Справа № 465/5593/16-а
Суддя: Кузь В. Я.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

Іменем України

02.12.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді - Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови серії АР № 355586 від 26 серпня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції м. Львова ГУ НП у Львівській області про визнання незаконною та скасування постанови серії АР № 355586 від 26 серпня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення».

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що відповідно до постанови про адміністративне правопорушення серії АР № 355586 , 16.07.2016 року об 11 год. 55 хв. він, позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, на автодорозі Льівів - Шегині М-11 10 км+300 м. керував своїм транспортним засобом, у якого на розсіювачах світлових приладів нанесено тонування, що знижує їх прозорість чи світлопропускання , чим порушив п.п. 31.4.3. г ПДР України.

Разом з тим, як вказує позивач, ним було дотримано ПДР України, так як фабула ч.1 ст. 121 КУпАП , передбачає порушення у зв»язку із несправністю світлових приладів авто у темну пору доби, натомість усі світлові прилади були включені, що підтверджується відео із нагрудного реєстратора працівника поліції, а його зупинка відбулася бо 11 год 55 хв., що не є темною порою доби.

Крім того, зазначає, що у постанові не вказано прилад, яким фіксувалась світло пропускна здатність світлових приладів його автомобіля, оскільки така має вимірюватись реглоскопом та фотометром, а не нагрудним реєстратором інспектора. Із цих підстав, просить визнати дії інспектора поліції щодо складання оскаржуваної постанови не законними, скасувати постанову, а справу провадженням закрити.

В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримав, пояснення дав аналогічні викладеним в позові. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в чергове судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.

У той же час , подав письмові пояснення, зміст яких, не спростовує тверджень позивача щодо дотримання процесуальних вимог працівниками поліції, а також доказів, які б підтверджували фактичні обставини, що викладені в постанові, яка оскаржується. Просить розглянути справу у відсутності представника.

Суд відповідно до ст.128 КАС України, проводить розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних в матеріалах справи документів та доказів, при цьому враховує вимоги ст. 71 КАС України, згідно якої, у справах даної категорії обов'язок доказування покладається на відповідача, якщо ним заперечується адміністративний позов.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши докази наявні в матеріалах справи, враховуючи заперечення відповідача, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення .

Судом встановлено, що 16.07.2016 року інспектором взводу ОДДЗ батальйону №2 УПП у м. Львові ДПП лейтенантом поліції Гусяком Дмитром Миколайовичем складено постанову про адміністративне правопорушення серії АР № 355586 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до даної постанови, ОСОБА_1 16.07.2016 року об 11 год. 55 хв. керував автомобілем НОМЕР_1 та рухався по автодорозі Льівів - Шегині М-11 10км+300 м.. На керованому ним транспортному засобі розсіювачі світлових приладів тонувані, що знижує їх прозорість чи світлопропускання, чим порушив п.п. 31.4.3.г ПДР України. при цьому, у постанові не вказано ряд суттєвих обставин на які покликається позивач та які обєктивно впливали на прийняте рішення.

Відтак, суд враховуючи сукупність матеріалів справи та пояснення сторін, визнає дану постанову такою, що не відповідає вимогам ст. 283 КпАП України, у звязку з чим, така постанова відповідно до вимог ч. 3 ст. 293 КУпАП підлягає скасуванню, а справа закриттю.

Так, стороною відповідача не надано суду будь - яких законодавчих чи нормативних документів, які б підтверджували, що командир взводу ОДДЗ батальйону №2 УПП у м. Львові ДПП лейтенант поліції Гусяк Дмитро Миколайович наділений повноваженнями патрулювати у м. Львові та за його межами та має право на складання постанов, у порядку, передбаченому ст. ст. 222, 283 КУпАП.

Постанова складена представником відповідача не відповідає вимогам ст.283 КУпАП , оскільки в ній не зазначено до якого органу належить посадова особа - інспектор поліції, що склав постанову, а батальйон №2 не є органом, а може бути тільки підрозділом; у постанові від 16 липня 2016 року відсутній опис обставин, установлених при розгляді справи.

Згідно змісту постанови значиться, що розглядалися матеріали про адміністративне правопорушення, проте, які саме, у постанові не зазначено; покликання у постанові на ст. 33 КУпАП хоч і містяться, проте не враховані та нее вмотивовані; зазначені у постанові фактичні обставини, які інспектор вважає встановленими, таким не відповідають; не враховано вимоги ст. 280 КУпАП; інспектором не роз'яснено ОСОБА_1 його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, що підтверджується змістом постанови ; інспектором в супереч вимогам ст.ст. 255, 257 КУпАП не складено протокол, не зважаючи на заперечення водія своєї провини.

Відповідно до ч.4 ст. 258 КупАП, якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення та слугує доказом. Разом з тим, в порушення норм КупАП, такі дії інспектором виконані не були.

За даних обставин, суд приходить до висновку, що постанова підлягає скасуванню, а провадження закриттю.

Приймаючи дане рішення , суд виходить виключно з норм національного законодавства та міжнародних договорів, що ратифіковані Україною та відхиляє покликання відповідача на будь - які відомчі акти.

Так, відповідно до норм статті 251 КУпАП, доказами по справі про адміністративні правопорушення - є будь-які фактичні дані, на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративні правопорушення, поясненнями особи яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих , свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - кінозйомки, відеозапису чи засобів фото і кінозйомки, відеозапис які використовуються при нагляді за виконанням правил норм і стандартів при забезпеченні безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

У відповідності до ч. 1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 даної норми закону, в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності , покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Проте в матеріалах справи відсутні докази спростування адміністративного позову, в розумінні ст. 251 КУпАП, а оскаржувана постанова, витяг з наказу по особовому складу, на які відповідач покликається як на правомірність дій інспектора, суперечать фактичним обставинам встановлених судом.

Отже, дії інспектора, що склав оскаржувану постанову, суперечать ст.. 19 Конституції України, згідно якої, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст.. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення , завданням адміністративного судочинства є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов'язків, відповідальності перед суспільством.

Відповідно до ст.. 9 КпАП України, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно ст.. 7 КпАП України, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.

Відповідно до ст.. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Обов'язок поважати права людини закріплений також у ст.. 1 « Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», яка ратифікована Україною 09 листопада 1995 року, а відтак підлягає виконанню державними органами України.

Визначаючи завдання адміністративного судочинства, законодавець у ст.. 2 КАС України зазначив, що таким завданням є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади , органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції України, ст.ст. 11, 71, 87, 99, 159, 160 ч. 3, 161 КАС України, Рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/2015 від 08 квітня 2015 року -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Постанову серії АР № 355586 від 26 серпня 2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 12 Кодексу України «Про адміністративні правопорушення», ОСОБА_1 з накладенням штрафу у розмірі 340 (триста сорок) грн. 00 коп. , скасувати, справу провадженням закрити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду в порядку визначеному законом, протягом десяти днів з часу її проголошення через суд, що ухвалив постанову.

Суддя В. Кузь