Справа № 369/5691/16-а
Суддя: Волчко А. Я.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 369/5691/16-а
Провадження № 2-а/369/509/16
ПОСТАНОВА

Іменем України

21.11.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючого судді: Волчко А.Я.

за участю секретаря: Ведмеденко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капрал поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними щодо складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом до Поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капрал поліції ОСОБА_2 про визнання дій протиправними щодо складання протоколу про притягнення до адміністративної відповідальності.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.05.2016 року в м. Києві відповідач капрал полції ОСОБА_3 склав відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 №472661 в якому заначив, що він керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медогляду в повному обсязі ухилився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Дії старшого капрала полції ОСОБА_3, щодо складання відносно нього вказаного протоколу вважає незаконними виходячи з наступного.

05.05.2016 року приблизно о 02.00 год. в м. Києві по Кільцевій дорозі позивач керував автомобілем Subaru Forester н.з. АІ 9813СА та рухався у напрямку Софіївської Борщагівки. Коли він зупинився щоб купити у кіоску воду, то побачив та почув, що двоє поліцейських у грубій, неповажливій та ображаючій честь і гідність людини формі спілкуються з двома дівчинами. Така нахабна поведінка поліцейських, яким суспільство надало великий кредит довіри, його як громадянина обурила, у звязку з чим він підійшов до чотирьох зазначених осіб та поцікавився чому поліцейські спілкуються з громадянками у такій некоректній формі. На таке прохання також у грубій формі він отримав відповідь, щоб він не втручався. Оскільки він відчув реальну погрозу щодо застосування відносно нього незаконних дій, то він пішов до свого автомобіля, сів до нього та продовжив рух у напрямку місця свого проживання. Коли він вже дістався місця проживання, то побачив, що вдалині у його бік рухається автомобіль з спеціальними проблисковими сигналами. Він спокійно припаркував автомобіль та вийшов з нього і попрямував до свого підїзду. Коли вже він підходив до нього, будинку швидко підїхав поліцейський автомобіль, з якого вийшли полціцейські, яким він повідомляв про непристойні дії щодо громадянок.

В подальшому з копії протоколу йому стало відомо, що одним з цих поліцейських був відповідач у справі капрал поліції ОСОБА_3. Поліцейські підійшли до нього та попросили предявити документи, на що він поцікавився про причину зупинки його автомобіля. Зі слів працівника поліції, на його думку, він невпевнено керував автомобілем, а тому він переслідував для перевірки документів. Він категорично відповів, що причиною зупинки та висновками інспектора не згоден, а Правил дорожнього руху не порушував, тому вони предявляють до нього вимоги протиправно, незважаючи на його заперечення, капрал поліції ОСОБА_3 повідомив його, що, на його думку, в позивача є ознаки алкогольного спяніння та запропонував на місці зупинки, за допомогою спеціального пристрою, пройти обстеження щодо керування ним автомобілем в стані спяніння. На вимогу працівника поліції він повідомив, що бажає їхати до лікаря, оскільки не довіряє приладу, що підтверджується його записом у протоколі. Проте, із застосуванням кайданків, його було затримано та доставлено до підрозділу поліції де відносно нього було складено протокол. Позивач стверджує, що до освідчення він не відмовлявся, а, навпаки, наполягав на його проведенні.

Капрал поліції ОСОБА_3, протиправно склав відносно нього протокол взагалі, а також, грубо порушив вимоги законодавства при його складанні зокрема, що доводиться наступним: у порушення норм Конституції України, ст. 266 КУпАп, постанови КМУ, відповідач протиправно не направив його на освідчення до закладу охорони здоровя, що доводиться його записом у протоколі щодо його вимагання направити на освідчення до лікаря та стосовно того, що від медичного освідчення він не відмовляється.

Окрім того, у протоколі вказано, що місце вчинення правопорушення, яке заначено у протоколі, суперечить даним заначеним у інших документах, що встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року у справі за №759/6566/16-п, а тому згідно ч.1 ст. 72 КАСу вказане не підлягає доказуванню.

Разом з цим відповіддю заступника начальника Управління патрульної полції України в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної полції України ОСОБА_4 взагалі спростовується дані заначені у проколі щодо місяц керування позивачем у стані алкогольного спяніння «по вул. Леніна, с. Соф. Борщагівка, Київська область».

Час начебто вчинення ним правопорушення 02:20, який заначений у проткуолі реально та іфактично не визначено, оскільки згідно відповіді він керував автомобілем з ознаками сп»яніння, близько 02 год. 00 хв.

У протоколі не були зазначені адреси свідків, що доводиться наявною у нього його копією.

Позивачу не були розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що, крім порушення вказаних норм, є також порушенням права на захист, що доводиться його відповідним записом у протоколі та відсутністю запису працівника поліції про їх розяснення.

Відповідач разом з іншим поліцейським затримав позивача, надягнув на нього кайданки, після чого його відвезли до територіального підрозділу поліції, де і складався протокол, що доводиться зазначенням у ньому місцям його складання - м. Київ, б-р Кольцова, 22-А. Проте, у порушення вимог ст.ст. 260, 261 КУпАП, протокол про його затримання протиправно не було складено,його близьких не було.

Отже, відповідач вчинив відносно нього багато протиправних дій, незаконно склав відносно нього протокол, що доведено даними та обставинами викладеними у позові та приєднаними до нього доказами.

Тому просив визнати протиправними дії поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капрала поліції ОСОБА_2 щодо складання відносно нього 05.05.2016 року протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 472661.

Предстаник позивача у судове засідання з'явився, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач у процесі розгляду справи у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, оскільки вимоги вважає неонгрунтованими та безпідставними.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що приблизно 05.05.2016 року в м. Києві відповідач капрал полції ОСОБА_3 склав відносно позивача протокол про адміністративне правопорушення серії АП 2 №472661 в якому заначив, що він керував автомобілем з явними ознаками алкогольного спяніння, від проходження медогляду в повному обсязі ухилився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 130 КУпАП.

Дії старшого капрала поліції ОСОБА_2, щодо складання відносно нього вказаного протоколу вважає незаконними виходячи з наступного.

05.05.2016 року приблизно о 02.00 год. в м. Києві по Кільцевій дорозі позивач керував автомобілем Subaru Forester н.з. АІ 9813СА та рухався у напрямку Софіївської Борщагівки. Коли він зупинився щоб купити у кіоску воду, то побачив та почув, що двоє поліцейських у грубій, неповажливій та ображаючій честь і гідність людини формі спілкуються з двома дівчинами. Така нахабна поведінка поліцейських, яким суспільство надало великий кредит довіри, його як громадянина обурила, у звязку з чим він підійшов до чотирьох зазначених осіб та поцікавився чому поліцейські спілкуються з громадянками у такій некоректній формі. На таке прохання також у грубій формі він отримав відповідь, щоб він не втручався. Оскільки він відчув реальну погрозу щодо застосування відносно нього незаконних дій, то він пішов до свого автомобіля, сів до нього та продовжив рух у напрямку місця свого проживання. Коли він вже дістався місця проживання, то побачив, що вдалині у його бік рухається автомобіль з спеціальними проблисковими сигналами. Він спокійно припаркував автомобіль та вийшов з нього і попрямував до свого підїзду. Коли вже він підходив до нього, будинку швидко підїхав поліцейський автомобіль, з якого вийшли полціцейські, яким він повідомляв про непристойні дії щодо громадянок.

В подальшому з копії протоколу йому стало відомо, що одним з цих поліцейських був відповідач у справі капрал поліції ОСОБА_3. Поліцейські підійшли до нього та попросили предявити документи, на що він поцікавився про причину зупинки його автомобіля. Зі слів працівника поліції, на його думку, він невпевнено керував автомобілем, а тому він переслідував для перевірки документів. Він категорично відповів, що причиною зупинки та висновками інспектора не згоден, а Правил дорожнього руху не порушував, тому вони предявляють до нього вимоги протиправно, незважаючи на його заперечення, капрал поліції ОСОБА_3 повідомив його, що, на його думку, в позивача є ознаки алкогольного спяніння та запропонував на місці зупинки, за допомогою спеціального пристрою, пройти обстеження щодо керування ним автомобілем в стані спяніння. На вимогу працівника поліції він повідомив, що бажає їхати до лікаря, оскільки не довіряє приладу, що підтверджується його записом у протоколі. Проте, із застосуванням кайданків, його було затримано та доставлено до підрозділу поліції де відносно нього було складено протокол. Позивач стверджує, що до освідчення він не відмовлявся, а, навпаки, наполягав на його проведенні.

Капрал поліції ОСОБА_3, протиправно склав відносно нього протокол взагалі, а також, грубо порушив вимоги законодавства при його складанні зокрема, що доводиться наступним: у порушення норм Конституції України, ст. 266 КУпАп, постанови КМУ, відповідач протиправно не направив його на освідчення до закладу охорони здоровя, що доводиться його записом у протоколі щодо його вимагання направити на освідчення до лікаря та стосовно того, що від медичного освідчення він не відмовляється.

Окрім того, у протоколі вказано, що місце вчинення правопорушення, яке заначено у протоколі, суперечить даним заначеним у інших документах, що встановлено постановою Святошинського районного суду м. Києва від 27.05.2016 року у справі за №759/6566/16-п, а тому згідно ч.1 ст. 72 КАСу вказане не підлягає доказуванню.

Разом з цим відповіддю заступника начальника Управління патрульної полції України в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної полції України ОСОБА_4 взагалі спростовується дані заначені у проколі щодо місяц керування позивачем у стані алкогольного спяніння «по вул. Леніна, с. Соф. Борщагівка, Київська область».

Час начебто вчинення ним правопорушення 02:20, який заначений у проткуолі реально та іфактично не визначено, оскільки згідно відповіді він керував автомобілем з ознаками сп»яніння, близько 02 год. 00 хв.

У протоколі не були зазначені адреси свідків, що доводиться наявною у нього його копією.

Позивачу не були розяснені його права, передбачені ст. 268 КУпАП, що, крім порушення вказаних норм, є також порушенням права на захист, що доводиться його відповідним записом у протоколі та відсутністю запису працівника поліції про їх розяснення.

Відповідач разом з іншим поліцейським затримав позивача, надягнув на нього кайданки, після чого його відвезли до територіального підрозділу поліції, де і складався протокол, що доводиться зазначенням у ньому місцям його складання - м. Київ, б-р Кольцова, 22-А. Проте, у порушення вимог ст.ст. 260, 261 КУпАП, протокол про його затримання протиправно не було складено,його близьких не було.

Отже, відповідач вчинив відносно нього багато протиправних дій, незаконно склав відносно нього протокол, що доведено даними та обставинами викладеними у позові та приєднаними до нього доказами.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно із вимогами ч.1 ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа), що розглядає справу про адміністративне правопорушення оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно зі статтею 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.Суб'єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. У разі невиконання цього обов'язку суд витребовує названі документи та матеріали. Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Позивач заперечує факт вчинення ним правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідачем докази вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення у не зазначені та суду не надані.

Відповідно до закріпленого в статті 62 Конституції України принципу особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов'язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі Аллене де Рібемон проти Франції від 10 лютого 1995 року підкреслив, що принцип презумпції невинуватості порушується, «якщо суд оголосить обвинуваченого винним, коли його вина не була попередньо доведена».

У справі Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 6 грудня 1988 року зазначив, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Обов'язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви» від 24.11.2000 року).

Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення доадміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

В рекомендації № R (91)1 Комітету ОСОБА_3 Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13 лютого 1991 року рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов'язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7).

Суд вважає, що зазначені принципи і положення Закону про притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідачем не були дотримані, оскільки жодні докази вини позивача в матеріалах справи відсутні.

Крім того, за загальним правилом фіксація адміністративного правопорушення починається зі складення уповноваженою посадовою особою протоколу про адміністративне правопорушення, вимоги до якого встановлені статтею 256 КУпАП.

Згідно з ч. 1 ст. 257 Кодексу протокол разом з іншими матеріалами справи, зокрема, процесуально оформленими доказами, перелік яких встановлено у статті 251 Кодексу, надсилається органу (посадовій особі), уповноваженому розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Порядок оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції визначається Інструкцією з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року № 1376.

Таким чином, спірний протокол, передбачене ст. 130 КУпАП, на місці вчинення правопорушення, коли особа оспорює факт порушення, призводить до порушення прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених у статті 268 КУпАП, зокрема, права користуватися юридичною допомогою адвоката, заявляти клопотання, подавати докази по справі тощо, оскільки реалізація таких прав можлива лише у разі, якщо між стадією складення протоколу про адміністративне правопорушення і стадією розгляду відповідної справи по суті існуватиме часовий інтервал, достатній для підготовки до захисту кожному, хто притягається до адміністративної відповідальності.

Між тим, складений відповідачем протокол призвів до порушення процесуальних прав позивача як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року №14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, встановленим статтями 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Відповідно до ст. 251 КУпАП України доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 256 КУпАП України вказано, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім'я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз'яснюються його права і обов'язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Згідно зі ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У відповідності до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 6 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 69 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Ч. 1 ст. 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином суд приходить до висновку, що обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не знайшли свого підтвердження, у судовому засіданні.

В порушення вимог ст.ст.251, 254, 280, 283, 284 КУпАП відповідач на місці вчинення правопорушення, не перевірив доводи позивача щодо непорушення ним ПДР, не залучив до участі свідків, які б підтвердили чи спростували доводи позивача, не роз»яснив права.

А отже, суд не може погодитись із зафіксованим у протоколі про адміністративні правопорушення фактом, та вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Приймаючи до уваги, що відповідачем не надано суду будь-яких належних доказів в спростування позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає їх обгрунтованими та такими, що відповідають дійсним обставинам справи.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст. ст. 7, 122, 217, 222, 251, 252, 254, 256, 283,287-289 КУпАП України, ст.ст. 2, 6, 9-12, 69,71, 86,158-163, 167, 171-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії поліцейського Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України капрала поліції ОСОБА_2 щодо складання відносно ОСОБА_1 05.05.2016 року протоколу про адміністративне правопорушення серії АП2 № 472661.

Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів, починаючи з наступного дня після отримання особою, яка її оскаржує, шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного адміністративного суду через Києво-Святошинський районний суд Київській області. Постанова набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

СУДДЯ А.Я.Волчко