Справа № 815/5811/16
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5811/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу № 18-ос від 18.10.2016р.,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 по видачі наказу № 18-ос від 18.10.2016р. про відрахування ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Одеси;

визнати незаконним та скасувати наказ голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 № 18-ос від 18.10.2016р. про відрахування ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Одеси;

допустити негайне виконання рішення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуваний наказ голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 прийнято до вирішення по суті Вищим адміністративним судом України справи № 800/532/16 за позовом ОСОБА_1 до Верховної ОСОБА_3 України про визнання незаконною, зокрема, постанови від 29.09.2016р. про звільнення із посади судді Київського районного суду м. Одеси, а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Крім того, посилаючись на порушення ст. 40 Кодексу законів про працю України, позивач зазначає, що його відраховано зі штату Київського районного суду м. Одеси під час знаходження у відпустці та не вирішено питання щодо передачі справ, що перебували у провадженні позивача, в звязку з чим дії голови Київського районного суду м. Одеси із видачі наказу № 18-ос від 18.10.2016р. є протиправними.

Від відповідача надійшли письмові заперечення, в яких зазначено, що звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси відбувалося шляхом відкритого поіменного голосування народними депутатами України за постанову про звільнення позивача з посади судді за порушення присяги. Відрахування позивача зі штату Київського районного суду м. Одеси зумовлено прийняттям постанови Верховної ОСОБА_3 України № 1603-VIII, яка набрала чинності та не була призупинена чи скасована Вищим адміністративним судом України. Крім того, відповідач зазначив, що позивача звільнено в останній день його перебування у відпустці з урахуванням розяснень, викадених у листі голови Державної судової адміністрації України № 10-6529/16 від 14.09.2016р. Також відповідач наголосив, що згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до обовязків судді не віднесено передачу та збереження справ, відтак суддя не повинен займатися їх передачею до канцелярії суду.

До судового засідання сторони не зявились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.

02.12.2016р. (вхід. № 32408/16) від позивача надійшла заява, в якій останній просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності представника.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховної ОСОБА_3 України № 1603-VIII від 29.09.2016р. «Про звільнення судді» ОСОБА_1 звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси відповідно до п. 5 ч.5 ст. 126 Конституції України у звязку з порушенням присяги судді.

Наказом голови Київського районного суду міста Одеси № 18-ос від 18.10.2016р. ОСОБА_1 відраховано зі штату Київського районного суду міста Одеси з 02.11.2016 р.

Позивач вважає зазначений наказ незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а дії відповідача щодо його прийняття - протиправними, в звязку з чим звернувся до суду за захистом своїх прав з цим позовом.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих сторонами доказів, а також достатність та взаємний зв'язок у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

Спірні правовідносини врегульовано Конституцією України, Законом України "Про судоустрій та статус суддів" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Суддя здійснює свою трудову діяльність на професійній основі, функції відправлення правосуддя передбачають особливе регулювання праці суддів, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у звязку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення судді суду загальної юрисдикції з посади врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством. При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

Спеціальним законодавством, що визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України "Про судоустрій та статус суддів".

Відповідно до п.1 ч.4 ст.48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" незалежність судді забезпечується особливим порядком його призначення, обрання, притягнення до відповідальності та звільнення.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, розглядаючи справи щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.4 ст.126 Конституції України судді обіймають посади безстроково, крім суддів Конституційного Суду України та суддів, які призначаються на посаду судді вперше.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у випадках, перелічених у цій частині.

Зокрема, згідно з п.5 ч.5 ст.126 Конституції України суддю може бути звільнено за порушення ним присяги.

Аналогічні положення визначені главою І розділу VІІ Закону України «Про судоустрій та статус суддів».

Згідно ст.111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Частинами 3, 5 ст.116 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що звільнення судді з посади на підставі порушення ним присяги судді відбувається за поданням Вищої ради юстиції після розгляду цього питання на її засіданні відповідно до Закону України "Про Вищу раду юстиції". На підставі подання Вищої ради юстиції Верховна ОСОБА_3 України приймає постанову про звільнення судді з посади.

Відповідно до ч.3 ст.122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною ОСОБА_3 України постанови про звільнення з посади судді.

Частиною 8 ст. 216-1 Закону України «Про Регламент Верховної ОСОБА_3 України» передбачено, що рішення про звільнення судді приймається відкритим поіменним голосуванням і оформлюється постановою Верховної ОСОБА_3. Голосування про звільнення суддів може проводитися списком, а з підстав, передбачених пунктами 4, 5, 6 частини пятої статті 126 Конституції України, - щодо кожного судді окремо.

Суд залишає без уваги як безпідставне твердження позивача про незаконність звільнення, як такого, що здійснене на час перебування позивача у відпустці, в порушення вимог Кодексу законів про працю України та до вирішення по суті Вищим адміністративним судом України справи № 800/532/16, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси відбувалося шляхом відкритого поіменного голосування народними депутатами України за постанову про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси відповідно до п.5 ч.5 ст.126 Конституції України у звязку з порушенням присяги судді.

Відтак, на виконання постанови Верховної ОСОБА_3 України №1603-VIII від 29.09.2016 р. «Про звільнення судді» ОСОБА_1 відповідачем відраховано зі штату Київського районного суду м. Одеси.

На час прийняття наказу №18-ос від 18.10.2016р. про відрахування ОСОБА_1 з посади судді Київського районного суду м. Одеси, постанова Верховної ОСОБА_3 України №1603-VIII від 29.09.2016р. набрала чинності, а також не була призупинена або скасована Вищим адміністративним судом України.

Правова презумпція законності правових актів є загальногалузевим правилом (принципом). Суть презумпції полягає у тому, що правовий акт визнається законним (а отже створює юридичні наслідки) доти, поки інше не буде встановлено компетентним органом.

Відповідно до ч.4 ст.18 КАС України справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної ОСОБА_3 України підсудні Вищому адміністративному суду України як суду першої інстанції. Враховуючи зазначене правило встановлення предметної підсудності, оцінку законності правового акту Верховної ОСОБА_3 України може надати тільки Вищий адміністративний суд України, а інші суди процесуальним законодавством позбавлені такої можливості.

Твердження позивача щодо порушення відповідачем ст.40 Кодексу законів про працю України, в звязку з відрахуванням зі штату Київського районного суду м.Одеси 02.11.2016р., коли він перебував у відпустці, є також необґрунтованими.

Так, згідно ч.4 ст.40 Кодексу законів про працю України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

З системного аналізу норм чинного законодавства вбачається, що суддя звільняється з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, передбачених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції. Суддя відраховується зі штату наказом голови суду на підставі акта про звільнення судді.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, Реву ОСОБА_4 ОСОБА_3 України звільнено з посади судді Київського районного суду міста Одеси відповідно до п. 5 ч.5 ст. 126 Конституції України у звязку з порушенням присяги судді (Постанова Верховної ОСОБА_3 України № 1603-VIII від 29.09.2016 р. «Про звільнення судді»).

Згідно ч.1 ст. 57 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що визначають права і обов'язки громадян, мають бути доведені до відома населення у порядку, встановленому законом.

Верховною ОСОБА_3 України 29.09.2016р. прийнято постанову №1603-VIII «Про звільнення судді» та орилюднено на офіційному веб-сайті ОСОБА_3 України.

Указом Президента України №503/97 від 10.06.1997р. «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» передбачено, що акти Верховної ОСОБА_3 України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Згідно ч.1 ст. 7 Указу Президента № 503/97 від 10.06.1997 р. акти Верховної ОСОБА_3 України, Президента України, Кабінету Міністрів України, які не мають загального значення чи нормативного характеру, можуть не публікуватися за рішенням відповідного органу. Ці акти та акти з обмежувальними грифами офіційно оприлюднюються шляхом надіслання відповідним державним органам та органам місцевого самоврядування і доведення ними до відома підприємств, установ, організацій та осіб, на яких поширюється їх чинність.

Згідно п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення (обрання) суддею чи звільнення судді з посади відповідний наказ.

За приписами п.12.1 Методичних рекомендацій щодо ведення обліку кадрів і кадрового діловодства в місцевих та апеляційних судах загальної юрисдикції, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України № 24 від 20.03.2007р., усі накази кадрового характеру видаються головою відповідного суду.

Здійснивши системне тлумачення норм Конституції України, зокрема ч.5 ст.126 та Закону України «Про судоустрій і статус суддів», в тому числі п.4 ч.1 ст.24, ст.111 (в редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин), суд дійшов до висновку, що у даному випадку суддя суду загальної юрисдикції фактично звільняється з посади Верховною ОСОБА_3 України, шляхом прийняття відповідної постанови, а голова місцевого суду тільки видає на підставі такої постанови відповідний наказ.

Наказом голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 №18-ос від 18.10.2016р. на підставі акта про звільнення судді відраховано ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Одеси, тобто оскаржуваним у даній справі наказом не вирішувалось питання про звільнення судді, відтак посилання позивача на порушення відповідачем вимог ст. 40 Кодексу законів про працю України в частині, якою передбачено, зокрема, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період перебування працівника у відпустці.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу голови Київського районного суду м. Одеси № 82-в від 28.07.2016 р. судді Реві С.В. було надано відпустку тривалістю 58 календарних днів з 05.09.2016 р. по 02.12.2016 р. включно (а.с. 20).

Право на відпочинок і, зокрема, на оплачувану відпустку в Україні, гарантоване кожному, хто працює, та забезпечується передусім нормами Конституції України. Відносини, повязані з наданням відпустки, регулюються статтями 74-84 Кодексу законів про працю України, Законом України «Про відпустки» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 241-1 Кодексу законів про працю України строки виникнення і припинення трудових прав та обовязків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк.

В матеріалах справи міститься копія листа голови Державної судової адміністрації України № 10-6529/16 від 14.09.2016 р. «Про звільнення суддів з посад», в якому зазначено, що якщо на час прийняття постанови Верховної ОСОБА_3 України про звільнення суддя перебував у відпустці, датою відрахування його зі штату суду є останній день перебування у відпустці.

Таким чином, ОСОБА_1 було відраховано зі штату Київського районного суду м. Одеси в останній день перебування у відпустці, а саме 02.11.2016 р.

Твердження ОСОБА_1 щодо протиправності дій відповідача у зв'язку з відсутністю у наказі голови Київського районного суду м. Одеси № 18-ос від 18.10.2016 р. вказівки про необхідність передачі ОСОБА_1 справ, що знаходяться у його провадженні, є необґрунтованими, з огляду на наступне.

Законом України «Про судоустрій та статусу суддів» не передбачено обовязків судді щодо оформлення та передачі справ у разі припинення ним повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 15-1 КАС України визначення судді або колегії суддів для розгляду конкретної справи здійснюється автоматизованою системою документообігу суду під час реєстрації відповідних документів за принципом вірогідності, який враховує кількість справ, що перебувають на розгляді у суддів, заборону брати участь у перегляді рішень для судді, який брав участь в ухваленні судового рішення, про перегляд якого ставиться питання, перебування суддів у відпустці, на лікарняному, у відрядженні та закінчення терміну повноважень.

Згідно ч.6 ст. 15-1 КАС України порядок функціонування автоматизованої системи документообігу суду, у тому числі видачі судових рішень та виконавчих листів, передачі справ до електронного архіву, зберігання текстів судових рішень та інших процесуальних документів, надання інформації фізичним та юридичним особам, підготовки статистичних даних, визначається Положенням про автоматизовану систему документообігу суду, що затверджується ОСОБА_3 суддів України за погодженням з Державною судовою адміністрацією України.

Згідно Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням ОСОБА_3 суддів України № 30 від 26.11.2010р. (зокрема, підпункту 2.3.50 пункту 2.3 у редакції Рішення ОСОБА_3 суддів України від 03.07.2016 року № 21) , винятково у разі, коли суддя (судді) у передбачених законом випадках не може (не можуть) продовжувати розгляд справи, невирішені судові справи передаються для повторного автоматизованого розподілу за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду (особи, яка виконує його обов'язки), що додається до матеріалів справи. Електронний примірник такого розпорядження (додаток №7) вноситься до автоматизованої системи не пізніше наступного робочого дня, що настає після його підписання.

Порядок оформлення та передачі справ визначається Інструкцією з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді АРК та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ (затверджено наказом ДСА України №173 від 17.12.2013р.), відповідно до п.п. 3.1, 3.5, 3.7, 3.8 справи, скарги, інші передбачені процесуальним законодавством України процесуальні документи реєструються в АСДС у день надходження та опрацьовуються відповідальним працівником (відповідним структурним підрозділом). Після завершення автоматичного розподілу судових справ (матеріалів) формуються та роздруковуються реєстри судових справ і матеріалів на кожного суддю (суддю-доповідача) окремо. Справи передаються головуючому судді (судді-доповідачу) для розгляду під підпис у реєстрі в порядку, визначеному в суді. Повторний автоматичний розподіл судових справ здійснюється у порядку, встановленому Положенням про АСДС, з урахуванням особливостей автоматизованого розподілу документів, затверджених рішенням зборів суддів. Передача судових справ суддям після проведення повторного автоматичного розподілу судових справ здійснюється у порядку, встановленому цією Інструкцією.

Завданням адміністративного судочинства згідно з частиною першою статті 2 КАС є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в адміністративного суду відсутні підстави для задоволення позову.

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги встановлені судом обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 по видачі наказу № 18-ос від 18.10.2016р. про відрахування ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Одеси; визнання незаконним та скасування наказу голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 № 18-ос від 18.10.2016р. про відрахування ОСОБА_1 зі штату Київського районного суду м. Одеси.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст.71 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.1 ст.69 та ч.1 ст.70 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Статтею 86 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відтак, приймаючи до уваги вищевикладене та оцінюючи наявні у матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 8, 9, 11, 71, 86, 128, 159-164, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до голови Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_2 про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування наказу № 18-ос від 18.10.2016р., - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня її проголошення, копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Самойлюк Г.П.