Справа № 810/2858/16
Суддя: Панченко Н.Д.
Дата ухвалення: 2016-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2016 року №810/2858/16

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Панченко Н.Д., розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного антикорупційного бюро України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ОС Україна» про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Національного антикорупційного бюро України, у якому з урахуванням уточнень від 12.10.2016, просить суд:

- визнати протиправною відмову Національного антикорупційного бюро України у наданні інформації на запит ОСОБА_1 від 11.04.2016;

- зобовязати Національне антикорупційне бюро України надати повну інформацію на зазначений запит, а саме: надати позивачу інформацію з яких саме запитань були дані неправильні відповіді при складанні тесту «General skills» із зазначенням наданої позивачем відповіді; надати позивачу інформацію про результати складеного позивачем ММРІ; надати позивачу відеозапис співбесіди із позивачем;

- визнати, що відмова у наданні інформації надана із порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки у ній не описаний порядок оскарження відмови.

Ухвалою суду від 12.10.2016 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «ОС Україна».

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у квітні 2016 року звернувся до відповідача з запитом на інформацію, у якому, зокрема, просив надати перелік запитань, на які ним було надано невірні відповіді під час проходження тестування на заміщення вакантної посади детектива НАБУ та результати психологічного тестування. Разом з цим, надати запитувану інформацію відповідач відмовився, про що надав листа від 19.04.2016 №01-188/12083.

Викладені у вказаному листі мотиви для відмови позивач вважає необґрунтованими та безпідставними, тому звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач позов не визнав, в обґрунтування заперечень проти позову зазначив, що запит позивача на інформацію був задоволений частково, зокрема, позивачеві були надані питання з тесту на знання законодавства, у яких позивач під час проходження конкурсу надав невірні відповіді. Водночас, що стосується інформації про результати тестування «General skills» та «MMPI», відповідач зазначив, що не має правових підстав для передачі позивачеві будь-яких елементів вказаних тестів, у тому числі окремих питань з відповідями на них, оскільки такі тести є обєктами охорони авторського права. У свою чергу власник майнових прав на такі тести на території України заборонив їх розповсюдження будь-яким третім особам.

У судове засідання, призначене на 14.11.2016 о 15:00 год., учасники процесу не зявились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від позивача 14.11.2016 надійшло клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Представник відповідача та третьої особи про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за відсутності їх уповноважених представників до суду не надходило.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що матеріали справи в достатній мірі характеризують взаємовідносини сторін, відсутність потреби у заслуховуванні свідків чи експерта, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

07 квітня 2016 року позивач звернувся до Національного антикорупційного бюро України з заявою про надання інформації, що містила такі вимоги: « 1. Пройдений мною тест на знання законодавства був оцінений у 82 бали, а тому я прошу надати мені інформацію з яких саме запитань були дані мною неправильні відповіді. 2. Пройдений мною тест General skills був оцінений у 20,75 бали, а тому я прошу надати мені інформацію з яких саме запитань були дані мною неправильні відповіді. 3. Прошу надати інформацію про результати складеного мною ММРІ. 4. Прошу надати мені відеозапис співбесіди зі мною на мою електронну пошту чи іншим чином» (а.с. 5).

Розглянувши запит позивача, Національне антикорупційне бюро України листом від 19.04.2016 №01-188/12083 надало позивачу витяг з тесту на знання законодавства у вигляді аркушів з питаннями тесту, на які позивач надав невірні відповіді.

Решту запитуваної інформації Національне антикорупційне бюро України надавати відмовилось.

В частині інформації, що стосується тесту «General skills», відповідач повідомив, що розповсюдження запитуваної позивачем інформації є неможливим, оскільки призведе до порушення авторських прав розробника тесту нерезидента «Giunti O.S. Organizzazioni Specіalі» (Італія).

В частині інформації, що стосується пройденого позивачем ММРІ, відповідач повідомив, що відповідно до наказу НАБУ від 08.09.2015 № РСВ/3-н «Про затвердження Переліку відомостей, що становлять службову інформацію у Національному антикорупційному бюро України», результати тестування ММРІ кандидатів на вакантні посади є службовою інформацією з обмеженим доступом.

Відповідач також повідомив, що немає можливості надати відеозапис співбесіди, оскільки чинним законодавством не передбачено надання інформації на інших носіях, крім аркушів паперу (сторінок).

Вважаючи, що відповідач протиправно обмежив право позивача на доступ до публічної інформації, останній звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходив з наступного.

Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI.

У розумінні статті 1 вказаного закону публічна інформація це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується, зокрема, обов'язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що запит на інформацію це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно щ частиною 1 статті Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядники інформації зобов'язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та обєктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Таким чином, праву особи на доступ до публічної інформації кореспондує обовязок розпорядника публічної інформацією надати її на відповідний запит.

Підстави для відмови у наданні інформації на відповідний запит є вичерпними.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: розпорядник інформації не володіє і не зобов'язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов'язані з копіюванням або друком; не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п'ятою статті 19 цього Закону.

Отже, розпорядник інформації має право відмовити у задоволенні запиту на інформацію у випадку коли запитувана інформація належить до інформації з обмеженим доступом.

Згідно з частиною 1 статті 6 Закону України «Про доступ до публічної інформації» інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна інформація, таємна інформація, службова інформація.

Частиною 1 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що відповідно до вимог частини другої статті 6 цього Закону до службової може належати така інформація: що міститься в документах суб'єктів владних повноважень, які становлять внутрівідомчу службову кореспонденцію, доповідні записки, рекомендації, якщо вони пов'язані з розробкою напряму діяльності установи або здійсненням контрольних, наглядових функцій органами державної влади, процесом прийняття рішень і передують публічному обговоренню та/або прийняттю рішень; зібрана в процесі оперативно-розшукової, контррозвідувальної діяльності, у сфері оборони країни, яку не віднесено до державної таємниці.

Документам, що містять інформацію, яка становить службову інформацію, присвоюється гриф «для службового користування». Доступ до таких документів надається відповідно до частини другої статті 6 цього Закону (частина 2 статті 9 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Судом встановлено, що позивач приймав участь в оголошеному Національним антикорупційним бюро України конкурсі на заміщення вакантної посади детектива, у ході якого позивач проходив тест «ММРІ» (англ.: The Minnesota Multiphasic Personality Inventory; укр.: Міннесомтський багатопромфільний опимтувальник особистості).

Результати вказаного тесту були предметом інформаційного запиту позивача.

Наказом Національного антикорупційного бюро України від 08.09.2015 №РСВ/3-н затверджено Перелік відомостей, що становлять службову інформацію у Національному антикорупційному бюро України (далі Перелік).

Відповідно до пункту 5.2 розділу V вказаного Переліку, у сфері роботи з кадрами службовою є інформація про результати здійснення психологічного діагностування, вивчення особистісних, інтелектуальних якостей кандидатів на службу у Національному бюро, психодіагностики з метою виявлення у співробітників емоційно-психічної напруженості, перевтоми, інших негативних психологічних станів.

Пунктом 1.1 Переліку встановлено, що документам, справам, виданням та іншим матеріальним носіям інформації, яка у Національному антикорупційному бюро України віднесена до категорії службової інформації надається гриф обмеження доступу «Для службового користування».

Таким чином, результати тестування «MMPI», яке проходив позивач у рамках конкурсу на зміщення вакантної посади детектива НАБУ, відносяться до інформації про результати здійснення психологічного діагностування і є інформацією з обмеженим доступом.

За цих обставин суд вважає, що відповідач правомірно відмовив позивачу у доступі до інформації, що стосується результатів «MMPI».

Щодо відмови у наданні відповіді на запит позивача в частині інформації про перелік питань тесту «General skills» (тест на загальні навики та здібності), на які позивач під час проходження конкурсу надав невірні відповіді, суд зауважує наступне.

Судом встановлено, що власником майнових прав на тест «General skills», що використовується в Національному антикорупційному бюро України при відборі кандидатів на зайняття вакантних посад, є «Giunti O.S. Organizzazioni Specialі».

Дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності тесту «General skills» на території України має ТОВ «ОС Україна» на умовах ліцензійної угоди №30/15 від 14.06.2015. Згідно пункту 2.4 ліцензійної угоди №30/15 від 14.06.2015 власником авторських прав на тест «General skills» є «Giunti O.S. Organizzazioni Speciali». Згідно пункту 2.2 та пункту 2.6 ліцензійної угоди №30/15 від 14.06.2015 ТОВ «ОС Україна» є виключним ліцензіатом тесту «General skills» на території України.

Листом від 20.07.2016 ТОВ «ОС Україна» повідомила Національне антикорупційне бюро України про обмеження доступу до будь-якої інформації з питань надання послуг при проведенні конкурсів на заміщення вакантних посад у Національному антикорупційному бюро України (а.с. 52).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про доступ до публічної інформації» конфіденційною є інформація доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб'єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.

Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Беручи до уваги, що доступ до інформації про тест «General skills», у тому числі про його окремі питання, ключі та відповіді на окремі питання є інформацією, доступ до якої обмежено юридичною особою, що має виключні майнові права на нього на території України, відмова відповідача надати перелік запитань тесту, у яких позивач надав невірну відповідь є обґрунтованою.

Суд також бере до уваги пояснення відповідача, відповідно до яких Національне антикорупційне бюро України не володіє переліком питань тесту «General skills», ключами до них та не володіє інформацією про конкретні питання, у яких кандидати на посади надають правильні або неправильні відповіді.

Як пояснив представник відповідача, за результатами проходження тестування на загальні здібності Національне антикорупційне бюро України отримує лише бали за розрізами: розуміння тексту, абстрактне, логічне, математичне мислення та загальний бал.

Одночасно з цим, відповідно до пояснень ТОВ «ОС Україна» інформація про результати тестування «General skills» та «ММРІ» на паперових та електронних носіях у ТОВ «ОС Україна» зберігається не довше, ніж протягом шести місяців. У звязку з викладеним, інформація про результати тестування позивача, у тому числі відомості щодо правильних та неправильних відповідей, була знищена, що підтверджується актом від 01.06.2016 про знищення інформації, термін зберігання якої закінчився.

Щодо вимоги позивача надати копію відеозапису співбесіди, суд назначає, що публічна інформація відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» має відповідати таким ознакам: 1) готовий продукт інформації, який отриманий або створений лише в процесі виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків, передбачених чинним законодавством; 2) заздалегідь відображена або задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація; 3) така інформація знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень або інших розпорядників публічної інформації; 4) інформація не може бути публічною, якщо створена суб'єктом владних повноважень не під час виконання суб'єктами владних повноважень своїх обов'язків; 5) інформація не може бути публічною, якщо створена не суб'єктом владних повноважень.

У разі відсутності перелічених ознак в інформації, така інформація не належить до публічної.

Отже, визначальним для публічної інформації є те, щоб вона була заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб'єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов'язків. Щодо не суб'єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.

Відповідно до Порядку проведення відкритого конкурсу для призначення на посади у Національному антикорупційному бюро України, що затверджений наказом директора Національного антикорупційного бюро України від 23.04.2015 №3-н, що діяв на момент проходження позивачем конкурсного відбору, відеозйомка співбесіди з кандидатами на заміщення вакантних посад НАБУ не здійснюється.

Беручи до уваги, що відповідач у процесі виконання покладених на нього завдань та функцій не створював публічної інформації (відеозаписів співбесід), позивачу було правомірно відмовлено у наданні такої інформації.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відмова відповідача, оформлена листом від 19.04.2016 №01-188, у наданні позивачу інформації щодо переліку питань тесту «General skills», у яких позивачем були допущені помилки; інформації щодо результатів тестування «ММРІ» та копії відеозапису співбесіди позивача є обґрунтованою, а відтак суд не вбачає підстав для визнання її протиправною та скасування.

Вимоги позивача про зобовязання відповідача надати повну інформацію на запит від 07.04.2016 є похідними від вимог про визнання протиправною та скасування відмови, оформленої листом від 19.04.2016 №01-188, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач у позовних вимогах просить надати інформацію, що не була предметом його запиту від 07.04.2016, зокрема, інформацію про перелік питань тесту «General skills», у яких позивачем були дані невірні відповіді із зазначенням наданої позивачем відповіді.

Щодо вимог позивача про визнання відмови, оформленої листом від 19.04.2016 №01-188 такою, що надана із порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки у ній не описаний порядок оскарження відмови, суд звертає увагу на наступне.

Завданням адміністративного судочинства згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, на думку суду, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до положень статті 162 Кодексу адміністративного судочинства, якою визначені повноваження адміністративного суду при вирішенні справи, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про: 1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення; 2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії; 3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій; 4) стягнення з відповідача коштів; 5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян; 6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян; 7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України; 8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд зазначає, що сама по собі констатація факту, що відмова у наданні інформації, оформлена листом від 19.04.2016 №01-188, була надана з порушенням вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки не містила визначеного вказаним законом порядку оскарження, не є ефективним захистом прав позивача, позаяк не буде мати для позивача жодного ефекту та не призведе до поновлення порушених на його думку прав.

У даному випадку суд враховує, що позивач не заперечував, що йому було відомо про його право оскаржити відмову, оформлену листом від 19.04.2016 №01-188 до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Беручи до уваги, що у наданні інформації на запит позивача відповідач відмовив правомірно, формальні недоліки відмови у задоволенні запиту на інформацію, як-то відсутність окремих реквізитів (номеру, дати тощо), чи порядку її оскарження, що не впливають на зміст відмови та мотиви, якими керувався розпорядник інформації, не можуть бути підставою для визнання відмови протиправною та зобовязання надати відповідь на запит.

За таких обставин суд не вбачає підстав для задоволення адміністративного позову у вказаній частині.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Позивач належних і достатніх доказів, які б спростували доводи відповідача, не надав.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Докази понесення таких судових витрат відповідачем у матеріалах справи відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128,159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано в установлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Панченко Н.Д.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 14 листопада 2016 року.