Справа № 804/4918/16
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2016 рокусправа № 804/4918/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючий суддя: Ясенова Т.І.

судді: Головко О.В. Суховаров А.В.

секретар судового засідання: Лащенко Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної підтримки «МЕМ» до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр Технічної підтримки «МЕМ» (далі за текстом - ТОВ «ЦТП «МЕМ») звернулось до суду з позовом до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі за текстом - ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 18.07.2016 року №. Яким позивачу на підставі встановлених порушень пунктом 198.1, 198.3, 198.6 ПКУ донараховано податкове зобов'язання з ПДВ у сумі 456079,00грн. та застосовано фінансові санкції в сумі 228039,50грн., що разом складає 684118,50грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 18.07.2016 року № , яким збільшено суму грошового зобов'язання ТОВ «Центр технічної підтримки «МЕМ» з податку на додану вартість на суму 684 118,50 грн., з них 456 079,00 грн. - за основним платежем та 228 039,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач, посилаючись на її безпідставність, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, правильність

застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що на підставі наказу №414 від 31.05.2016 посадовими особами ДПІ в Амур-Нижньодніпровському районі м.Дніпропетровська було проведено позапланову документальну виїзну перевірку ТОВ «ЦТП «МЕМ» з питань дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати ПДВ по взаємовідносинам з ТОВ «Гестора» за період з 01.01.2016 по 31.01.2016.

За результатами перевірки складено акт №1932/04-61-14-01/33517193 від 21.06.2016.

За висновками акту перевірки, податковим органом встановлено порушення позивачем пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6. Податкового кодексу України, у зв'язку з чим ТОВ «ЦТП «МЕМ» завищено податковий кредит з податку на додану вартість на загальну суму 456 079,00 грн. за січень 2016 року по взаємовідносинам з ТОВ «Гестора».

Позивач звернувся до податкового органу із запереченнями на акт перевірки вих.№37/07 від 07.07.2016.

12.07.2016 року №12811/10/04-61-14-01 податковим органом надано відповідь позивачу, відмовідно до змісту якої, висновки акту перевірки залишено без змін.

18 липня 2016 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено суму грошового зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю " ЦТП «МЕМ» з податку на додану вартість на суму 684 118,50 грн., з них 456 079,00 грн. - за основним платежем та 228 039,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-ХГУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до статті 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року № 996-ХГУ (із змінами та доповненнями) встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку. Згідно з даною нормою, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою виникнення права на віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов'язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата сплати (нарахування) податку за податковими зобов'язаннями, що були включені отримувачем таких послуг до податкової декларації попереднього періоду.

Згідно пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України закріплено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до матеріалів справи, 20 січня 2016 року між ТОВ «ЦТП «МЕМ» та ТОВ «Гестора» було укладено договір поставки товару № 37/16.

Згідно змісту вказаного договору, ТОВ «Гестора» зобов'язалось поставити на адресу ТОВ «ЦТП «МЕМ» товар, на підставі видаткових накладних. За договором поставка товару здійснювалась за рахунок покупця. У подальшому право вимоги за договором № 37/16 було відступлено ТОВ «Люкс Кепітал» за договором про відступлення права вимоги №1.

На підтвердження реальності здійснення вищевказаної господарської операції позиваем долучено до матеріалів справи податкові накладні від 25.01.2016 року №58, від 26.01.2016 року №85, від 27.01.2016 року №145, від 28.01.2016 року №173 та №174, від 29.01.2016 року №180, №181 та №182, від 30.01.2016 року №184, видаткові накладні від 25.01.2016 року №98, від 26.01.2016 року №108, від 27.01.2016 року №112, від 28.01.2016 року №124 та №127, від 29.01.2016 року №137, №142 та №143, від 31.01.2016 року №151, копії яких надані позивачем до матеріалів справи.

Всі розрахунки між сторонами були проведені в безготівковій формі в повному обсязі, що підтверджується платіжними дорученнями від 02.02.2016 року №2047 та №2049, від 08.02.2016 року №2063, від 10.02.2016 року №2079, від 15.02.2016 року №2090, від 05.04.2016 року №2219 та №2218, від 27.05.2016 року №2328.

Судом встановлено, що питань щодо недодержання законодавчих вимог під час складання первинних документів у ревізорів під час проведення перевірки не виникло, в акті про такі порушення також не зазначено.

Відповідно до акту інвентаризації від 06.06.2016 року № 11 всі придбані товари підприємством ТОВ «ЦТП «МЕМ» у підприємства ТОВ «Гестора» перебувають на складі підприємства ТОВ «ЦТП «МЕМ».

Разом з тим, під час перевідки позивачем надано до контролюючого органу товарно-транспортні накладні за січень 2016 року. Однак, податковим органом зазначено, що надані до перевірки товарно-транспортні накладні, оформлені з порушеннями вимог наказу Мінтрансу України від 14.10.1997 року № 363, а саме відсутня будь-яка інформація стосовно вантажно-розвантажувальних операцій та інших документів, які засвідчували транспортування товару.

Відповідно до розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених Наказом Міністерства транспорту України №363 від 14.10.1997 року, товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Разом з тим, вказані правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат платників податку, а лише встановлюють права, обов'язки та відповідальність власників автомобільного транспорту (перевізників). При цьому документи, обумовлені вказаними правилами, зокрема, товарно-транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Судом встановлено, що до перевірки були надані й інші первинні бухгалтерські документи, що фіксували здійснення господарських операцій з контрагентом. Отже, позивачем підтверджено обставини щодо фактичного здійснення вантажно-розвантажувальних операцій, зокрема, підтверджено факти перевезення вантажу.

На момент укладення угод та вчинення господарських операцій контрагент позивача зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість.

Податковим органом не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з вищевказаним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди.

Якщо ж податковим органом встановлено нена лежне виконання контрагентом своїх податкових обов'язків, відповідальність за таке невиконання або неналежне виконання пода ткового обов'язку повинно нести саме це підприємство.

Так, посилання відповідача на відсутність у контрагента позивача необхідної кількості працівників, як на підставу нереальності здійснення господарської операції є необґрунтованим.

Податковим кодексом України передбачена індивідуальна відповідальність платників податків, тобто платник податків має відповідати виключно за допущені ним особисто порушення Податкового кодексу України. Платник податків не може нести відповідальність за діяння інших осіб (в тому числі його контрагентів), на податковий облік та звітність яких він не міг жодним чином впливати або контролювати їх діяльність. Відповідальність за порушення податкового законодавства контрагентами платника податків мають нести саме такі контрагенти, як особи, які допустили порушення у своїй діяльності.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивач надано усі первинні документи, складені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт виконання укладених договорів та свідчать про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи. Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2016 року по справі № 804/4918/16 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання у повному обсязі.

Головуючий: Т.І. Ясенова

Суддя: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров