Справа № 815/714/16
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 р.м. ОдесаСправа № 815/714/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Бойко О.Я.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В., Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Суворовського районного відділу Одеського міського управління внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому заявлено вимоги Головному управлінню Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та Суворовському районному відділу Одеського міського управління внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, а саме: визнання протиправними дій Головного управління МВС України в Одеській області щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні; стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1, в сумі - 6372,71 грн.; стягнення з Головного управління МВС України в Одеській області середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку, з 07 листопада 2015 року по 30 травня 2016 року при звільненні, в сумі - 26229,75 грн.; стягнення з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1, під час вибуття в чергову відпустку за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки, в сумі - 13219,17 грн.; стягнення з Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області матеріальної допомоги для вирішення соціально - побутових питань ОСОБА_1, за 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015 роки, у сумі - 14181,67 грн.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року частково задоволено позовні вимоги, а саме: визнано протиправними дії щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні в повному обсязі.; стягнуто вихідну допомогу при звільненні, в сумі - 6372,71 грн.; стягнуто матеріальну допомогу на оздоровлення під час вибуття в чергову відпустку за 2010, 2012 роки, в сумі - 4575,26 грн.; стягнуто середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні з 07 листопада 2015 року по 05 червня 2016 року, в сумі - 24182, 55 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що висновок суду першої інстанції не відповідає встановленим обставинам справи, так як позивачу належним чином виплачено грошову допомогу при звільненні, у розмірі 50 % місячного грошового забезпечення.

При цьому, є безпідставним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення та вирішення соціально побутових-питань, так як такі виплати не є обов'язковими.

Також, апелянтом зазначено, що так як позивачу належним чином виплачено усі виплати при звільненні, не підлягають задоволенню його вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ГУМВС України в Одеській області № 1500 о/с від 04 листопада 2015 року оперуповноваженого карного розшуку Хаджибеївського відділу міліції Суворовського РВ ОМУ ГУМВС України в області капітана міліції ОСОБА_1 звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, згідно з пунктами 10 та 11 розділу XІ Закону України «Про Національну поліцію».

При цьому, вислуга років ОСОБА_1 на день звільнення у календарному обчисленні склала 13 років 1 місяць 29 днів, у пільговому обчисленні - 14 років 04 місяці 29 днів.

Відповідно до довідки від 01 жовтня 2015 року № 77 заробітна плата ОСОБА_1 за 2015 рік становила: квітень - 2592,29 грн., травень - 2814,92, грн.., червень - 2814,92 грн., липень - 2815,31 грн., серпень - 2814,92 грн., вересень - 2814,92 грн.(а.с.9).

Згідно з довідкою ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області грошове забезпечення ОСОБА_1 на момент звільнення склало 1862,44 грн.

В свою чергу, 18 квітня 2016 року відповідно до видаткового касового ордеру ОСОБА_1 отримав 11 924,27 грн. вихідної допомоги, таким чином, залишок суми виплати вихідної допомоги склав 6372,71 грн. (18296,98 грн.-11924,27 грн. = 6372,71 грн. ).

Не погоджуючись з сумою отриманої сумою вихідної допомоги позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок, з яким погоджується судова колегія, про задоволення позовних вимог, в частині визнання протиправними дій відповідача щодо зменшення розміру вихідної допомоги ОСОБА_1 при звільненні, а також з висновком про необхідність її стягнення.

При цьому, судом першої інстанції зроблено висновок, з яким не погоджується судова колегія, щодо стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення ОСОБА_1 за 2010 та 2012 роки, а також висновок про вихід за межі позовних вимог та стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 по 05 серпня 2016 року, з огляду на наступне.

Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських та порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року.

Відповідно до п. 8 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Закон України "Про Національну поліцію" офіційно опублікований 06 серпня 2015 року у виданні "Голос України".

Відповідно до п. 10 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про Національну поліцію", працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Згідно п.п. «г» п. 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29 липня 1991 року, особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

В даному випадку, єдиним нормативним актом, який визначає порядок обчислення середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження, чинність якого поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності є Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

Згідно абз. у п. 2 вказаного порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 вказаного порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Судовою колегією встановлено, наказом ГУМВС України в Одеській області № 1500 о/с від 04 листопада 2015 року позивача звільнено з 06 листопада 2015 року у запас Збройних Сил за п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

При цьому, вислуга років на день звільнення позивача у календарному обчисленні склала 13 років 01 місяць 29 днів.

В даному випадку, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню з урахуванням вимог викладених у вищевказаному порядку.

Таким чином, розмір одноразової грошової допомоги, що мала бути нарахована та сплачена позивачу під час його звільнення за скороченням штатів з урахуванням вказаних вимог, складає 18 296,98 грн.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про необхідність задоволення позовних вимог позивача в цій частині та стягнення решти невиплаченої вихідної допомоги при звільненні.

В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наведена позиція щодо застосування вказаних норм матеріального права викладена у постанові Верхового Суду України від 15 вересня 2015 року у справі №21-1765а15.

Отже, враховуючи, що матеріалами справи не підтверджується проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні, колегія суддів вважає, що відповідачем допущено порушення приписів ст. ст. 116, 117 КЗпП України, в частині строків виплати одноразового грошового забезпечення при звільненні з органів внутрішніх справ.

Проте, відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Згідно ч. 3 ст. 11 КАС України, кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

В даному випадку, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за поданою позовною заявою, при цьому позивачем заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, за період з 07 листопада 2015 року по 30 травня 2016.

Тому, оскільки на момент вирішення справи, доказів проведення відповідного розрахунку не надано, колегія суддів робить висновок, що час затримки виплати слід обраховувати з 07 листопада 2015 року по 30 травня 2016 року, в межах поданої позовної заяви.

Відповідно до довідки Суворовського районного відділу Одеського міськрайонного управління ГУ МВС України в Одеській області середній заробіток позивача становить 127,95 грн.

В свою чергу, даний розмір середньоденного грошового забезпечення сторонами під сумнів не ставиться, внаслідок чого колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки, у сумі 18 168,90 грн. (142 х 127,95 грн.).

В частині заявлених позовних вимог щодо стягнення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та матеріальної допомоги на оздоровлення за 2010- 2015 роки, колегія суддів зазначає наступне.

Так, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зроблено висновок щодо відмови у задоволенні заявлених позивачем вимог, в частині стягнення матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2010 - 2015 роки та стягненні матеріальної допомоги на оздоровлення за 2011, 2013, 2014, 2015 роки.

В даному випадку, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому, в межах поданої відповідачем апеляційної скарги не оскаржено вищевказаний висновок суду першої інстанції, а тому судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції виключно в частині задоволених позовних вимог.

Відповідно до пп. 3 п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно з підпунктом 2.16.3 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку.

Відповідно до пункту 2.16.5 вказаної інструкції, фактичні витрати на матеріальну допомогу відповідно до вимог бюджетного законодавства проводяться тільки в межах затвердженого кошторисом фонду грошового забезпечення.

В даному випадку, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є обов'язковою виплатою, а здійснюється при наданні особі щорічної основної відпуски на підставі її рапорту, за умови наявності відповідного бюджетного фінансування.

В свою чергу, із зібраних матеріалів у справі неможливо встановити факт звернення позивача з рапортами про надання допомоги на оздоровлення у спірному періоді.

При цьому, на відповідні запити суду відповідачами не надано рапортів позивача за спірний період, посилаючись на їх відсутність.

Більш того, у судовому засіданні позивачем зазначено, що він не пам'ятає чи звертався він з відповідними рапортами.

Враховуючи викладене, а також враховуючи положення пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України №1294 виплата матеріальної допомоги здійснюється в межах асигнувань, виділених на утримання державного органу, колегія суддів робить висновок щодо відмови в задоволенні заявлених позовних вимог в цій частині.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального і процесуального права, що є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області - задовольнити частково.

Скасувати постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2016 року та ухвалити у справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області щодо невиплати вихідної допомоги ОСОБА_1 при звільненні в повному обсязі.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області () вихідну допомогу при звільненні ОСОБА_1, в сумі - 6372,71 грн. (шість тисяч триста сімдесят дві гривні та сімдесят одна копійка).

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області () середній заробіток за весь час затримки фактичного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 з 07 листопада 2015 року 30 травня 2016 року, у сумі - 18 168,9 грн. (вісімнадцять тисяч сто шістдесят вісім гривень та дев'яносто копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після складання постанови у повному обсязі, згідно ст. 160 КАС України.

Головуючий: О.В. Яковлєв

Судді: А.В. Бойко

Т.М. Танасогло