Справа № 817/897/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Шарапа В.М.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"07" грудня 2016 р. Справа № 817/897/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Шидловського В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Управління Держгеокадастру у м.Рівному Рівненської області, третя особа: ОСОБА_4 про визнання протиправним і скасування висновку, зобов'язання вчинення певних дій ,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 01.09.2016 року ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову до Головного управління Держгеокадастру у м. Рівному в Рівненській області про визнання протиправним і скасування висновку, зобов'язання вчинення певних дій - відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі просиить скасувати вказану постанову та прийняти нову про задоволення позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що за договорами міни, укладених 02.03.2016 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, останній отримав у власність земельні ділянки площею 0,498 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0,7114 га (кадастровий номер НОМЕР_1), які розташовані на території Рівненської міської ради Рівненської області. Цільове призначення вказаних земельних ділянок: для ведення особистого селянського господарства (а.с.9-14). ОСОБА_3 звернувся до проектної організації та замовив виготовлення проектів землеустрою з метою зміни цільового призначення власних земельних ділянок.

Суд першої інстанції встановив, що в процесі здійснення своєї діяльності виконавець землевпорядних робіт отримав висновки Управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 28.03.2016 про погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с.15,17).

18.05.2016 ОСОБА_3 звернувся до Управління Держгеокадастру у м.Рівному Рівненської області про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земельних ділянок, які перебувають у його власності для ведення особистого селянського господарства. Управління Держгеокадастру у м. Рівному Рівненської області розглянуло подані проекти землеустрою та прийняло рішення у формі висновків про відмову у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7114 га та площею 0,4980 га від 18.05.2016 №201/41-16 (а.с.16, 18).

ОСОБА_3 не погодився з такими рішеннями і оскаржив їх до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України і правильно відмовив у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки у зв'язку зі зміною цільового призначення земельної ділянки належної позивачу із "земель сільськогосподарського призначення - для ведення особистого селянського господарства" на "землі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)".

Колегія суддів погоджується з висновком суду.

Згідно з матеріалами справи ОСОБА_5, як громадянин Російської Федерації, на підставі частини 4 статті 81 Земельного кодексу України здійснив відчуження земельної ділянки, яку отримав у спадок від ОСОБА_7 Останній належало право власності на вказану земельну ділянку на підставі рішень Рівненської міської ради від 13.07.2006 № 61, від 22.11.2006 № 378, що підтверджено державним актом на право власності на земельну ділянку від 05.03.2007 (а.с.53).

Відповідно до наявних в матеріалах справи доказів, сертифікату на право на земельну частку (пай) від 07.07.1997 (а.с.54) земельна ділянка площею 3,41 га, власником якої була ОСОБА_7 сформована як об'єкт нерухомого майна саме внаслідок виділення в натурі земельної частки (паю) для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_4 відповідно до договору дарування від 19.12.2014 отримав у власність від ОСОБА_5, громадянина Російської Федерації, земельну ділянку площею 3,0468 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована на території Рівненської міської ради, до складу якої ввійшли земельна ділянка площею 0,7114 га та земельна ділянка площею 0,4980 га.

На підставі договорів міни від 02.03.2016, укладених з ОСОБА_4, ОСОБА_3 отримав у власність земельні ділянки площею 0,498 га (кадастровий номер НОМЕР_2) та площею 0,7114 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташовані на території Рівненської міської ради Рівненської області.

За частиною 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до закріпленого принципу раціонального використання та охорони земель земельні ділянки (частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування з визначеними щодо неї правами) сільськогосподарського призначення підлягають використанню виключно відповідно до видів їх використання, які відповідають їх цільовому призначенню.

Стаття 1 Закону України "Про землеустрій" містить визначення поняття "цільове призначення земельної ділянки", згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

У ч. 1 ст. 81 ЗК України визначені способи набуття громадянами України права власності на земельні ділянки, якими є:

а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами;

б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності;

в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування;

г) прийняття спадщини;

ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Одночасно, у ч. 9 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

У ч. 1 та ч. 2 ст. 79-1 ЗК України визначено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів.

Особливий порядок формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав передбачений Законом України "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)", який полягає в тому, що земельні ділянки виділяються із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності.

Виходячи з аналізу вказаних правових норм, суд правильно вказав, що вжите законодавцем у підпункті "б" п. 15 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України словосполучення "виділені в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства" означає не спосіб набуття права власності на земельну ділянку (ст. 81 ЗК України), а спосіб формування земельної ділянки як об'єкта цивільних прав (ст. 79-1 ЗК України). На користь цього висновку свідчить також те, що мораторій поширюється як на саму земельну частку (пай), так і на сформований з цього паю об'єкт нерухомого майна - земельну ділянку. Тобто, якщо земельна ділянка сформована як об'єкт нерухомого майна, внаслідок виділення в натурі земельного паю для ведення особистого селянського господарства, то для неї встановлений мораторій на зміну цільового призначення, а подальша зміна власника такої земельної ділянки не припиняє дію мораторію.

Відтак, незалежно від способу набуття ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку з цільовим призначенням "для ведення особистого селянського господарства", яка сформована внаслідок виділення земельного паю, до закінчення дії чи скасування введеного п.15 Розділу X "Перехідні положення" ЗК України мораторію, він позбавлений права змінювати цільове призначення цієї земельної ділянки.

В ході розгляду справи судом встановлено, що у висновках про відмову у погодженні проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7114 га та площею 0,4980 га від 18.05.2016 №201/41-16 зазначено, що проекти землеустрою суперечать підпункту "б" п.15 розділу Х Перехідних положень Земельного кодексу України , а саме: всупереч законодавчій забороні проектами землеустрою передбачається зміна цільового призначення земельної ділянки, щодо якої діє мораторій на зміну цільового призначення (використання) земельних ділянок виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв). Первинним власником земельної ділянки площею 3,0468 га, кадастровий номер НОМЕР_3, що розташована на території Рівненської міської ради, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,7114 га та земельна ділянка площею 0,4980 га, що належить ОСОБА_3, була ОСОБА_7, якій земельна ділянка була виділена в натурі (на місцевості) як власнику земельної частки (паю).

Станом на 19.05.2008, на момент отримання у спадок ОСОБА_5 земельної ділянки від ОСОБА_7 відповідно до встановлених законодавчих норм Земельного кодексу України вже діяв мораторій на зміну цільового призначення земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв).

Стаття 22 ЗК України визначає види використання сільськогосподарських земель, які відповідають їх цільовому призначенню, та осіб, які мають право на отримання таких земель у власність та у користування.

Згідно з положеннями зазначеної норми окрему групу суб'єктів сільськогосподарського землевикористання становлять громадяни, яким землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського товаровиробництва.

Правовий режим наведених видів землевикористання встановлюється ЗК та спеціальними законами.

Так, згідно зі статтею 35 ЗК земельні ділянки, надані для садівництва, можна використовувати для закладення багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення потрібних будівель, господарських споруд тощо. Займатись садівництвом громадяни можуть як індивідуально, так і колективно (створюючи садівничі товариства). Земельні ділянки вони мають право набути безоплатно у приватну власність або на умовах оренди із земель державної чи комунальної власності. Порядок використання земельних ділянок, наданих у власність для ведення садівництва, спрямований передусім на задоволення потреб громадян у земельних ділянках для зазначених цілей, а також для створення умов для відпочинку їх та членів їх сімей і регламентується ЗК та статутами садівничих товариств.

Натомість порядок використання земельних ділянок, наданих у власність для товарного сільськогосподарського виробництва, спрямований на ведення такого виробництва на ринкових товарних засадах, коли продукти виробляються не для власного споживання виробника, а для продажу, тобто споживання іншими членами суспільства.

Суб'єктами такого виду землекористування можуть бути громадяни України, які отримали земельні ділянки у власність безоплатно в результаті приватизації земель колективних сільськогосподарських підприємств (селяни, колишні члени цих підприємств) [(стаття 25 ЗК, Закон України від 5 червня 2003 року № 899-ІV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон № 899-IV)].

Серед товарних форм ведення сільськогосподарського виробництва земельне законодавство визначає фермерські господарства та сільськогосподарські кооперативи. Правовий режим використання земельних ділянок за такими формами товарного сільськогосподарського виробництва окрім ЗК визначається спеціальними законами - Законом України від 19 червня 2003 року № 973-ІV «Про фермерські господарства» та Законом України від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР «Про сільськогосподарську кооперацію».

Громадяни також можуть використовувати землі сільськогосподарського призначення для організації та ведення особистого селянського господарства - господарської діяльності, яка проводиться без створення юридичної особи фізичною особою індивідуально або особами, які перебувають у сімейних чи родинних відносинах і спільно проживають, з метою задоволення особистих потреб шляхом виробництва, переробки та споживання сільськогосподарської продукції, реалізації її надлишків та надання послуг з використанням майна особистого селянського господарства, у тому числі у сфері сільського зеленого туризму. Правові та організаційні засади ведення особистого селянського господарства визначаються Законом України від 15 травня 2003 року № 742-ІV «Про особисте селянське господарство».

Порядок використання земельних ділянок для городництва регламентується статтею 36 ЗК, згідно з якою вони можуть надаватися громадянам або їх об'єднанням лише на умовах оренди. При цьому, на таких землях не допускається спорудження капітальних будівель і споруд.

Громадяни також можуть орендувати земельні ділянки сільськогосподарського призначення для сінокосіння і випасання худоби (стаття 34 ЗК).

Різний правовий режим земель сільськогосподарського призначення за видами використання підтверджується положеннями статті 121 ЗК України, якою встановлено норми безоплатної передачі у власність земельних ділянок громадянам. Розмір земельної ділянки для ведення садівництва, яку можна приватизувати безоплатно, становить не більше 0,12 га, у той час як розмір земельної ділянки для ведення фермерського господарства згідно з нормами безоплатної передачі земельних ділянок громадянам України визначається розміром земельної частки (паю), встановленим для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, становить не більше 2,0 га. Наведена норма передбачає можливість збільшення цього розміру у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) та її успадкування членами господарства. Вочевидь це зумовлено особливостями кожного виду використання земельної ділянки і спрямовано на дотримання основного з принципів земельного законодавства - раціонального використання земель.

Здійснення прав власника землі передбачає дотримання ним обов'язків, пов'язаних з володінням земельною ділянкою, першочерговим з яких згідно з пунктом «а» частини першої статті 90 ЗК визначено обов'язок забезпечення її використання за цільовим призначенням.

Стаття 1 Закону України від 22 травня 2003 року № 858-ІV «Про землеустрій» містить визначення поняття «цільове призначення земельної ділянки», згідно з яким це є її використання за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою в установленому законодавством порядку.

Наведене свідчить, що земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які надаються у власність або передаються у користування, за конкретними цілями використання поділяються на види. Віднесення земельних ділянок сільськогосподарського призначення до того чи іншого виду позначається на їх правовому режимі (порядку використання), який відповідає їх цільовому призначенню (використанню).

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв'язку з чим гарантоване Конституцією право власності на землю має набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Саме на виконання зазначених конституційних положень та створення необхідної законодавчої бази (прийняття законів про ринок земель та державний земельний кадастр) для запровадження повноцінного ринку земель, а також з метою збереження стратегічно важливого для аграрного сектору економіки держави виду сільськогосподарських земель законодавець згідно з підпунктом «б» пункту 15 Перехідних положень ЗК запровадив мораторій на купівлю-продаж та інші способи відчуження земельних ділянок, які перебувають у власності юридичних осіб та громадян для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства та власникам земельних часток (паїв), крім обміну земельної ділянки на іншу відповідно до закону (стаття 14 Закону № 899-ІV), передачі їх у спадщину та вилучення земель для суспільних потреб.

Наведене обмеження не поширюється на право приватної власності на земельні ділянки іншого призначення (виду використання), які перебувають у власності громадян та юридичних осіб. І тому наведеною вище нормою ЗК законодавець з метою забезпечення виконання введеного мораторію заборонив також зміну цільового призначення та виду використання зазначених вище сільськогосподарських земельних ділянок.

Аналіз наведених положень земельного законодавства дає підстави для висновку, що на підставі підпункту «б» пункту 15 Перехідних положень відповідач правомірно відмовив у погоджені зміни цільового призначення земельних ділянок ОСОБА_3, у власності якого перебувають сільськогосподарські земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08.04.2014 року у справі №21-371а13.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання протиправними, скасування висновків Головного правління Держгеокадастру у м. Рівному в Рівненській області щодо відмови у погодженні зміни цільового призначення земельних ділянок: земельна ділянка площею 0,498 га (кадастровий номер НОМЕР_2); земельна ділянка площею 0,7114 га (кадастровий номер НОМЕР_1), що розташовані на території Рівненської міської ради Рівненської області, слід відмовити.

А у зв'язку з відсутністю підстав для визнання протиправними та скасування спірних висновків відповідача, позовна вимога про зобов'язання Головного управління Держгеокадастру у м. Рівному в Рівненській області погодити проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) також не підлягає задоволенню.

Відповідач, згідно приписів ч.2 ст.71 КАС України, довів правомірність прийнятих ним рішень.

Суд належним чином дослідив представлені докази, з'ясував обставини справи, надав їм відповідну правову оцінку і дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "01" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

В.Б. Шидловський

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1,33028

3- відповідачу/ Управління Держгеокадастру у м.Рівному Рівненської області вул.Лермонтова,6,м.Рівне,33028

4-третій особі: ОСОБА_4 - АДРЕСА_2,33001,