Справа № 489/3529/16-а
Суддя: Кокорєв В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 489/3529/16-а
Номер провадження 2-а/489/215/16
Постанова

Іменем України

24 листопада 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі-відповідач), інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

встановив

В липні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Вважає, що ним правила ПДР порушені не були, у зв'язку з чим постанова є необґрунтованою.

Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову від 08.07.2016 серії ПС2 №597348.

Ухвалою суду від 22.09.2016, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі в якості співвідповідача залучено Департамент патрульної поліції Національної поліції України.

22.09.2016 до суду від представника відповідача надійшло заперечення.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити позов.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, надала суду письмові заперечення.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

08.07.2016 Інспектор ПП м. Миколаєва роти 1 батальйону 1 рядовим ОСОБА_2 було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 №597348, за якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Встановлено, що позивач, наближаючись до неврегульованого пішохідного переходу на якому знаходились пішоходи, не зменшив швидкість і не зупинився, щоб надати дорогу пішоходам, чим порушив п.п. 18.1 ПДР України.

Згідно з п. 18.1 ПДР України, водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. (п. 18.4 ПДР)

Тобто, вимога цього пункту передбачає, що на нерегульованих пішохідних переходах (позначених дорожніми знаками чи розміткою, або ж на регульованих пішохідних переходах, де світлофор працює у режимі миготіння жовтого сигналу) пішоходи мають перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли вони вступили на перехід.

Для виконання вимоги цього пункту водій транспортного засобу обов'язково повинен своїм маневром показати пішоходам, що він поступається дорогу, тобто знизити швидкість, якщо цього достатнього для того, щоб дати дорогу, або ж зупинитися. Забороняється здійснювати об'їзд пішохода, що знаходиться на пішохідному переході, незалежно від відстані між ним і транспортним засобом, а також збільшувати швидкість з метою «проскочити» перед пішоходом, який ступив на нерегульований пішохідний перехід.

Таким чином, водій повинен врахувати можливі маневри пішохода на пішохідному переході (пішохід може зупинитися, передбачаючи небезпеку - побігти, уповільнити хід) і передбачити можливий розвиток ситуації: якщо ймовірно, що шляхи руху пішохода (незалежно від того, як він рухається) і транспортного засобу можуть перетнутися на переході, - виключити такі ситуації, тобто дати дорогу пішоходу.

Надання переваги у русі - це дії водія в результаті яких пішохід повинен мати можливість продовжити рух без зміни швидкості або напрямку свого руху.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП до адміністративної відповідальності притягується водій транспортного засобу за порушення правил проїзду пішохідних переходів.

З оглянутої копії спірної постанови в справі про адміністративне правопорушення як джерела доказу фактичних обставин, вбачається, що в них не міститься жодного доказу порушення позивачем ПДР України, а сам позивач вчинення ним правопорушення категорично заперечує. Проте з пояснень, які надані позивачем безпосередньо після зупинки та які зафіксовано нагрудним відеореєстратором, вбачається, що позивач не заперечував того, що не зупинився перед пішохідним переходом.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Що стосується посилань позивача на обов'язковість складення протоколу та невідповідності бланку оскаржуваної постанови, то суд зазначає таке.

Порядок розгляду справ про адміністративне правопорушення та винесення постанови по справі без складання протоколу передбачено і п. 4 «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до якої у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Крім того, позивач вказував на те, що патрульним винесено спірну постанову на бланку МВС України, який не відповідає вимогам закону та є недійсним у зв'язку з прийняттям нового наказу №1395 від 07.11.2015.

Проте, у відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію" визначено, що до 31 грудня 2016 року поліції дозволяється використання службових посвідчень, бланків, печаток, штампів, логотипів та емблем міліції та Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до ст. 251 КУпАП одним з джерел доказів є пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в сукупності з іншими доказами у справі.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги щодо постанови у справі про адміністративне правопорушення від 08.07.2016 року є обґрунтованими, у зв'язку з чим постанова підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 69, 71, 160, 161, 163, 171-2 КАС України, ст. 293 КУпАП суд

постановив

Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, інспектора патрульної поліції ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано набирає законної сили після розгляду скарги апеляційним судом.

Постанову може бути оскаржено до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з моменту її проголошення, а особою, яка не брала участь в судовому засіданні при проголошенні постанови протягом десяти днів з моменту отримання її копії.

Суддя В. В. Кокорєв