Справа № 814/1780/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

24 листопада 2016 року Справа № 814/1780/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 5715-13 від 30.06.2016 року,-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 5715-13 від 30.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що відповідачем при прийнятті податкового повідомлення-рішення не враховано п.12.3.4ПК України, п.4.1.9 ст.4 ПК України, а також те, що вартість автомобіля позивача станом на 01.01.2016 року не складає 750 мінімальних заробітних плат, тому податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року є протиправним і підлягає скасуванню.

Відповідач надав заперечення проти позову, у відповідності до яких просив відмовити у задоволенні позову з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, посилаючись на те, що позивач є власником легкового автомобіля 2012 року випуску, вартість якого більша ніж 750 мінімальних заробітних плат, а тому позивач у відповідності до положень статті 267 ПК України у 2016 році був платником транспортного податку та зобов'язаний його сплачувати.

Представник позивача та представник відповідача в судовому засіданні надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

На підставі частини 4 статті 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами суд вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20.04.2013 року за позивачем зареєстровано автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER 200 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, обєм двигуна 2967 куб. см.

В липні 2016 року позивач отримав податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 5715-13, яким визначено суму податкового зобовязання з транспортного податку у розмірі 18 750 грн.

Вважаючи, що вказане податкове повідомлення - рішення прийнято з порушенням вимог чинного законодавства позивач звернувся з даним позовом до суду.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Так, 01.01.2015 року набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28.12.2014 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 Податкового кодексу України (далі - ПК України) було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до п.п. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції, чинній на момент прийняття спірного рішення) платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є обєктами оподаткування..

Базою оподаткування у відповідності до п.п. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті..

Відповідно до п.п. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно п.п. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII від 24.12.2015.

Згідно вказаного нормативно-правового акту в статтю 267 Податкового кодексу України внесено зміни щодо обєкту транспортного податку.

Згідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї ПК України обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, обєму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.(підпункт 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК). Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті (пункт 267.4 статті 267 Податкового кодексу України).

Постановою Кабінету Міністрів України № 66 від 18.02.2016 «Про затвердження Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» затверджено методику визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, якою п.2 передбачено, що середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за формулою, визначеною у пункті 3 Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403, яким передбачено, що середньоринкова вартість транспортного засобу розраховується за методом аналогії цін ідентичних транспортних засобів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100) х (1 ± (Гк / 100), де Цн - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від строку експлуатації згідно з додатком 1, Гк - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів залежно від пробігу згідно з додатком 2.

Пунктом 14 Методики визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів передбачено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, обєм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач та пробіг.

Відповідач в обґрунтування правомірності нарахування позивачу транспортного податку надав суду розрахунок вартості транспортного засобу, вартість якого складає 1 080 360 грн., яка є більшою 750 мінімальних заробітних плат (750 х 1378 = 1 033 500).

В свою чергу, позивачем також надано до суду розрахунок вартості автомобіля, який отримано позивачем на запит до офіційного веб-сайту, відповідно до якого середньоринкова вартість схожого автомобіля по технічним параметрам складає 1 013 377, 68 грн.

Різниця вихідних даних, з яких складається розрахунок вартості автомобіля позивача та відповідача складається з коефіцієнта з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках (Г). Позивач застосував коефіцієнт 42, а відповідач - 45.

У додатку 1 до постанови КМУ № 66 зазначено, що до автомобілів строк експлуатації яких понад 1 роки до 2 років - 62, понад 2 років до 3- 50, понад 3 років до 4 - 45, понад 4 років до 5 - 42. Оскільки автомобіль позивача 2012 року, то станом на день прийняття податкового повідомлення-рішення від 30.06.2016 йому було вже більше чотирьох років, тому відповідач повинен був застосувати до разрахунка вартості автомобіля коефіцієнт 42, а не 45.

Якщо ж вартість автомобіля розрахувати з коефіцієнтом експлуатації 42, то його вартість не буде складати 750 мінімальних заробітних плат встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, тому автомобіль позивача не є обєктом оподаткування в розумінні п.267.2.1 ст.267 ПК України, а податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 5715-13 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню, слід також зазначити наступне.

Відповідно до статей 6, 19 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Так, відповідно до п. 8.1. ст.8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

У статті 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (п.п. 10.1.1.), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Положеннями пункту 10.2 статті 10 ПК України передбачено, що місцеві ради обов'язково установлюють податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).

Поряд з цим, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 N 71-VIII, що діє з 01.01.2015), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Отже, транспортний податок згідно з ПК України є місцевим податком.

Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України.

Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3. ст.8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 4.4 ст. 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Тобто безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Зокрема, відповідно до п. 10.3. статті 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (п.п. 12.3.1 ПК України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом XII цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (п.п. 12.3.2 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п. 12.3.3 ПК України).

При цьому згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п. 12.3.4 ст. 12 цього кодексу.

Відповідно п.п. 12.3.4 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.

Проте, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України № 909 від 24.12.2015 року передбачено, що в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Відповідно до п.12.3.5 ст.12 ПК України у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об'єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов'язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок, а плата за землю справляється із застосуванням ставок, які діяли до 31 грудня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування плати за землю.

Миколаївською міською радою прийнято Положення про податок на майно, затверджене рішенням від 18.06.2015 року № 48/9, стосовно обєкта оподаткування, який визначався ст.267 в редакції Закону України «Про внесення змін до Податкового Кодекса України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» № 71 від28.12.2014 року.

В 2016 році міською радою не приймалось рішення стосовно податку на майно з урахуванням змін, які були внесені до Податкового Кодексу України Законом України № 909 від 24.12.2015.

В свою чергу, підпунктом 4.1.9 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України передбачено, що зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

З 01 січня 2016 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII від 24.12.2015, у відповідності до якого в статтю 267 Податкового кодексу України внесено зміни щодо обєкту транспортного податку.

Тобто, зміни до обєкта оподаткування транспортним податком внесено пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду (2016 рік), в якому такі нові правила застосовуються.

Базовий податковий (звітний) період у відповідності до п.п. 267.5.1 п. 267.5 ст. 267 ПК України дорівнює календарному року.

Відтак, враховуючи, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року, бюджетним періодом, в якому починає застосовуватися транспортний податок до обєктів оподаткування, визначених Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" №909-VIII від 24.12.2015, є 2017 рік, у звязку з чим, нарахування позивачу у 2016 році суми податкового зобовязання зі сплати транспортного податку є передчасним.

Також суд зазначає, що при задоволенні заявленого позову враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, та якими було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов'язань зі сплати прибуткового податку.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені) вони відповідно до вимог ст. 2 КАС України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи викладене, відповідач не довів, що податкове повідомлення-рішення від 30.06.2016 року № 5715-13 прийнято правомірно та автомобіль позивача є обєктом оподаткування транспортним податком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати розподіляються відповідно до статі 94 КАС України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158,162, 163,167,255, 257 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення № 5715-13 від 30.06.2016 року- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № 5715-13 від 30.06.2016 року Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області про визначення грошового зобов'язання з транспортного податку у розмірі 18 750, 00 грн.

Судові витрати в сумі 551, 20 грн. (п"ятсот п"ятдесят одну гривню двадцять копійок) стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС в Миколаївській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва