Справа № 274/5588/15-а
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Хавронюк О.Л.
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
ПОСТАНОВА
іменем України
"07" грудня 2016 р. Справа № 274/5588/15-а

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Євпак В.В.
суддів: Капустинського М.М.
Мацького Є.М.,

за участю секретаря судового засідання Гунько Л.В.,

представника позивача Вольнюка В.В.,
представника відповідача Іваненка М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "03" серпня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, стягнення коштів, покладення обов`язку вчинити дії ,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 ОСОБА_1 звернувся до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом в якому просив: визнати незаконними дії Житомирського обласного військового комісаріату та Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, пердбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; стягнути з Міністерства оборони України за рахунок коштів, передбачених в Державному бюджеті України 226800 грн. одноразової грошової допомоги по інвалідності отриманої внаслідок поранення ( конткузії) та захворюванння пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні де велись бойові дії; зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку Міністерства оборони України стягнуті кошти в розмірі 2268000, грн.
Постановою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03 серпня 2016 року позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, стягнення коштів, покладення обов"язку вчинити дії задоволено частково.
Визнано незаконними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22.01.2013 року ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби .
Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, відповідно до статей 16 - 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" у розмірі, встановленому законом для працездатних осіб на день встановлення інвалідності, з урахуванням проведених виплат.
В решті позовних вимог - відмовлено за безпідставністю.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач - Міністерство оборони України, подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі зазначено, що Житомирським обласним військовим комісаріатом документи ОСОБА_1 до Міністерства оборони України не направлялись та буди повернуті позивачу. Міністерством оборони України не вчинялись жодні дії та не була допущена бездіяльність, які б призвели до порушення прав позивача. Крім того, позивач звернувся із листом не до уповноваженого органу - військового комісаріату, а безпосередньо до Міністра оборони України, чим порушив встановлений Кабінетом Міністрів порядок.
Позивач судове рішення в частині відмови у задоволенні позову не оскаржував.
Відповідачі - Житомирський обласний військовий комісаріат та Державна казначейська служба України судове рішення також не оскаржували.
Переглянувши судове рішення, доводи апеляційної скарги, розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 07.01.1985 по 25.05.1987 проходив службу в Демократичній Республіці Афганістан і приймав участь у бойових діях (а.с.10-12).
Згідно з протоколом № 2412 засідання Центральної військово-лікарської комісії від 04.12.2012 (а.с.7 зворот) вогнепальні осколкові поранення обличчя, грудної клітки (контузія головного мозку у 1987 році) позивача пов"язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
З 22.01.2013 року позивачу встановлено 2 групу інвалідності довічно (а.с.8).
З метою вирішення питання про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з отриманням 2 групи інвалідності, внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до Бердичівського військового комісара, який в свою чергу направив матеріали до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).
Житомирським обласним військовим комісаріатом висновки з документами про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2-ї групи, до комісії з призначення грошових допомог Міністерства оборони України не направлялися. Зазначені документи 27.01.2015 були повернуті до Бердичівського об`єднаного міського військового комісаріату з тих причин, що зміни до законодавства України щодо права на отримання одноразової грошової допомоги набули чинності з 12.05.2006, тобто після звільнення ОСОБА_1 з військової служби.
24.09.2015 позивач самостійно звернувся до Міністерства оборони України по питанню виплати йому одноразової грошової допомоги.
Департаментом фінансів Міністерства оброни України 30.10.2015 року позивачу надіслано лист зі змісту якого вбачається, що звернення розглянуте, роз`яснено, що дія ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка набрала чинності 01.01.2014 року, на нього не поширюється.
Вважаючи дії відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що відмова Міністерства оборони України в призначенні одноразової грошової допомоги позивачу не ґрунтується на вимогах чинного законодавства та визнав дії останнього неправомірними та зобов"язав МО України вчинити певні дії.
Колегія суддів частково погоджується з вказаним висновком з огляду на наступне.
Відповідно до частини 5 статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІІ.
Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011- XII.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені розділом ІІ цього Закону, зокрема, встановлені права військовослужбовців щодо грошового забезпечення.
В силу приписів статті 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно статті 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Тобто, застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб (далі - Порядок № 499), який був чинним на час отримання позивачем інвалідності та чинним на даний час.
Згідно пункту 2 Порядку № 499 ), одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження.
Згідно підпункту 2 пункту 2 Порядку №499, одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.
Встановлено, що позивач отримав у 1987 році вогнепальні осколкові поранення обличчя, грудної клітки (контузію головного мозку), які призвели до захворювань.
Отримані поранення (контузія) та захворювання пов"язані з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
У зв"язку з цим позивачу було встановлено другу групу інвалідності довічно з 22.01.2013, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 04.02.2013 серії 10 ААБ (а.с. 8).
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст. 16-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" із змінами внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців" від 04.07.2012 року №5040-V1 та Постанову КМ України від 25.12.2013 №975 "Про порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, оскільки останні діють лише з 01.01.2014. Позивачу ж встановлено групу інвалідності 22.01.2013, тобто до набрання чинності вищезазначеними Законом та Постановою.
Встановлено, що Житомирський обласний військовий комісаріат не виконав приписи п.7 Порядку № 499 та не направив до комісії з призначень одноразових грошових допомог Міністерства оборони України документи позивача ОСОБА_1 для вирішення питання про призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
На звернення позивача до відповідача з заявою з відповідним додатком документів про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв"язку з первинним встановленням інвалідності 2-ї групи, відповідачем в особі Департаменту фінансів МО України було відмовлено у зв`язку з тим, що дія ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей" на нього не поширюється, оскільки він отримав інвалідність у 2013 році.
Разом із тим встановлено, що МО України позивачу було відмовлено у проведенні виплати одноразової грошової допомоги не з підстав порушення ним Порядку №499 щодо направлення документів для отримання одноразової грошової допомоги, а по суті.
Також встановлено, що заява позивача та додатки до неї, відповідачем не повертались та знаходяться у нього.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправними дій МО України щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому з 22.01.2013 року ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби та зобов"язання відповідача, Міністерства оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності II групи.
Разом із тим, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 201 КАС України підлягає зміні у зв"язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, про що зазначено вище.
Апеляційна скарга за таких обставин підлягає частковому задоволенню.
Судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог сторонами не оскаржувалось, тому його правомірність в цій частині судовою колегією не переглядається.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від "03" серпня 2016 р. в частині зобов"язання вчинити дії змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини постанови в такій редакції:
Зобов`язати Міністерство оборони України розглянути питання та прийняти відповідне рішення щодо призначення та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги по інвалідності 2 групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи військовослужбовців, військовозобов"язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнення з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою КМУ від 28.05.2008 року № 499.
В решті постанову суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.В. Євпак

судді: М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення виготовлено "07" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.
1- в справу:
2 - позивачу/позивачам: ОСОБА_1

АДРЕСА_1 - представнику Вольнюк В.В. вул. Гайдара, 31-а, м.Бердичів
4- відповідачу/відповідачам:
- Міністерство оборони України пр-т Повітрофлотський,6,м.Київ,03168
представнику - ОСОБА_2 вул.Замостянська, 23, м.Вінниця, 21001
- Житомирський обласний військовий комісаріат вул. С.Параджанова,4,м.Житомир,10000
- Державна казначейська служба України вул.Бастіонна, 6,м.Київ,01601
- ,