Справа № 183/4940/16
Суддя: Дубовенко І. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 183/4940/16
№ 2-а/183/165/16
П О С Т А Н О В А

іменем України

23 листопада 2016 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області: в складі головуючого судді Дубовенко І.Г., секретаря Драної В.О., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 облдержадміністрації, Державної казначейської служби, Управління праці та соціального захисту населення в м. Новомосковську про визнання протиправними дії, бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5 травня, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області знаходиться адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 облдержадміністрації, Державної казначейської служби, Управління праці та соціального захисту населення в м. Новомосковську про визнання протиправними дії, бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5 травня, відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд:

- визнати протиправними дії ОСОБА_2 соціального захисту населення ОСОБА_3 обласної державної адміністрації та ОСОБА_3 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 державної адміністрації в частині недоплати йому щорічної разової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи до 5 травня за 2016 рік;

- стягнути з ОСОБА_2 соціального захисту населення ОСОБА_3 обласної державної адміністрації на його користь недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 05 травня за 2016 рік у розмірі 8-ми мінімальних пенсій за віком, а саме 6440 грн. з урахуванням раніше виплаченої суми

- стягнути за завдані протиправні дії відповідачів солідарно у рівних співвідношеннях по 500 грн. з кожного на користь ОСОБА_1;

- встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.

Позивач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат надав заперечення в яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову, посилався на те, що відповідно до Наказу Мінсоцполітики України № 837 від 02 серпня 2016 року внесені зміни до типового положення про центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, а тому ОСОБА_3 обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат не є субєктом владних повноважень. Враховуючи, що органом соціального захисту населення районного рівня є Управління праці та соціального захисту населення в м. Новомосковську, тому вони є неналежним відповідачем.

Представник Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 облдержадміністрації, представник Державної казначейської служби, та представник Управління праці та соціального захисту населення в м. Новомосковську в судове засіданні не зявилися, про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені судом, про причини неявки суд не повідомили.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно посвідчення серії Є № 051908 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

ОСОБА_2 соціального захисту ОСОБА_3 обласної державної адміністрації № 01/1458-01-08 від 29 липня 2016 року у відповідь на звернення позивача зазначено, що йому виплачено разову грошову допомогу за 2016 рік до 5 травня відповідно до Постанови КМУ від 02 березня 2016 року № 141 в розмірі 2600 грн.

Управління соціального захисту населення є структурним підрозділом ДСГП.

Згідно письмових заперечень ОСОБА_3 обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, центр не є суб'єктом владних повноважень, тому не може бути відповідачем по справі, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Що стосується виплат, то розмір допомоги отриманої позивачем, відповідає чинному законодавству.

Згідно з ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

В даному випадку суд розглядає справу в межах позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки є інвалідом ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідченням.

Відповідачем у 2016 році позивачу була виплачена грошова одноразова допомога у розмірі 2600 гривень.

Згідно статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Тобто з урахуванням вище викладеного, визначення порядку та розмірів виплат громадянам, що мають статус ветеранів війни, делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання зазначеного закону, Кабінетом Міністрів України від 02 березня 2016 року, прийнято постанову № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Підпунктом 1 пункту 1 вказаної постанови установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент увязнення не виповнилося 14 років) вязням концентраційних таборів, ґетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин:I групи - 2975 гривень;II групи - 2600 гривень;III групи - 2310 гривень.

Фінансування виплати здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Саме в такому розмірі відповідач виплатив позивачеві разову грошову допомогу до 05 травня у 2016 року.

Крім того, з 01.01.2011 року, набув чинності Бюджетний кодекс України, частиною 2 статті 4 якого передбачено, що Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Оскільки джерелом виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня є кошти Державного бюджету України, під час її нарахування та виплати слід керуватися виключно приписами Бюджетного кодексу України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та прийнятою на його виконання постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, а також статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Із практики Європейського суду убачається, що Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Так в Рішенні від 03 червня 2014 року (Заява № 43331/12, справа "ОСОБА_4 Велікода проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення … та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Отже відповідач за вказаних обставин діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідачем виплати позивачеві проводяться саме у такому розмірі, які встановлені чинним законодавством України, тому підстав для задоволення позову - немає.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є похідними від позовних вимог щодо неправомірності дій, а тому в їх задоволенні також належить відмовити.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.159, 160, 161, 163, 167, 183-2 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 соціального захисту ОСОБА_3 обласної державної адміністрації, Центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат ОСОБА_3 облдержадміністрації, Державної казначейської служби, Управління праці та соціального захисту населення в м. Новомосковську про визнання протиправними дії, бездіяльність та стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5 травня, відшкодування моральної шкоди- відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до ОСОБА_3 апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя І.Г.Дубовенко