Справа № 1316/1447/12, 2а-450/10/16
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року Справа № 876/1318/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючої судді Хобор Р.Б.

суддів: Попка Я.С., Сеника Р.П.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року по справі № 1316/1447/12 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування та зобов'язання до вчинення дій, -

В C Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися з адміністративним позовом до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області в якому просять визнати незаконним (недійсним, нечинним) та скасувати рішення Сокільницької сільської ради від 11.11.2011 року № 197 "Про припинення дії рішення № 496 від 05.01.2009 року"; визнати незаконним (недійсним, нечинним) та скасувати рішення Сокільницької сільської ради від 13.10.2011 року № 188 "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ", рішення Сокільницької сільської ради від 05.07.2012 року № 331 "Про внесення змін в рішення № 188 від 13.10.2011 року "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ"; зобов'язати Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району, Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані у запроектованому кварталі забудови".

Позовні вимоги мотивовані тим, що Сокільницька сільська рада у 2009-2011 роках, незаконно позбавила позивачів права користування земельними ділянками, які вони отримали у користування у 1998 році і з цього часу добросовісно користувалися ними.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 197 від 11.11.2011 року "Про припинення дії рішення № 496 від 05.01.2009 року".

Визнано незаконним та скасовано рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 331 від 05.07.2012 року "Про внесення змін в рішення № 188 від 13.10.2011 року "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ".

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовлено.

Не погодившись із вказаною постановою її оскаржили позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які покликаючись на те, що вказана постанова прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, просять постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03 лютого 2016 року скасувати, та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити повністю.

В обґрунтування апеляційних вимог покликаються на те, що під час розгляду справи було зібрано достатньо належних та допустимих доказів, які підтверджують факт, що позивачі з 1998 року були користувачами земельних ділянок в кварталі (масиві) К-11, К-12, що у с. Сокільники Пустомитівського району Львівської області, тому вважають, що спірними рішеннями відповідача порушено право позивачів, як землекористувачів вказаних земельних ділянок.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні в справі матеріали та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, на основі наявних у справі доказів, колегія суддів приходить до переконання, що подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін з таких підстав. Судом першої інстанції вірно встановлено те, що 05.01.2009 року Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 496 "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови". Пунктом 1 зазначеного рішення затверджено список користувачів земельними ділянками, які у розробленому та затвердженому кварталі індивідуальної житлової забудови будуть забезпечені земельними ділянками площею по 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, серед яких і позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Сокільницької сільської ради від 11.11.2011 року № 197 "Про припинення дії рішення № 496 від 05.01.2009 року", вирішено припинити дію рішення сесії Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови".

Рішенням Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 331 від 05.07.2012 року "Про внесення змін в рішення № 188 від 13.10.2011 року "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ", вирішено внести зміни в рішення № 188 від 13.10.2011 року, а саме відмовити гр. ОСОБА_1 у наданні земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не представлено жодного доказу про те, що позивачі були користувачами земельних ділянок, та що сільською радою в межах норм ЗК України виносилося рішення про те, що вони є користувачами земельних ділянок.

Апеляційний суд частково погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 16.04.2009 року № 7-рп/2009, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб'єкти цих правовідносин заперечують порти їх зміни чи припинення. Це є гарантією стабільності суспільних відносин між органами місцевого самоврядування в громадянами , породжуючи у громадян впевненість у тому, що їх існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Ненормативні правові акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому вони не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання.

З огляду на вищевикладене, апеляційним судом встановлено те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позовні вимоги в частині визнання незаконним (недійсним, нечинним) та скасування рішення Сокільницької сільської ради від 11.11.2011 року № 197 "Про припинення дії рішення № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови" та рішення Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 331 від 05.07.2012 року "Про внесення змін в рішення № 188 від 13.10.2011 року "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ" слід задоволити.

Також Сокільницькою сільською радою Пустомитівського району Львівської області прийнято рішення № 188 від 13.10.2011 року "Про відмову у наданні земельних ділянок під ОЖБ", за результатами розгляду заяви ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Апеляційним судом встановлено те, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 04.07.2011 року звертались до відповідача із заявами про надання земельної ділянки (а.с. 15, 16 т. 2, 121 т. 3)

Рішенням Сокільницької сільради № 188 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення за заявою ОСОБА_3 не приймалось.

Відповідно до положень частин першої та другої статті 116 Земельного Кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 126 ЗК України визначено перелік документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Так, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується:

а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;

б) свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Форми державних актів на право власності на земельну ділянку, право постійного користування земельною ділянкою затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі, зареєстрованим відповідно до закону.

Статтями 123, 124 ЗК України визначено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та порядок передачі земельних ділянок в оренду.

Як встановлено апеляційним судом, позивачі, з дотриманням вимог ст. 123, 124 ЗК України до відповідача з клопотаннями про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не звертались.

Крім того, відповідно до ч. 1,2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Як випливає зі змісту вказаної статті громадянин, може бути зацікавлений у приватизації, виключно, земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні.

Згідно з п.6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1, та ОСОБА_2 не дотримано порядку звернення до відповідача з клопотанням про надання земельних ділянок у власність, не вказано для якої мети позивачі просять передати земельні ділянки у власність та не додано до заяви, передбачених ч. 6 ст. 118 ЗК України документів, відповідач при прийнятті рішення № 188 від 13.10.2011 року діяв в межах повноважень на підставі та у спосіб, що встановлені чинним законодавством, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для скасування вказаного рішення.

ОСОБА_3 дії відповідача пов'язані з розглядом заяви від 04.07.2011 року не оскаржує, а тому суд не вбачає підстав для надання правової оцінки таким діям.

Щодо зобов'язання Сокільницької сільської ради Пустомитівського району, Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані у запроектованому кварталі забудови", апеляційний суд зазначає наступне.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30 липня 2015 року під час касаційного провадження у даній справі встановлено те, що, задовольняючи позов в частині зобов'язання відповідача виконати його рішення від 5 січня 2009 року № 496, суди виходили з того, що обставин, які б перешкоджали цьому немає.

Однак, суди не встановили чи вступило вказане рішення в силу, в порядку передбаченому пунктами 2 - 4 цього рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 227 КАС України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи.

Так, пунктами 2 - 4 рішення Сокільницької сільради № 496 встановлено, що воно вступить в силу після підписання та затвердження Пустомитівським районним судом Львівської області мирової угоди та винесення ухвали про зняття арешту на земельну ділянку, запроектовану під квартал індивідуальної забудови. У разі не розроблення кварталу житлової забудови Сокільницька сільрада зобов'язується передати у власність земельні ділянки площею до 0,2000 га для ведення особистого селянського господарства вказаним мешканцям с. Сокільники. Для розроблення та затвердження кварталу індивідуальної забудови "Молодіжний" встановлено термін шість місяців з дня винесення ухвали про закриття справи у суді.

Відповідно до ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" в редакції, що діяла станом на 5 січня 2009 року, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення сільської, селищної, міської ради у п'ятиденний строк з моменту його прийняття може бути зупинено сільським, селищним, міським головою і внесено на повторний розгляд відповідної ради із обгрунтуванням зауважень. Рада зобов'язана у двотижневий строк повторно розглянути рішення. Якщо рада відхилила

зауваження сільського, селищного, міського голови і підтвердила попереднє рішення двома третинами депутатів від загального складу ради, воно набирає чинності.

Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення, якщо радою не встановлено більш пізній строк введення цих рішень у дію.

Виходячи зі змісту цієї статті, рішення сільської ради, крім рішень нормативно-правового характеру, набирає чинності через п'ять днів з моменту його прийняття якщо не буде бути зупинено сільським головою.

Рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року зупинено сільським головою не було.

Апеляційним судом встановлено, що в рішенні Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року не встановлено будь - якого строку введення в дію цього рішення, оскільки частина рішення, яка стосується набрання рішенням ради чинності, викладена юридично не грамотно, не містись покликань на конкретні обставини, чи вказівки на настання певної події.

Зазначення в рішенні Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року таких умов набрання рішенням ради чинності, як укладення мирової угоди та винесення ухвали про зняття арешту на земельну ділянку, запроектовану під квартал індивідуальної забудови, а також винесення ухвали про закриття справи у суді, не дозволяє зробити висновок про встановлення більш пізнього, ніж передбачено чинним законодавством, строку введення цього рішення у дію, оскільки в рішенні відсутні покликання на конкретні номери справ, чи інші індивідуальні ознаки документів, які зазначені в цьому рішенні, що не дозволяє встановити наявність чи відсутність вищевказаних документів, а відповідно і дату їх прийняття, та будь - яку іншу, ніж встановлену законодавством, дату набрання чинності рішенням Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року.

Кірм того, при встановленні факту набрання чинності рішенням Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року, апеляційний суд звертає увагу на те, що Сокільницькою сільською радою були вчинені дії спрямовані на виконання цього рішення, а саме розроблено та затверджено квартал індивідуальної забудови, та передано земельні ділянки у власність громадянам, що зазначені у рішенні Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року.

Апеляційний суд не приймає до уваги покликання Сокільницької сільської ради на те, що вказане рішення не виконувалось, оскільки квартал індивідуальної забудови "Молодіжний" не розроблявся, так як апеляційним судом встановлено те, що Сокільницькою сільською радою розроблявся та затверджувався квартал індивідуальної забудови "Панська гора", який розташований на тій самій земельній ділянці, що і запланований квартал "Молодіжний", а також приймались інші рішення щодо кварталу "Молодіжний" (а.с. 55 т.4 ).

Зміна назви кварталу з "Молодіжний" на "Панська гора" не є підставою для невиконання взятих на себе Сокільницькою сільською радою зобов'язань, оскільки як квартал забудови "Молодіжний", так і квартал забудови "Панська гора" планувались в кварталах житлової забудови К-11, К-12.

Відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Таким чином, апеляційним судом встановлено те, що рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року набрало чинності через п'ять днів з моменту його прийняття, та є обов'язковим до виконання

За наведених обставин суд першої інстанції прийшов до помилкового виснову про відмову в задоволенні позову в частині зобов'язання Сокільницької сільської раду Пустомитівського району, Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані у запроектованому кварталі забудови" в частині, що стосується ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Доводи апеляційної скарги позивачів в цій частині є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення частини позовних вимог, через що постанова суду підлягає скасуванню в цій частині з прийняттям нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_3 в цій частині з вищевикладених мотивів.

В іншій частині, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Одночасно, апеляційним судом під час апеляційного розгляду встановлено те, що позивач ОСОБА_2 померла 30 травня 2016 року, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ № 428178.

Відповідно до ч. 5 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті особи, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Апеляційним судом встановлено те, що спірні правовідносини правонаступництва не допускають, а тому провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії слід закрити.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 203 КАС України постанова або ухвала суду першої інстанції скасовується в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається з підстав, встановлених відповідно статтями 155 і 157 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване судове рішення, а обставини, які стали підставою для закриття провадження у справі, виникли після його ухвалення, суд апеляційної інстанції визнає таке рішення нечинним і закриває провадження у справі.

Враховуючи вимоги вищевказаної статті, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2016р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 слід визнати нечинною, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині зобов'язання Сокільницької сільської раду Пустомитівського району, Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 року "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані у запроектованому кварталі забудови" в частині, що стосується ОСОБА_2 - скасувати з вищенаведених мотивів.

Керуючись ст. 160, 195, 196, 198, 200, 202, 203, 205, 207, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2016р. в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 визнати нечинною, а в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - скасувати.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 до Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області про скасування рішення та зобов'язання вчинити дії.

Скасувати постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2016р. по справі № 1316/1447/12 в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3 про зобов'язання Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 р. "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови" в частині, що стосується ОСОБА_1, ОСОБА_3, та прийняти в цій частині нову постанову відповідно до якої позовні вимоги задоволити.

Зобов'язати Сокільницьку сільську раду Пустомитівського району Львівської області виконати рішення Сокільницької сільської ради № 496 від 05.01.2009 р. "Про затвердження списку користувачів земельними ділянками, які розташовані в запроектованому кварталі забудови" в частині, що стосується ОСОБА_1, ОСОБА_3.

В іншій частині постанову Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.02.2016р. по справі № 1316/1447/12 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р.Б. Хобор

Судді Я.С. Попко

Р.П. Сеник

Повний текст складено 09.12.2016 року