Справа № 127/23430/16-а
Суддя: Гриневич В. С.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/858/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Гриневич В.С., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу №127/23430/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області із адміністративним позовом до Управління пенсійного фонду України у м. Вінниці про визнання дій в частині встановлення щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування строку роботи на прокурорських посадах - неправомірними, зобов'язання зарахувати до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання часу роботи на прокурорських посадах, зобов'язання здійснити перерахунок довічного грошового утримання у розмірі 90%.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 21.05.1993р. позивач працював на посадах судді, заступника голови Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 04.02.1999 р. суддею апеляційного суду Вінницької області. Наказом голови апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2016 р. №41/2-07к, на підставі постанови Верховної Ради України від 19.04.2016р. №1120-УІІІ «Про звільнення суддів», позивача виведено зі складу суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку. Відповідно до подання голови апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.06.2016р. стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає понад 33 роки, з яких 5 років 4 місяці 20 днів - час роботи на прокурорських посадах (з 30.12.1987р. по 11.05.1991р. помічник Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах, а з 12.05.1991р. по 20.05.1993р. заступник цього ж прокурора).

23.06.2016 р. позивач подав до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, в тому числі й згадане подання голови апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2016р. у додатку з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді з 22 червня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (23 роки 01 місяць 02 дні).

На письмове звернення з приводу зарахування до стажу судді часу роботи на прокурорських посадах та призначення щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90% відповідачем була надана відповідь за №273/4-1 від 03.10.2016 р. про відмову з посиланням не те, що постанова КМ України від 03.09.2005 р. №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів» втратила чинність на підставі постанови КМ України від 01.12.2010 р. №1097.

Позивач вважає протиправною відмову відповідача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді часу роботи на прокурорських посадах, який підтверджується записами в трудовій книжці, у зв'язку з чим звернувся до суду з даним позовом в якому просив:

- визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах;

- зобов'язати відповідача зарахувати до стажу роботи позивача роботу на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на прокурорських посадах з 30.12.1987р. по 20.05.1993р., що становить 5 років 4 місяці 20 днів;

- зобов'язати відповідача здійснити з 22.06.2016р. перерахунок довічного грошового утримання позивача у розмірі 90% відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Ухвалою суду від 7 листопада 2016 року відкрито скорочене провадження у справі.

28 листопада 2016 року на адресу суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач зазначив, що з 22.06.2016р. позивачу, за його заявою, було призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 86% грошового утримання судді, що складає 23318,90 грн. Загальний страховий стаж позивача, обрахований станом на 22 червня 2016 року, склав 35 років 03місяці 14 днів, в тому числі на посадах судді 23 роки 01 місяць 02 дні. На думку відповідача, до стажу роботи на посаді судді, який дає право на призначення довічного грошового утримання, зараховується стаж роботи на посаді суддів України, арбітра арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для зарахування до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді прокурора.

З урахуванням положень статті 183-2 КАС України, за результатами розгляду поданого відповідачем заперечення проти позову суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в порядку скороченого провадження.

Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.

Як вбачається з копії трудової книжки позивача, з 30.12.1987 року по 11.05.1991 року ОСОБА_1 працював помічником Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах, а з 12.05.1991р. по 20.05.1993р. - заступником Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах.

В подальшому, з 21.05.1993р. позивач працював на посадах судді, заступника голови Замостянського районного суду м. Вінниці, а з 04.02.1999 р. суддею апеляційного суду Вінницької області.

Постановою Верховної Ради України №1120-VII від 19.04.2016р. «Про звільнення суддів» позивача звільнено з посади судді апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом голови апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2016 р. №41/2-07к, позивача виведено зі складу суддів апеляційного суду Вінницької області, у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Відповідно до подання голови апеляційного суду Вінницької області про встановлення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 21.06.2016 р. стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання складає 32 роки 11 місяців 04 дні, з яких 5 років 4 місяці 20 днів - час роботи на прокурорських посадах (з 30.12.1987 р. по 11.05.1991 р. помічник Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах, а з 12.05.1991 р. по 20.05.1993 р. заступник цього ж прокурора).

23.06.2016 р. позивач звернувся до управління Пенсійного фонду в м. Вінниці з заявою про призначення довічного грошового утримання, до якої додав всі необхідні документи щодо призначення довічного грошового утримання, в тому числі й згадане подання голови Апеляційного суду Вінницької області від 21.06.2016 р. у додатку з розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, яке відображено у протоколі №716 від 06.07.2016р., позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 86 відсотків грошового утримання судді з 22 червня 2016 р., тобто лише з врахуванням стажу роботи на посаді судді (23 роки 01 місяць 02 дні).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір з приводу зарахування позивачу до стажу роботи на посаді судді періоду роботи на посаді прокурора, а саме з 30.12.1987 року по 11.05.1991 року на посаді помічника Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах та з 12.05.1991р. по 20.05.1993р. - на посаді заступника Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах, та як наслідок призначення позивачу довічного утримання у меншову розмірі, ні ж встановлено законом.

Визначаючись щод позовних вимог суд виходить з того, що статтею 43 Закону України «Про статус суддів» від 15 грудня 1992 року N2862-XII (чинного на момент призначення позивача на посаду судді) було передбачено, що кожен суддя за умови, що він працював на посаді судді не менше 20 років, має право на відставку, тобто на звільнення його від виконання обов'язків за власним бажанням або у зв'язку з закінченням строку повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, чинної до 31.07.2010р., до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов'язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

30 липня 2010 року набув чинності Закон України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI, відповідно до частини 1 статті 131 якого було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому

арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

При цьому, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

Таким чином, оскільки на момент обрання ОСОБА_1 суддею апеляційного суду Вінницької області (04.02.1999р.) та на момент набрання чинності Закону №2453-VI була чинною норма частини 2 статті 43 Закону N2862-XII, в редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України "Про статус суддів"» від 24 лютого 1994 року N4015-XII, відповідно до якої до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах прокурорів і слідчих, то з урахуванням пункту 11 Перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №2453-VI, період роботи позивача з 30.12.1987 року по 11.05.1991 року на посаді помічника Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах та з 12.05.1991р. по 20.05.1993р. - на посаді заступника Вінницького прокурора по нагляду за дотриманням законів у виправно-трудових установах, підлягає зарахуванню позивачу до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання.

В той же час, слід зазначити, що відповідно до частини 1 статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:

- 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року;

- 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;

- 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

При цьому, положеннями частини 1 статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції на момент звільнення позивача з посади судді у відставку, було передбачено, що до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді:

1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України;

2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Отже, на час звільнення позивача у відставку чинним Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не було передбачено зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих.

Однак, згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі. Крім того, нормами чинного законодавства визначено, що не допускається погіршення положення пенсіонера.

В свою чергу, Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року № 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, з урахуванням наведеного слідує висновок, що зміни в законодавстві, які обмежують позивача у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурорів і слідчих, не можуть бути застосовані до позивача.

Крім того, у статті 141 Закону №2453 до внесення змін Законом №213, тобто у редакції Закону №192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

Рішенням Конституційного суду України від 8 червня 2016 року №4-рп/2016 у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та положень пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

При цьому, керуючись частиною другою статті 70 Закону України "Про Конституційний Суд України", Конституційний Суд України вказав такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року № 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"

Таким чином, оскільки стаж роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку і отримання щомісячного грошового утримання, з урахуванням стажу роботи на посаді прокурора, складає 28 років 5 місяців 22 дні (23 роки 1 місяць 2 дні - стаж роботи судді + 5 років 4 місяці 20 днів - стаж роботи прокурором = 28 років 5 місяців 22 дні), то враховуючи положення частини 3 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року №192-VIII, щомісячне довічне утримання ОСОБА_1 має становити 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. (80% - за стаж роботи 20 років + по 2% за кожен рік роботи понад 20 років, але не більше 90%)

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними засобами доказування правомірності свого рішення щодо відмови позивачу у зарахуванні до стажу роботи позивача на посаді судді, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання час роботи на посадах прокурора, натомість позовні вимоги позивача суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, враховуючи положення статті 94 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню 551,20 грн. судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань Управління пенсійного фонду України у місті Вінниці.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-12, 70-72, 86, 94, 159-163, 167, 183-2, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного грошового утримання в меншому розмірі, без урахування часу роботи на прокурорських посадах.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці зарахувати до стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на відставку судді та одержання щомісячного довічного грошового утримання, час роботи на прокурорських посадах з 30.12.1987р. по 20.05.1993р.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці здійснити з 22.06.2016р. перерахунок довічного грошового утримання ОСОБА_1 у розмірі 90 відсотків заробітної плати судді без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання.

Стягнути на користь ОСОБА_1 551,20 грн. (п'ятсот п'ятдесят одна грн. двадцять коп.) судових витрат пов'язаних зі сплатою судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області.

Суддя: