Справа № 381/2494/16-а
Суддя: Сорочко Є.О.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 381/2494/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Бутенко В.О.; Суддя-доповідач: Сорочко Є.О.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Сорочко Є.О.

суддів: Межевича М.В.

Земляної Г.В.

за участю секретаря Грисюк Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Факел" на постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Факел" до Фастівської міської ради Київської області про скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство "Факел" (далі - ПАТ "Факел") звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визнання протиправними та скасування рішень від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI "Про встановлення плати за землю", від 23.04.2015 р. №14-LХV-VI "Про внесення змін та доповнень до рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI", від 16.12.2015 р. № 20/50-V-VII "Про внесення змін та доповнень до рішення від 23.04.2015 р. №14-LХV-VI", від 03.03.2016 р. №28/40-IX-VII "Про внесення змін та доповнень до рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI", 22.04.2016 р. №I-XII-VII "Про внесення змін та доповнень до рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI".

Постановою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

На вказану постанову ПАТ "Факел" подало апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до державного акту від 10.09.1999 р. серії ІІ-КВ №001597 та витягу з Державного земельного кадастру, копії яких наявні в матеріалах справи позивач є користувачем земельної ділянки з цільовим призначенням 11.02, категорія земель - землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення, отриманої в постійне користування, розташованої в м. Фастів Київської області, та є платником земельного податку.

Рішенням Фастівської міської ради Київської області від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI "Про встановлення плати за землю" визначено ставки земельного податку, зокрема, для категорії земель з цільовим призначенням «промисловість» встановлено ставку земельного податку 4% від нормативної грошової оцінки.

Наступними рішеннями Фастівської міської ради Київської області від 23.04.2015 р. №14-LХV-VI, від 16.12.2015 р. №20/50-V-VII, від 03.03.2016 р. №28/40-IX-VII, від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI", від 22.04.2016 р. №I-XII-VII вносилися зміни та доповнення до рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI "Про встановлення плати за землю".

Вважаючи такі рішення прийнятими з порушенням порядку офіційного оприлюднення, а саме ст. 12 Податкового кодексу України та норм Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані рішення відповідачем опубліковані належним чином.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

Статтею 270 Податкового кодексу України визначено, що об'єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Статтею 271 цього Кодексу передбачено, що базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнтів індексації.

Суб`єктами права власності на землю згідно п. «б» ст. 80 Земельного кодексу України є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Законом України від 28.12.2014 р. №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» з 01 січня 2015 року внесено зміни, зокрема, плату за землю віднесено до місцевих податків. Відповідно до внесених змін місцеві ради можуть встановлювати ставки земельного податку до 12% від нормативної грошової оцінки землі за земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні підприємств приватної форми власності.

Відповідно до п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України сільські, селищні та міські ради у межах повноважень та з урахуванням граничних розмірів ставок встановлюють своїми рішеннями місцеві податки і збори, які є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Згідно п. 5 Прикінцевих положень Податкового кодексу України органи місцевого самоврядування повинні забезпечити у місячний термін з дня набрання чинності цим Кодексом прийняття рішень щодо встановлення місцевих податків і зборів, визначених цим кодексом.

У разі не встановлення місцевих податків і зборів, передбачених пунктом 10.3 цього Rодексу, рішеннями місцевого самоврядування такі податки і збори справляються платниками у порядку, встановленому цим кодексом за мінімальними ставками та без застосування відповідних коефіцієнтів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаного Закону відповідачем прийнято рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI "Про встановлення плати за землю" згідно якого ставки земельного податку застосовуються з наступного бюджетного року, тобто з 01 січня 2016 року.

Вказане рішення оприлюднено 05.02.2015 р. в мережі Інтернет на офіційному веб-сайті за посиланням: fastiv-rada.gov.ua/node/3710, що підтверджувалося відповідачем відповідними скріншотами веб-сторінки. Вказане посилання працює і на час розгляду справи, тому доводи позивача на те, що сторінка за вказаною адресою не візуалізується є необґрунтованими.

При цьому, згідно вимог п. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України рішення про встановлення місцевих податків та зборів і, зокрема, плати за землю, офіційно оприлюднюється до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлених місцевих податків та зборів.

Статтею 12 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначається основний спосіб офіційного оприлюднення - через друковані засоби масової інформації. В той же час статтею 14 цього Закону встановлюється, що регуляторні органи публікують інформацію про здійснення регуляторної діяльності в друкованих засобах масової інформації й/або розміщують на офіційних сторінках у мережі Інтернет, або оприлюднюють в інший спосіб, у тому числі через телебачення й радіо. Тобто, законодавець дає регуляторному органу право самостійного вибору способу оприлюднення.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що абз. 2 п. 4 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" від 28.12.2014 р. №71-VIII встановлено, що в 2015 році до рішень місцевих рад по встановлення місцевих податків на 2015 рік не застосовуються вимоги, встановлені Законом України «Про засади регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Крім того, згідно п. 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» від 24.12.2015 р. №909-VIII установлено, що у 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 Податкового кодексу України та Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».

Отже, посилання позивача на порушення положень пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 Податкового кодексу України та Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» є необґрунтованими, оскільки законодавцем чітко встановлено про непоширення таких норм щодо встановлення місцевих податків на 2016 рік.

За таких обставин, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Статтями 6, 22 Закону України «Про порядок освітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації» передбачено додаткові види офіційних видань, де можуть бути опубліковані офіційні документи органів державної влади й органів місцевого самоврядування: відомості, бюлетені, інформаційні збірники, інформаційні листки, прес-релізи, експрес-інформації, інші форми поширення офіційної інформації, що не суперечать

законодавству України.

Поряд із цим, згідно п. 2 ч. 1, 2 ст. 15 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядники інформації зобов'язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником. У разі наявності у розпорядника інформації офіційного веб-сайту така інформація оприлюднюється на веб-сайті із зазначенням дати оприлюднення документа і дати оновлення інформації.

Постанови Кабінету Міністрів України від 04.01.2002 р. №3 «Про порядок оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади» і від 11.02.2004 р. №150 «Про офіційне оприлюднення регуляторних актів, прийнятих місцевими органами виконавчої влади, територіальними органами центральних органів виконавчої влади та їх посадовими особами, і внесення змін до Порядку оприлюднення у мережі Інтернет інформації про діяльність органів виконавчої влади», окрім передбаченого способу оприлюднення через офіційні друковані видання або друковані ЗМІ, встановлюють процедуру й дають можливість органам влади оприлюднювати інформацію на їх офіційному веб-сайті в мережі Інтернет.

Отже, посилання позивача на неналежне опублікування відповідного рішення у спосіб розміщення на офіційному веб-сайті відповідача, є необґрунтованими.

Зміни які вносилися до рішення від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI "Про встановлення плати за землю" наступними рішеннями від 23.04.2015 р. №14-LХV-VI, від 16.12.2015 р. №20/50-V-VII, від 03.03.2016 р. №28/40-IX-VII, від 27.01.2015 р. №7-LXIV-VI", від 22.04.2016 р. №I-XII-VII були опубліковані відповідачем у такому ж самому порядку, що підтверджуються матеріалами справи. Проте, позивачем не обґрунтовано яким чином такі рішення порушують його права, з огляду на те, що вказаними рішеннями вносились доповнення до ставок земельного податку по іншому цільовому використанню земель.

Таким чином, позов є необґрунтованими та не підлягає задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, тому апеляційну скаргу ПАТ "Факел" необхідно залишити без задоволення, а постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року - без змін, оскільки вона ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Факел" залишити без задоволення, а постанову Фастівського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

головуючий суддя Сорочко Є.О.

судді Межевич М.В.

Земляна Г.В.

Повний текст ухвали складено 07.12.2016 року

Головуючий суддя Сорочко Є.О.

Судді: Межевич М.В.

Земляна Г.В.