Справа № 814/368/16
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 814/368/16

Категорія: 7.1 Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

при секретарі: Ханділян Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної екологічної інспекції у Миколаївській області на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Врадіївської центральної районної лікарні до Державної екологічної інспекції України у Миколаївській області, Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області Євича Сергія Володимировича про визнання протиправними та скасування пунктів припису,

В С Т А Н О В И Л А:

Врадіївська центральна районна лікарня звернулась до суду з позовом до Державної екологічної інспекції в Миколаївській області, державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області Євич С.В. ( з урахуванням змінених позовних вимог від 26.04.2016 року) про визнання протиправним та скасування п.п. 1,2,4,5,8,9,10,11 припису № 1 від 17.02.2016 року.

Свої позовні вимоги Врадіївська центральна районна лікарня обґрунтувала незаконністю спірних пунктів припису.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано спірні пункти припису.

В апеляційній скарзі Державна екологічна інспекція у Миколаївській області просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості даного позову та наявності підстав для його часткового задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що Планова перевірка дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі охорони атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами позивача була проведена за період 03.02.106 по 12.02.2016 року.

За наслідками перевірки був прийнятий припис № 1 від 17.02.2016 з метою усунення порушень природоохоронного законодавства, виявлених актом перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства в галузі атмосферного повітря, водних і земельних ресурсів щодо поводження з відходами та небезпечними хімічними речовинами, яким приписано:

Пункт 1 -провести інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.

Під час проведення перевірки встановлено, що для опалення приміщень Врадіївської ЦРЛ використовуються 8 топочних, в яких працює 9 газових котлів на природньому газі: 3 котла марки КСГ-100, 1 котел марки КГС-30, 2 котла марки КГС-50, 3 котла АОГД-19,5. Інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря та документи в яких обґрунтовуються обсяги викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами викидів не представлено, дозвіл на викиди забруднюючих речовин від стаціонарних джерел не отримано, що є порушенням ст.ст.10,11 Закону України " Про охорону атмосферного повітря".

Відповідно до ст.10, ч.5 ст.11 Закону України " Про охорону атмосферного повітря" підприємства, установи, організації та громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов'язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов'язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених стандартами та нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо. Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб'єкту господарювання, об'єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.

Згідно з п. 1.15.5. "Про затвердження Інструкції про зміст та порядок складання звіту проведення інвентаризації викидів забруднюючих речовин на підприємстві" N 7, 10.02.1995 затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України стаціонарне джерело забруднення атмосфери - підприємство, цех, агрегат, установка або інший нерухомий об'єкт, що зберігає свої просторові координати протягом певного часу і здійснює викиди забруднюючих речовин в атмосферу.

Пунктами 1.2.,1.3 Інструкції про порядок та критерії взяття на державний облік об'єктів, які справляють або можуть справити шкідливий вплив на здоров'я людей і стан атмосферного повітря, видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, затвердженої наказом № 177 від 10.05.2002 Міністерства екології та природних ресурсів встановлює критерії взяття на державний облік об'єктів у залежності від видів і обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, та обов'язкові вимоги щодо єдиного на території України порядку подання матеріалів для взяття на державний облік підприємств, установ, організацій та громадян - суб'єктів підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря із стаціонарних джерел (далі - об'єкти). Дані про види та обсяги забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, готуються на підставі матеріалів інвентаризації викидів забруднюючих речовин. Узяття на державний облік здійснюється за такими критеріями:

об'єктів - якщо в їх викидах присутня хоча б одна забруднююча речовина (або група речовин), якої рівний або перевищує величину, зазначену в Переліку забруднюючих речовин та порогових значень потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік (додаток 1);

видів та обсягів забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, - за умови, що обсяг потенційних викидів рівний або перевищує порогові значення за окремою речовиною або групою речовин, наведених у додатку 1 до цієї Інструкції.

З матеріалів справи вбачається, що у додатку 1 до Інструкції пороговим значенням викидів оксиду азоту дорівнює 0,1 тонн/рік, технічні звіти, які надані позивачем свідчать, що загальний обсяг викидів оксиду азоту дорівнює 0,103 тон/рік, що перевищує 0,1тонн/рік. Позивачем надані технічні звіти на 6 котлів, а у позивача 9 котлів.

З пояснень позивача вбачається, що три котли 1997 року в лікарні не використовуються.

У додатку до інструкції № 1зазначено перелік забруднюючих речовин та порогове значення потенційних викидів, за якими здійснюється державний облік. Під №23 зазначено оксид азоту 1,0 тонн/рік та № 24 азот оксиду - 0,1 тонн/рік порогове значення викидів. У технічних звітах позивача зазначено про оксид азоту, для якого встановлено порогове значення 1,0 тонн/рік, а не 0,1тонн/рік, як зазначає відповідач.

Таким чином, до вищезазначеної інструкції позивач не відповідає критерієм об'єкту, які підлягають державному обліку.

Відповідач не надав суду доказів того, що газові котли позивача- є стаціонарним джерелом забруднення атмосфери, що позивач відноситься до певної групи, якій необхідно отримати дозвіл, що забруднюючі речовини, які викидаються в атмосферне повітря позивачем підлягають державному обліку, тому припис в цій частині належить скасувати.

Пунктом 2 припису позивача зобов'язано надати кількість природного газу використаного на котлах марок: КСГ-100,КСГ-50,КСГ-30, АОГД-19,5 за період 12.02.2013 по 12.02.2016 по кожному котлу та окремо по місяцях, м. куб.

Відповідно до ст.20-2 Закону України " Про охорону навколишнього природного середовища" до компетенції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, у сфері охорони навколишнього природного середовища належить: д) одержання безоплатно в установленому порядку необхідних для виконання покладених на нього завдань інформації, документів і матеріалів від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, фізичних осіб.

З пояснень позивача вбачається, що ця інформація необхідно відповідачу для розрахунку маси наднормативних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків № 639 від 10.12.2008 року, але ця Методика не зазначені ні в акті перевірки, ні в приписі та не містить вимог , що для розрахунку наднормативних викидів необхідна кількість використаного природного газу. Крім того, відповідачем не доведено суду, що позивач здійснює наднормативні викиди забруднюючих речовин, тому припис вцій частині належить скасувати.

Пунктом 4 припису передбачено, що відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 № 1218 " Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів" визначити показник загального утворення відходів.

Згідно з п.8. Постанови КМУ №1218 від 03.08.1998 року "Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів" до категорій власників, які звільняються від одержання лімітів на утворення та розміщення відходів, належать: власники відходів як вторинної сировини, які провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів; власники відходів, які не підлягають включенню до реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31 серпня 1998 р. N 1360 "Про затвердження Порядку ведення реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів" .

За приписами п.п.10 та 11 Постанови КМУ №1218 Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації за поданням райдержадміністрацій до 1 лютого поточного року визначають перелік власників відходів, яким необхідно одержати ліміти на утворення та розміщення відходів на наступний рік (крім власників, які звільняються від одержання таких лімітів). Мінприроди, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації до 1 березня поточного року надсилають на адреси власників відходів повідомлення про необхідність подання на погодження проектів лімітів на утворення та розміщення відходів на наступний рік.

Факту того, що лікарня була включена місцевими державними адміністраціями до переліку власників відходів, а органами Мінекоресурсів або райдержадміністраціями в адрес позивача направлялись відповідні повідомлення про необхідність погодження лімітів на утворення та розміщення відходів на відповідний рік, судом не встановлено, і Інспекція на такі факти не посилається, тому припис в цій частині належить скасувати.

Під час перевірки зафіксовано, що показник загального утворення відходів відповідно до Постанови КМУ № 1360 від 31.08.1998 " Про затвердження Порядку ведення реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів" Врадіївською ЦРЛ не визначено. Внаслідок чого, відповідно до Постанови КМУ від 03.08.1998 № 1218 " Про затвердження Порядку розроблення, затвердження і перегляду лімітів на утворення та розміщення відходів" неможливо встановити до якої категорії власників відходів відноситься Врадіївська ЦРЛ.

Реєстрові карти об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів не розроблені та відповідно непогоджені і незатверджені, чим порушено ст.27 Закону України "Про відходи", п.1.3 Наказу Мінприроди України від 17.02.1999 № 41 " Про затвердження форми реєстрової карти об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів та Інструкції щодо її складання". На час проведення планового заходу з державного нагляду(контролю) встановлено, що декларації про утворення відходів у 2015-2016 роках до дозвільного центру Врадіївського ЦРЛ не подавались.

Пункт 5 припису містить вимогу розробити, погодити та затвердити реєстрові карти об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів згідно чинного законодавства.

Відповідно до ст.27 Закону України " Про відходи" з метою забезпечення збирання, оброблення, збереження та аналізу інформації про об'єкти утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться їх реєстр, в якому визначаються номенклатура, обсяги утворення, кількісні та якісні характеристики відходів, інформація про поводження з ними та заходи щодо зменшення обсягів утворення відходів і рівня їх небезпеки.

Реєстр об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів ведеться на підставі звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Порядок ведення реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.п.5- 10 постанови КМУ "Про затвердження Порядку ведення реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів N 1360, 31.08.1998 складення і ведення реєстру здійснюють Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації за участю територіальних органів Держсанепідслужби. До реєстру включаються об'єкти, для яких показник загального утворення відходів перевищує граничне значення (Пгз), що дорівнює 1000 умовних одиниць на рік.

Критерієм включення ООУВ до реєстру є показник загального обсягу оброблення чи утилізації відходів, який не може бути меншим 100 тонн на рік. Реєстр складається і ведеться на підставі реєстрових карт ОУВ та ООУВ, що містять звітні дані щодо виробників відходів, об'єктів утилізації та оброблення відходів, а також відомостей, поданих спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські держадміністрації визначають перелік ОУВ та ООУВ, що підлягають реєстрації, та надсилають їх власникам повідомлення про необхідність складання реєстрових карт і строк їх реєстрації та про необхідність подання відповідних форм звітності.

Перелік ОУВ та ООУВ, що підлягають включенню до реєстру, складається за критеріями, визначеними у пункті 5 цього Порядку, на підставі доведених власникам відходів лімітів на утворення та розміщення відходів.

Згідно до п.п.1.2,1.3 "Про затвердження форми реєстрової карти об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів та Інструкції щодо її складання" N 41 від 17.02.1999 затвердженої Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища та ядерної безпеки України реєстрова карта (додаток 1) об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів складається з двох форм: форма 1 - реєстрова карта об'єкта утворення відходів (далі - ОУВ); форма 2 - реєстрова карта об'єкта оброблення та утилізації відходів (далі - ООУВ). Реєстрові карти складають власники ОУВ та ООУВ відповідно до цієї Інструкції. Дані реєстрових карт, після затвердження їх і присвоєння реєстраційного номера, вносяться до реєстру об'єктів утворення, оброблення та утилізації відходів.

Відповідно до п.п. "с" , ч.2 ст.17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарювання у сфері поводження з відходами зобов'язаний мати дозвіл на здійснення операцій у сфері поводження з відходами, якщо їхня діяльність призводить до утворення відходів, для яких Пзув перевищує 1000. Суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами, діяльність яких призводить виключно до утворення відходів, для яких Пзув від 50 до 1000, зобов'язані щороку подавати декларацію про відходи за формою та у порядку, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Позивач повідомлення від державної адміністрації про включення його до переліку ОУВ або ООУВ не отримував відповідно до п.10 постанови КМУ №1360 від 31.08.1998, відповідач доказів того, що позивач відповідає критеріям - загального обсягу оброблення чи утилізації відходів 100 тонн на рік суду не надав, навпаки відповідач зазначає, що оскільки позивач не розрахував скільки він утворює відходів, невідомо до якої категорії він відноситься, тому припис в цій частині належить скасувати.

Пунктами припису:

- 8 передбачено, що позивач повинен завести та вести первинний облік кількості, типу і складу всіх видів відходів, за встановленою формою № 1-ВТ,на підставі п.п. "г" ч.1 ст.17 Закону України " Про відходи", якою передбачено, що суб'єкти господарювання у сфері поводження з відходами зобов'язані на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку.

Відповідно до ст.1 Закону України " Про відходи" дано визначення поводження з відходами - дії, спрямовані на запобігання утворенню відходів, їх збирання, перевезення, сортування, зберігання, оброблення, перероблення, утилізацію, видалення, знешкодження і захоронення, включаючи контроль за цими операціями та нагляд за місцями видалення.

Згідно Інструкції щодо заповнення типової форми первинної облікової документації №1-ВТ "Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари", затвердженої наказом Мінприроди України № 342 від 07.07.2008 підприємства, установи, організації усіх форм власності, видів економічної діяльності та організаційно-правових форм господарювання і фізичні особи-підприємці (далі - підприємства), у процесі діяльності яких утворюються відходи, у тому числі відходи пакувальних матеріалів і тари (далі - упаковка).

Лікарня не є суб'єктом господарювання у сфері поводження з відходами, оскільки не здійснює виробничої діяльності, не має виробничого та технологічного устаткування та не використовує пакувальні матеріали й тару.

В акті зазначено, що під час проведення перевірки позивача встановлено, що в загорожі для відходів зафіксовано факт змішування різних типів та видів відходів, а саме : комунальних відходів, відпрацьованих (використаних) шприців та голок, відпрацьованих (використаних) систем, виробів із поліетилену, картон, марля, вата медична, які мають ресурсну цінність та для переробки яких в Україні існують певні технології.

За це порушення в приписі зобов'язали позивача п.6 не допускати змішування різних видів та типів відходів, які мають ресурсну цінність та на переробку яких в Україні існує відповідна технологія та притягнуто до адміністративної відповідальності відповідальну особу. Цей пункт припису позивач не оскаржує та погоджується з ним.

Пунктом 9 припису зобов'язано позивача забезпечити контроль за станом навколишнього середовища в районі розміщення майданчиків (місць) зберігання відходів.

Відповідач обґрунтовує правове регулювання цього пункта припису відповідно до п.п. "д", "ж" ст.17 Закону України " Про відходи", яким передбачено, що суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: забезпечувати повне збирання, належне зберігання та недопущення знищення і псування відходів, для утилізації яких в Україні існує відповідна технологія, що відповідає вимогам екологічної безпеки; не допускати змішування відходів, якщо це не передбачено існуючою технологією та ускладнює поводження з відходами або не доведено, що така дія відповідає вимогам підвищення екологічної безпеки.

Цей пункт припису тотожній з пунктом 6 та має на меті ті ж самі дії позивача. Крім того, доказів відсутності саме контролю за станом навколишнього середовища відповідач суду не надав, тому припис в цій частині належить скасувати.

Пунктом 10 припису зобов'язано позивач укласти договори на передачу усіх видів відходів із спеціалізованими підприємствами. В акті перевірки зазначено, що в ході діяльності закладу утворюються відходи різних видів типів 1-4 класу небезпеки, такі як : лампи люмінесцентні та відходи, що містять ртуть та інше, плівка фотографічна та папір, що містять сполуки срібла.

Станом на час перевірки надано договір від 01.01.2016 про надання послуг по розміщенню побутових відходів, укладений з Врадіївською селищною радою та договір від 20.01.2016, укладений з ПП Морозова (м. Черкаси), про прийняття склобою і відходів полімерних. На всі інші види відходів, які утворюються в результаті господарської діяльності лікувального закладу Врадіївської ЦРЛ договори не украдались, що є порушенням ст.17 Закону України " Про відходи".

В судовому засіданні представник позивача суду пояснив, що в лікарні немає люмінесцентних ламп та відходів, що місять ртуть.

Представник відповідача доказів на підтвердження зазначених в акті посилань на те, що в закладі утворюються відходи люмінесцентних ламп та відходів, що місять ртуть суду не надав.

Позивач надав суду договір поставки № 15 від 20.01.2016 року, укладений з ПП ОСОБА_2, за умовами якого постачальник-позивач постачає, а покупець-ПП отримує та сплачує за збирання, заготівлю окремих видів відходів, як вторинної сировини (склобою, відходів полімерних). Договір № 3 від 05.01.2016 року про виконання робіт укладений з ПП "Оптмедсервіс-Плюс", за умовами якого приймальник зобов'язується здійснити роботи по вилученню вторинної сировини, вузлів та деталей, що містять дорогоцінні метали, технічний огляд та технічне заключення за заявкою. Здавальник-позивач здає наявні у нього наступні види вторинної сировини: відходи рентгеноматеріалів у виді обрізків рентгеноплівки та рідких відходів (фіксажу).Договір на надання послуг по розміщенню рідких та побутових відходів від 01.01.2016 року, укладений з Врадіївською селищною радою, за умовами якого замовник -позивач доставляє власним спеціалізованим транспортом, а Виконавець-сільрада бере на себе виконання робіт, пов'язаних з розміщенням у відповідному секторі селищного звалища промислових та побутових відходів.

Позивач належними доказами підтвердив той факт, що ним укладені та виконуються відповідні договори на вивезення та утилізацію різних видів відходів, тому припис в цій частині належить скасувати.

Пунктом 11 припису зобов'язано позивача надавати статистичну звітність щодо поводження з відходами, за Формою №1-відходи (річна).

Згідно з п. "г" ст.17 Закону України "Про відходи" суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані: на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку;

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України " Про відходи" державний облік та паспортизація відходів здійснюються у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

П.5 постанови Кабінету Міністрів України № 2034 передбачено, що 5. Державна статистична звітність про відходи ведеться за встановленими уніфікованими формами відповідно до державного класифікатора ДК 010-98 "Класифікатор управлінської документації", ДК 005-96 "Класифікатор відходів" та номенклатурою відходів.

Позивач не є суб'єктом господарської діяльності у сфері поводження з відходами в розумінні Закону України "Про відходи", тому не повинен надавати статистичну звітність щодо поводження з відходами.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.3 ст.2 КАС України суд повинен перевірити, чи діяв суб'єкт владних повноважень на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, обов'язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, відповідно до ст.86 КАС України, суд приходить до того, що відповідач не довів суду, що припис прийнято правомірно, тому позов належить задовольнити.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість даного позову та наявність підстав для його часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Миколаївській області - залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2016 року у справі за позовом Врадіївської центральної районної лікарні до Державної екологічної інспекції України у Миколаївській області, Державного інспектора з охорони навколишнього природного середовища Миколаївської області Євича Сергія Володимировича про визнання протиправним та скасування п.п. 1,2,4,5,8,9,10,11 припису № 1 від 17.02.2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання судового рішення в повному обсязі.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/