Справа № 191/3640/16-а(2-а/191/43/16)
Суддя: Білак С.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Суддя-доповідач - Білак С. В.
Головуючий у 1 інстанції - Прижигалінська Т.В.
ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2016 рокусправа № 191/3640/16-а(2-а/191/43/16)
приміщення суду за адресою: м. Дніпропетровськ, проспект імені Газети "Правда", 29

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Білак С.В., суддів: Шальєвої В.А. Олефіренко Н.А. , секретар судового засідання - Трахт К.О., з участю позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - Скіпальської І.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради на постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 р. у справі №191/3640/16-а(2-а/191/43/16) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулась до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради (далі - відповідач), в якому просив визнати неправомірними дії відповідача щодо виключення його з Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги та зобов'язати відповідача внести його до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, а саме як особу яка має 50-ти процентну знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що відповідно до ст.ст. 22, 58 Конституції України при прийнятті нових законів чи внесенні змін у діючі та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом'якшують чи скасовують відповідальність особи.

Скасування Закону України «Про міліцію» не може бути підставою для позбавлення його пільг щодо оплати за комунальні послуги в розмірі 50%, оскільки за приписами ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 р. позовні вимоги задоволено повністю.

Визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради щодо виключення позивача з Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги.

Зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради внести позивача до Єдиного державного реєстру осіб, які мають право на пільги, а саме як особу, яка має 50-ти проценту знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради, Код , на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1102 гривні 40 копійок.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у позові.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що Закону України «Про міліцію» втратив свою чинність після набуття чинності Закону України «Про національну поліцію».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року внесені зміни в Закон України «Про міліцію» і ч.7 ст.22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені ч.4-6 цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величину доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Зазначений закон не визнаний неконституційним, а зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.

Відповідно до пп..169.4.1 п.169.4 ст.169 Податкового кодексу України та Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік» з 01.07.2015 року податкова соціальна пільга застосовується виключно за умови, якщо середньомісячний сукупний дохід сім'ї пільговика з розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує 1710 грн.

Оскільки середньомісячний сукупний дохід сім'ї позивача складав 2721,26 грн., що перевищує 1710 грн., відповідач на законних підставах припинив пільги на житлово-комунальні послуги в розмірі 50% знижки ОСОБА_2

Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 серпня 2005 року наказом № 626-о Державної податкової адміністрації у Дніпропетровській області, згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 29.07.1991 року № 114, ОСОБА_2 звільнений з органів податкової міліції в запас Збройних сил України за п. 64 «б» ( через хворобу).

30 серпня 2005 року Департаментом персоналу Державної податкової адміністрації України надано довідку № 2713, відповідно до якої позивачу та членам його сім'ї довічно надано право на пільгу, а саме 50% знижку по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

01.04.2016 року позивач звернувся до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради Дніпропетровської області з заявою, в якій просив повідомити чи включений він до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають пільги.

Листом від 05.04.2016 року № 480/4-07 відповідач повідомив, що позивача виключено з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги. Підставою відмови у наданні пільг, передбачених ст. 22 Закону України «Про міліцію», визначено те, що з 07 листопада 2015 року, відповідно до прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», втратив чинність Закон України «Про міліцію», а тому особи, яки мали право на пільги згідно з зазначеним законом втратили право на пільги.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що скасування Закону України «Про міліцію» не може бути підставою для позбавлення позивача пільг щодо оплати за комунальні послуги в розмірі 50%, в зв'язку з тим, що на момент призначення позивачу, 30 серпня 2005 року, 50-ти процентної знижки по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива діяли Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про державну податкову службу в Україні» №83/98-ВР від 05 лютого 1998 року та Закон України «Про міліцію», якими були передбачені вищевказані норми.

З наведеними доводами суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

Правовий і соціальний захист працівників міліції та їх пенсійне забезпечення врегульовано Законом України «Про міліцію» від 20 грудня 1990 року.

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України «Про міліцію», в редакції чинній на час призначення позивачу спірної пільги, працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-процентна знижка по оплаті жилої площі, комунальних послуг, а також палива.

Відповідно до частини шостої статті 22 Закону України «Про міліцію» за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги за цим Законом.

На підставі пп. «а» і «в» пп.1 пункту 68 розділу ІІ Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» в статтю 22 Закону України «Про міліцію» внесено зміни: частину четверту доповнено словами «в межах норм, встановлених законодавством», а частину шосту доповнено словами «якщо середньомісячний сукупний доход сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Проте, зміни, внесені пп. «в» пп. 1 пункту 68 розділу II Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року №10-рп/2008.

Пунктом 12 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року в статтю 22 Закону України «Про міліцію» частини шосту та сьому викладено у такій редакції: «За працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом. Пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України».

Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року внесені зміни в Закон України «Про міліцію» і частина сьома статті 22 викладена у новій редакції, згідно якої пільги, передбачені частинами четвертою, п'ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім'ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вказаного Закону від 28 грудня 2014 року Кабінетом Міністрів України 04 червня 2015 року прийнято постанову №389, яка набрала чинності 01 липня 2015 року та якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім'ї.

Вказаним Порядком визначено механізм реалізації права на отримання пільг з оплати послуг за користування житлом (квартирна плата, плата за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), комунальних послуг (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, вивезення побутових відходів), паливом, скрапленим газом, телефоном, а також послуг із встановлення квартирних телефонів (далі - пільги) залежно від середньомісячного сукупного доходу сім'ї осіб, які мають право на пільги згідно із законодавчими актами.

Згідно пункту 2 цього Порядку дія останнього поширювалась на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України «Про міліцію».

Постановою Кабінету Міністрів України №36 від 27 січня 2016 року до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та слова «Про міліцію» (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби; діти (до досягнення повноліття) працівників міліції, осіб начальницького складу податкової міліції, рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби, загиблих або померлих у зв'язку з виконанням службових обов'язків, непрацездатні члени сімей, які перебували на їх утриманні), виключено.

З 07 листопада 2015 року у зв'язку з набуттям чинності Законом України «Про Національну поліцію» втратив чинність Закон України «Про міліцію», відповідно до статті 22 якого позивач мав право на 50-відсоткову знижку по сплаті за користування житлом та комунальними послугами, за паливо.

Згідно абзаців 2 та 3 пункту 15 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Проаналізувавши зміст Закону України «Про Національну поліцію», суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що даний правовий акт не містить норм, які б передбачали пільги, компенсації і гарантії не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після вступу цього закону в силу.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини Рішення від 03 жовтня 1997 року №4-зп у справі про набуття чинності Конституцією України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Враховуючи те, що останнім в часі є Закон України «Про Національну поліцію», то пріоритетними в даному випадку є положення саме цього Закону.

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для надання позивачу пільг на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки вказані пільги не передбачені чинним законодавством, зокрема Законом України «Про Національну поліцію», а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими, не підтверджені належними доказами та задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень належним чином доведено правомірність оскаржуваних дій, а тому колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.202 КАС України, підставами для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим у справі обставинам, а рішення прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 24, 94, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради - задовольнити.

Постанову Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2016 р. у справі №191/3640/16-а(2-а/191/43/16) за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Синельниківської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - відмовити.

Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 07 грудня 2016 року, в повному обсязі постанова складена 08 грудня 2016 року.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова суду може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складання рішення відповідно до ст.160 КАС України - з дня складання рішення в повному обсязі.

Головуючий суддя С.В. Білак

Судді В.А.Шальєва

Н.А.Олефіренко