Справа № 826/13874/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року 11:43 № 826/13874/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Аблова Є.В.,

при секретарі судового засідання Мар'янченко Д.А.,

за участю сторін:

представника позивача - Гостищєвої Н.В.,

представника відповідача - Саркієва Є.Р.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Головного управління Держпраці у Київській області про визнання протиправним та скасування припису №26-158/746 від 17.08.2016 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» до Головного управління Держпраці у Київській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області №26-158/746 від 17.08.2016 року.

Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відсутній факт, який покладено відповідачем в основу висновків про порушення позивачем ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеносиі інвалідів в Україні» щодо не виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів.

В ході судового розгляду даної справи представник позивача позовні вимоги підтримав повністю.

Представник відповідача щодо позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши думку представків позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 15.08.2016 року по 17.08.2016 року на підставі наказу №1111 від 23.06.2016 року та направлення на перевірку №1147 від 10.08.2016 року Головним управлінням Держпраці у Київській області проведено планову перевірку державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» (код за ) щодо додержання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування, про що складено відповідних акт №26-158/905.

Зазначеною перевіркою встановлено, що у порушення вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» не виконується норматив робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів. Відповідно до звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік форма 10-ПІ середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 3951, з них середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 114, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідних відповідно до вимог ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (осіб) становить 158.

Вказаний акт підписаний ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» із зауваженнями.

17.08.2016 року Головним управлінням Держпраці у Київській області видано припис №26-158/746, яким приписано позивачу вжити заходів до виконання ст. 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» у строк до 17.09.2016 року необхідно письмово інформувати про виконання вимог припису.

Незгода позивача з даним приписом зумовила його звернення з даним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Основи соціальної захищеності інвалідів в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами визначає Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (далі - Закон №875-12).

Відповідно до ст. 17 Закону №875-12 з метою реалізації творчих і виробничих здібностей інвалідів та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

Підприємства, установи і організації за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності, створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів, здійснюючи для цього адаптацію основного і додаткового обладнання, технічного оснащення і пристосування тощо з урахуванням обмежених можливостей інваліда.

Статтею 18 Закону №875-12 визначено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Підбір робочого місця здійснюється переважно на підприємстві, де настала інвалідність, з урахуванням побажань інваліда, наявних у нього професійних навичок і знань, а також рекомендацій медико-соціальної експертизи.

Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 19 Закону №875-12 для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Водночас, процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів - центру зайнятості визначає Порядок подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 р. №70.

Пунктом 2 вказаного Порядку №70 визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до ч. 2 ст. 18-1 Закону №875-12 державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда кваліфікації та знань, з урахуванням його побажань.

Наведені положення норм чинного законодавства дає підстави прийти до висновку, що обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком підбирати інвалідів на створені робочі місця, оскільки такий обов'язок законодавством покладено на орган державної влади з питань праці та соціальної політики, орган місцевого самоврядування та громадські організації за умови створення робочих місць для інвалідів та інформування зазначених органів з метою їх працевлаштування.

Як вбачається зі звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, складеного ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» за формою №10-ПІ, затвердженою наказом Міністерства праці і соціальної політики України від 10.02.2007 №42, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу, що працювали у 2015 році - 3951 особа, з них кількість інвалідів-штатних працівників, що повинні працювати на робочих місцях - 158 осіб.

Відповідно до листа, наданого Бориспільським міськрайонним центром зайнятості від 26.05.2016 року №424/05, ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» 31.01.2015 року надано звіт по формі 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» для працевлаштування інвалідів на посаду «робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями» в кількості 176 вакансії.

На протязі року актуальність даних вакансій щомісячно підтверджувалась.

Представник позивача зазначив, що на дану вакансію було направлено 3 особи, одна з яких працевлаштована, а 2 - відмовились від запропонованої роботи. Водночас, відмови в прийнятті на роботу осіб з інвалідністю не було.

При цьому, станом на 01.01.2016 року посада «робітник з комплексного прибирання та утримання будинків з прилеглими територіями» в кількості 175 вакансії в базі вакансій служби зайнятості була заявлена як актуальна.

Наведене свідчить, що забезпечення працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями з боку ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» здійснювалось належним чином, оскільки наявними матеріалами справи підтверджується створення позивачем більше 158 робочих місць та забезпечення працевлаштування інвалідів , що направлялись повноваженим органом.

Крім того, відповідачем не заперечується, що у 2015 році у ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» працювало 114 осіб з обмеженими фізичними можливостями.

Відповідно до п.3 ч.4 ст. 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані: своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачем щомісячно протягом 2015 року направлялись звіти по формі 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» до територіального центру зайнятості.

Крім того, на підтвердження наявності вакантних місць та про роботу, яка проводилась з працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями позивачем подавалась інформація до Бориспільського міськрайонного центру зайнятості, Управління соціального захисту населення Бориспількьської міської ради та звіти Ф №10-ПІ до Фонду соціального захисту інвалідів та розміщувались оголошення про наявні вакантні місця і запрошення на постійну роботу осіб з обмеженими фізичними можливостями в засобах масової інформації (газета «Вісті»), на сайті ДП «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» та на сайті http://rabota.ua/compani/vacancy5580923, що підтверджується наявними матеріалами справи.

Водночас, суд звертає увагу, що згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 02.04.2013 року №21-95а13, обов'язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування.

У зв'язку з тим, що підприємством вжито усіх залежних від нього заходів щодо утворення робочих місць для працевлаштування інвалідів, він не може бути притягнений до відповідальності за ненаправлення уповноваженими органами необхідної кількості інвалідів для працевлаштування, відсутність у населеному пункті за місцем знаходження підприємства інвалідів, які бажають працевлаштуватись.

Аналогічна правова позиція вже була висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 червня 2011 року у справі № 21-60а11.

Відповідно до ч. 1 ст. 2442 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до статті 161 КАС України, під час прийняття постанови суд вирішує наступні питання, зокрема:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до положень ч. 1 статті 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці данні встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів та висновків експертів.

Згідно положень статті 86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що оскаржуваний припис прийнятий без урахування всіх фактичних обставин справи, а відтак заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати припис Головного управління Держпраці у Київській області №26-158/746 від 17.08.2016 року.

Присудити з Державного бюджету України на користь державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Бориспіль» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Київській області.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі в Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги на постанову протягом десяти днів з дня її проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає до Київського апеляційного адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений ст. 186 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку.

Суддя Є.В. Аблов