Справа № 573/2227/16-а
Суддя: Терещенко О. І.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/2227/16-а
Номер провадження 2-а/573/33/16
ПОСТАНОВА

іменем України

09 грудня 2016 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_2 про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

10 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним вище адміністративним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 02 листопада 2016 року інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_2 відносно нього винесена постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП за порушення п. 9.2 б ПДР, а саме за те, що 02 листопада 2016 року о 23 год 05 хв. в м. Суми на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Прокофєва, керуючи автомобілем Хонда Акорд, д.н.з. НОМЕР_1, перед поворотом праворуч не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку.

Вказує, що вказаного правопорушення не вчиняв, оскаржувана постанова не містить доказів про вчинення ним адміністративного правопорушення та мотивів відхилення висловлених ним доводів під час складання постанови. Крім того, інспектор Мірошниченко С.М. позбавив його можливості викласти свої пояснення у справі і не навів у постанові обґрунтувань з цього приводу. Крім того, з відео, заснятого під час вказаних вище обставин, видно, що покажчик повороту був ввімкнений зазделегідь до початку повороту на перехресті. Посилаючись на викладені вище обставини, позивач просив скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №115575 від 02 листопада 2016 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, його представник - захисник ОСОБА_4 в судовому засідання позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач інспектор роти №2 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, причин свого неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про день, час і місце проведення судового засідання.

Суду надійшло заперечення проти позову від представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 В той же час даною особою не надано доказів, які б підтверджули його повноваження як представника відповідача. Надана ним довіреність від імені ОСОБА_5, засвідчена начальником батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_7, не є належним та допустимим доказом підтвердження таких повноважень. Крім того, дана довіреність суперечить вимогам ст. 58 КАС України.

Заслухавши представника позивача - захисника ОСОБА_4, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупноті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 02 листопада 2016 року інспектором роти №2 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2 відносно позивача винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії АР №115575 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 425 грн.

Зі змісту постанови вбачається, що 02 листопада 2016 року о 23 год 05 хв. в м. Суми на перехресті вулиць ОСОБА_3 та Пркофєва ОСОБА_1, керуючи автомобілем Хонда Акорд, д.н.з. НОМЕР_1, перед поворотом праворуч не ввімкнув покажчик повороту відповідного напрямку, чим порушив п. 9.2 б ПДР України (а. с. 6).

Згідно з п. 9.2 б ПДР України водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного розїзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами звязку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Будь-яке рішення чи дії суб'єкта владних повноважень має бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об'єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб'єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 8 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За приписами ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне та об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, які мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапису.

Розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 122 КУпАП, віднесено до компетенції органів внутрішніх справ (Національної поліції), від імені яких розглядати такі справи та накладати адміністративні стягнення мають право уповноважені працівники підрозділів патрульної служби Національної поліції, які мають спеціальні звання (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 222 КУпАП).

Згідно з ч. 2 ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції.

Як вбачається з ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм відповідну правову оцінку, суд приходить до висновку, що на підставі встановлених та не спростованих відповідачем фактів, при оформленні матеріалів адміністративної справи та винесенні оскаржуваної постанови, відповідачем ОСОБА_2 допущено порушення вимог ст. ст. 268, 280, 283 КУпАП.

Об'єктивні докази, які б достовірно свідчили б про скоєне позивачем порушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 62 Конституції України вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Салабіаку проти Франції» від 7 жовтня 1988 року, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.

Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов'язана із застосуванням державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.

У пункті 21 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року зазначено, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1).

У пунктах 67, 68 рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_3 і Карпенко проти України» від 21 жовтня 2010 року зазначено, що, хоча немає чіткої інформації про те, скільки саме часу минуло на момент розгляду адміністративної справи заявниці після вчинення нею правопорушення, очевидним є те, що цей проміжок часу не перевищував кількох годин. Навіть якщо припустити, що справа заявниці була нескладною, Суд має сумніви в тому, що обставини, за яких проводився розгляд справи заявниці, дали їй змогу належним чином ознайомитися з висунутими проти неї обвинуваченнями та доказами, а також адекватно їх оцінити і розробити серйозну юридичну стратегію свого захисту. Суд доходить висновку, що заявниці не було надано часу та можливостей, необхідних для підготовки її захисту. Отже, мало місце порушення пункту 3 статті 6 Конвенції, взятого в поєднанні з пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Таким чином Європейський суд з прав людини звернув увагу на те, що коли проміжок часу з моменту вчинення правопорушення до розгляду протоколу не перевищував декількох годин, тому особа була позбавлена можливості належним чином ознайомитися з висунутим проти неї обвинуваченням та доказами, а звідси - адекватно їх оцінити і розробити юридичну стратегію свого захисту, що є порушенням права на захист. Такі дії є порушенням конвенційних положень права на справедливий суд.

У даній справі судом встановлено, що розгляд відповідачем справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відбувся майже одразу після його зупинення інспектором поліції.

Враховуючи вищевказані правові норми, це є порушенням права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, в даному випадку ОСОБА_1, на захист.

В оскаржуваній постанові відсутні будь-які докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається саме на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому спростувати доводи позивача в позовній заяві немає можливості, і будь-які сумніви з приводу наявності вини водія транспортного засобу трактуються на користь водія, оскільки наявні у справі докази, зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення, не дає суду підстав зробити безумовний висновок про те, що позивач вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що інспектором роти №2 батальйону УПП в м. Суми ОСОБА_2 прийнято рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності необґрунтовано, без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення. А отже, винесена відповідачем постанова про адміністративне правопорушення серії АР №115575 від 02 листопада 2016 року підлягає скасування, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю у зв'язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 10, 122, 222, 251, 245, 258, 268, 280, 288, КУпАП, ст. ст. 4, 6, 9, 11, 69, 70, 71 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення серії АР №115575 від 02 листопада 2016 року, винесену інспектором роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв'язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП.

Постанову може бути оскаржено до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Білопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя