Справа № 807/2081/16
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

07 грудня 2016 рокум. Ужгород№ 807/2081/16

Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Скраль Т.В., розглянувши матеріали позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції , третя особа ОСОБА_1, про скасування постанови в частині,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" звернулося до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції , третя особа ОСОБА_1, яким просить: скасувати постанову ВП №26978256 від 17.06.2011 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції в частині накладення арешту на майно, а саме квартиру під №5 (пять), яка знаходиться за адресою:Закарпатська обл., Воловецький р-н, с. Верхні Ворота, вул. Спортивна, буд.401 (частина один).

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 (Третя особа, Позичальник) в забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором з ВАТ "Сведбанк" від 18.09.2008 року №0601/0908/71-092 уклав Іпотечний договір від 19.09.2008 року, за умовами якого передав в іпотеку квартиру під №5 (п'ять), яка знаходиться за адресою: Закарпатська область, Воловецький р-н, с.Верхні Ворота, вул.Спортивна, буд.401 (чотириста один). 28.11.2012 р. ВАТ "Сведбанк" відступило Товариству з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс", (далі - правонаступник Позивач) відповідно до Договору факторингу №15 свої права вимоги за зобов'язаннями Третьої особи по кредитному договору. 10.11.2016 р. Позивачу при зверненні до нотаріуса стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за іпотечним договором від 19.08.2008 року накладений арешт постановою ВП №26978256 від 17.06.2011 року, яка видана Відділом державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції. Таким чином, Позивач доводить, що в порушення вимог закону державний виконавець, накладаючи арешт на нерухоме майно, не пересвідчився в існуванні заборони відчуження нерухомого майна та не повідомив Позивача як заставодержателя про накладення такого арешту. Таким чином, існування арешту, який накладений на предмет іпотеки унеможливлює реалізацію Позивачем свого права іпотекодержателя звернути на нього стягнення шляхом набуття права власності.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи належить позовну заяву розглядати в порядку адміністративного судочинства.

У відповідності до ч.2 ст.107 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі, якщо відсутні підстави, в тому числі, для відмови у відкритті провадження у справі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України, справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У відповідності до ч.2 ст. 4 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України №3 від 13 грудня 2010 року Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби передбачено, що судам при розгляді справ з приводу оскарження дій державного виконавця стосовно арешту майна боржника потрібно враховувати, що в межах статті 181 КАС України розглядаються вимоги щодо арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно.

Позивач вправі оскаржити дії ДВС та його рішення, якщо такі дії та рішення не повязані зі спором про право на арештоване майно. Дана позиція відповідає вимогам п. 24 абз. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року, згідно якої слідує, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Такий позов залежно від суб'єктного складу сторін спору розглядається за правилами господарського чи цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Частиною третьою статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, завдання адміністративного судочинства полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах.

Спосіб захисту у сфері публічно-правових відносин визначає позивач та згідно з частиною третьою статті 105 КАС України позов може містити вимоги про зобов'язання відповідача - суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії, утриматися від вчинення певних дій, виконати зупинену чи не вчинену дію тощо.

Враховуючи викладене, визначений позивачем спосіб відновлення порушеного права не призведе до вирішення спору.

За змістом частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із передбачених статтею 11 ЦК України підстав у цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносинах, розглядаються судами у порядку цивільного судочинства.

Юрисдикція адміністративних судів відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, зокрема щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності. Проте ця норма має застосовуватися з урахуванням положень статей 216, 386, 388, 392, 393 ЦК України щодо способів захисту права власності, а також положень Цивільного процесуального та Господарського процесуального кодексів України стосовно юрисдикції судів.

Визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися судом, встановленим законом у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

З аналізу вищенаведених законодавчих приписів та фактичних обставини справи, слід дійти висновку, що розгляд даної справи повинен відбуватися за правилами цивільного або господарського судочинства, залежно від статусу сторін, а не суду адміністративної юрисдикції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись , ст. ст. 109, 165 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" до Відділу державної виконавчої служби Воловецького районного управління юстиції про скасування постанови в частині.

2. Копію ухвали разом з позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз'яснити позивачу, що повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим адміністративним позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_2