Справа № 163/2339/16-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2339/16-а
Провадження № 2-а/163/55/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Горпинко К.О.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Любомль позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ОСОБА_2 про визнання дій незаконними та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії інспектора роти №2 батальйону УПП в м.Житомирі ДПП ОСОБА_2 щодо складання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення серії АП №321135 від 16.09.2016 року незаконними, саму ж постанову протиправною та її скасувати, а провадження по справі закрити.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказав, що 16.09.2016 року о 10 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «IVECO», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, причіп з реєстраційним номерним знаком СА5706ХР, по трасі «Київ-Чоп», у напрямку м.Рівне, його було зупинено інспектором роти №2 батальйону УПП в м.Житомирі ДПП ОСОБА_2, який звинуватив останнього у порушенні правил дорожнього руху при перевезенні вантажу. Ознайомившись з наданими документами, інспектор здійснив незрозумілі виміри вантажу, які проводив незрозумілим предметом та не надав даний прилад для ознайомлення позивачу, після чого склав оскаржувану постанову серії АП №321135 від 16.09.2016 року, якою його притягнув до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, та наклав стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. Притягнення його до адміністративної відповідальності вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки таке рішення інспектором прийняте без дотримання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року за №879, якою затверджено порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні». Зокрема, заміри вантажу, що переміщувався транспортним засобом, здійснювались відповідачем не в місці спеціально обладнаному для здійснення габаритно-вагового контролю, та не за допомогою вимірювального обладнання, яке проходить метрологічну атестацію з подальшим пломбуванням та видачею відповідного свідоцтва уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Непогоджуючись із заявленими позивачем позовними вимогами, відповідач - інспектор роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 надіслав на адресу суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_1, у яких вказав, що позивачем було допущено порушення вимог п.22.5 та п.п.г) п.2.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року №1306, та, як на доказ таких порушень, послався на відеозапис, який здійснювався на його нагрудну відеокамеру, як поліцейського, з якого чітко вбачається, що позивач, керуючи автомобілем марки «IVECO», р.н.з. АС1821ВН, перевозив на причепі, р.н.з. СА5706ХР, на 144 км автодороги «Київ-Чоп», великогабаритну сільськогосподарську техніку, а саме, комбайн зернозбиральний з р.н.з. АІ02033, який за своєю шириною становив 3,9 м, що на 1,3 м більше дозволеного, що було встановлено за допомогою вимірювального приладу рулетки. З наведених підстав просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявився, однак у надісланому на адресу суду запереченні одночасно просив розглядати справу без його участі з урахуванням наданих заперечень та диску з відеозаписом події.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

У справі встановлено, що 16 вересня 2016 року інспектором роти №2 батальйону УПП у м.Житомирі ОСОБА_2 винесено постанову серії АР №321135 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.132-1 КУпАП, з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.

Відповідальність за статтею 132-1 КУпАП настає за порушення правил дорожнього перевезення небезпечних вантажів, правил проїзду великогабаритних і великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вказаною нормою слугувало те, що останній, 16.09.2016 року о 10 год. 30 хв., керуючи транспортним засобом марки «IVECO», р.н.з. АС1821ВН, по автодорозі «Київ-Чоп», перевозив на причепі з реєстраційним номерним знаком СА5706ХР, великогабаритну сільськогосподарську техніку, а саме, комбайн зернозбиральний з р.н.з. АІ02033, який за своєю шириною становив 3,9 м, перевищивши дозволену ширину на 1,3 м, та не мав дозволу перевезення великогабаритного вантажу, узгодженого з органами національної поліції, чим порушив вимоги п.п.г) п.2.1 та п.22.5 Правил дорожнього руху України.

Згідно п.п.г) п.2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 із змінами і доповненнями, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, на великовагових і великогабаритних транспортних засобах та транспортних засобах, що здійснюють дорожнє перевезення небезпечних вантажів, - документацію відповідно до вимог спеціальних правил.

Відповідно до п.22.5 Правил дорожнього руху України, за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Державтоінспекцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Отже, для притягнення особи за порушення зазначених вимог ПДР України необхідно встановити факт переміщення транспортним засобом, зокрема, у даному випадку великогабаритного вантажу.

Системний аналіз Правил дорожнього руху України та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 року №879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі Постанова КМ України від 27.06.2007 року №879) свідчить про те, що даний факт підлягає доведенню шляхом здійснення габаритно-вагового контролю.

За змістом п.1.10 Правил дорожнього руху України, габаритно-ваговий контроль - перевірка габаритних і вагових параметрів транспортного засобу (в тому числі механічного транспортного засобу), причепу і вантажу на предмет відповідності встановленим нормам щодо габаритів (ширина, висота від поверхні дороги, довжина транспортного засобу) та щодо навантаження (фактична маса, осьове навантаження), яка проводиться відповідно до встановленого порядку на стаціонарних або пересувних пунктах габаритно-вагового контролю.

Постановою КМ України від 27.06.2007 року №879 затверджено Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі Порядок), яким регламентоване наступне.

Великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., N 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки (п.п.3 п.2 Правил).

Вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п.п.2 п.2 Правил).

Документальний габаритно-ваговий контроль - визначення загальної маси транспортного засобу шляхом додавання власної маси транспортного засобу та маси вантажу (п.п.5-1 п.2 Правил).

Вимірювальне і зважувальне обладнання - технічні засоби, які застосовуються під час визначення габаритно-вагових параметрів транспортних засобів і мають нормовані метрологічні характеристики (п.п.6 п.2 Правил).

Місце здійснення габаритно-вагового контролю - спеціально облаштоване місце розташування стаціонарних або пересувних пунктів габаритно-вагового контролю (п.п.7 п.2 Правил).

Стаціонарний пункт габаритно-вагового контролю (далі - стаціонарний пункт) - позначене відповідними дорожніми знаками та розташоване поблизу проїзної частини дороги відокремлене місце для здійснення контролю навантаження на вісь (осі) транспортних засобів, загальна маса та/або габарити яких перевищують установлені параметри, де розташовані спеціальні службові приміщення, споруди з вимірювальним і зважувальним обладнанням, а також майданчики для зберігання вантажів та стоянки транспортних засобів (п.п.8 п.2 Правил).

Пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками (п.п.9 п.2 Правил).

Попередній габаритно-ваговий контроль - визначення параметрів великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу для встановлення наявності перевищення нормативів на стаціонарних пунктах (п.п.10 п.2 Правил).

Точний габаритно-ваговий контроль - визначення габаритно-вагових параметрів транспортного засобу на стаціонарному або пересувному пункті (п.п.11 п.2 Правил).

Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку (п.4 Правил).

Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів (п.6 Правил).

Вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології (п.12 Правил).

За результатами точного габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка результатів здійснення контролю із зазначенням часу і місця його проведення, а на запит водія - міжнародний сертифікат зважування вантажних транспортних засобів, якщо пункт габаритно-вагового контролю уповноважений видавати такі сертифікати (п.18 Правил).

Як встановлено у справі, відповідач, притягуючи позивача до адміністративної відповідальності, зробив висновок, що останній переміщував великогабаритний вантаж, ширина якого перевищила 2,6 м - на 1,3 м.

Такий висновок відповідача ґрунтується на підставі замірів, зроблених вимірювальним засобом рулеткою, які здійснювалися на місці зупинки транспортного засобу, що обєктивно встановлено із переглянутого в судовому засіданні відеозапису нагрудної відеокамери поліцейського та про це також стверджено й відповідачем у поданих до суду запереченнях.

Однак, проведені відповідачем у такий спосіб заміри, в силу вищенаведених положень ПДР України та Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, не є допустимим доказом доведення факту переміщення транспортним засобом великогабаритного вантажу, оскільки здійснення замірів вантажу рулеткою та на місці зупинки транспортного засобу, а не у спеціально відведеному для таких замірів місці, не відповідають вимогам габаритно-вагового контролю.

Поміж цього, результати проведеного вимірювання, у встановленому п.18 Правил порядку, відповідачем не зафіксовані.

Отже, факт переміщення позивачем великогабаритного вантажу відповідачем у чітко визначеному законодавцем порядку не зафіксовано та в судовому засіданні не доведено.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Стаття 280 КУпАП визначає, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до змісту ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на вищевикладене та встановлені у справі обставини, суд вважає, що стороною відповідача не доведено правомірності винесення оскаржуваної постанови, оскільки викладені у ній факти належними та допустимими доказами, в порядку ст.251 КУпАП, які в даному випадку кореспондуються до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 27.06.2007 року №879, не підтверджені, а наведені у ній висновки щодо переміщення позивачем великогабаритного вантажу розцінюються не інакше, як припущення, що в силу ст.62 Конституції України, є неприпустимим.

Таким чином, суд визнає, що відповідачем при винесенні оскаржуваної постанови не дотримано вимог ст.ст.245, 251, 280 КУпАП, що потягло за собою необґрунтоване притягнення позивача до адміністративної відповідальності, у звязку із чим оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Разом з цим, вимоги позивача в частині закриття провадження в справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ознаками ст.132-1 КУпАП суд вважає безпідставними, оскільки згідно з положеннями п.3 ч.3 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на публічно-правові справи про накладення адміністративних стягнень, а, отже, питання про прийняття процесуального рішення в справі про адміністративне правопорушення не відноситься до компетенції адміністративного суду і в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст.2, 9, 10, 11, 71, 159-163, 167, 171-2 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Позов задовольнити частково.

Постанову інспектора роти №2 Батальйону УПП в м.Житомирі ОСОБА_2 у справі про адміністративне правопорушення за протоколом серії АР №321135 від 16.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст.132-1 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 510 (пятсот десять) гривень - скасувати.

В решті позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області протягом десяти днів з дня отримання її копії. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 09.12.2016 року

Головуюча:суддя ОСОБА_3