. Таким чином, ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. При цьому такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів.

При здійсненні господарської операції з боку ПП Гелиос-Транс обов'язковому контролю підлягають наявність у постачальника дозвільної документації на складання податкової накладної, відповідність реквізитів податкової накладної фактичним даним на момент вчинення правочину та фактична наявність товару або здійснення роботи чи послуги, отримання (надання) яких документуються сторонами господарської операції.

Законодавством України не передбачено обов'язок суб'єкта господарювання здійснювати контроль за дотриманням закону іншими платниками податків. Такий контроль покладено на органи державної податкової служби.

Виходячи з положень п.п.198.3, 198.6 ст.198 ПК України для віднесення відповідним сум податків, сплачених у складі ціни товару, до податкового кредиту, не передбачається умова про сплату цих сум до бюджету постачальниками товарів/послуг. Порушення податкової дисципліни контрагентами ПП Гелиос-Транс з ТОВ «Тарсан ЛТД», ТОВ «Інтер Текноледжі» та ТОВ «Інтербілд Комьюніті», не може тягнути відповідальність для ПП Гелиос-Транс та обмежувати його у праві на включення сплачених сум податків на додану вартість до складу податкового кредиту, оскільки відповідальність за порушення чинного законодавства несе порушник, а не третя особа, а ПП Гелиос-Транс виконав всі передбачені законом умови щодо включення цих сум до складу податкового кредиту та має документальні підтвердження його розміру.

Законом на платника податків не покладено функцію контролю за нарахуванням та сплатою ПДВ до бюджету постачальниками товарів (робіт, послуг), контролю за веденням ними бухгалтерського та податкового обліків та контролю за звітуванням ними до податкового органу по податках та зборах. Вказану функцію законом покладено саме на податкову службу, а єдиним документом, що підтверджує для покупця цих товарів сплату або намір сплатити ПДВ до бюджету є податкова накладна. У разі, якщо контрагент позивача не виконав свого зобовязання зі сплати ПДВ до бюджету, настає відповідальність та відповідні негативні наслідки саме щодо цієї особи. Ця обставина не є підставою для позбавлення платника податку права на податковий кредит з ПДВ.

За законом платник податків, не може нести відповідальність за дії контрагентів при відсутності вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід'ємного елемента верховенства права (ст. 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (ст. 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (ст. 129 Конституції України). Варто наголосити, що вищенаведена позиція цілком і в повній мірі відповідає міжнародній судовій практиці, зокрема, практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.п. 4.1.4. п.4.1. ст. 4 ПКУ, основним принципом податкового законодавства є презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

Крім того, у ПП Гелиос-транс наявні належним чином оформлені податкові накладні, сплачено у повному обсязі податок на додану вартість у складі вартості поставлених послуг, належним чином оформлені та здані до ДПІ податкові декларації, укладені угоди між підприємством та контрагентами до теперішнього ніким не оскаржені та не визнавалися недійсними у судовому порядку, «товарність» операцій підтверджено актами виконаних робіт, податковими накладними, ТТН (всі первинні документи на думку підприємства заповнені відповідно до вимог закону), які відображають зміст та обсяг послуг, їх кількість, вартість, підписані від імені юридичних осіб та завірені печаткою юридичних осіб, банківськими виписками в яких зафіксовані всі відомості, необхідність засвідчення яких передбачена Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», та містять інформацію що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Деякі технічні помилки, яки допущені при складанні окремих актів виконаних робіт не є підставою для того, щоб вважати господарські операції такими, що фактично не були здійснені. Зазначені акти виконаних робіт необхідно розглянути разом з іншими первинними бухгалтерськими документами. ТТН які надаються ПП Гелиос-Транс разом з запереченнями спростовують доводи податкового органу викладені в акті, оскільки засвідчують про допущені технічні помилки.

Таким чином, податкові повідомлення рішення від 02.11.2016 р. № та № є протиправними та підлягають скасуванню.

Згідно ст. 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною1 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є субєктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань субєкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов є підставним та обґрунтованим, а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області № від 02.11.2016 року, яким ПП "Гелиос-Транс" визначено грошове зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 317238,00 грн., у тому числі за основним платежем в сумі 211492,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) в сумі 105746,00 грн.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області № від 02.11.2016 року, яким ПП "Гелиос-Транс" зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 25667,00 грн.

Стягнути з Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства "Гелиос-Транс" ( ) сплачений судовий збір в сумі 5 143,57 грн. (П'ять тисяч сто сорок три гривні 57 коп.) шляхом безспірного списання.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 08 грудня 2016 р.

Суддя Войтович І.І.

кат. 8.3.3