Справа № 460/1196/16-а, 2а-460/159/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року Справа № 876/7540/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М. І. про скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

17 березня 2016 року Яворівським районним судом Львівської області зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М. І. про визнання протиправною та скасування постанови № 0441/20908/16 в справі про порушення митних правил від 26 лютого 2016 року щодо визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 306744,21 грн.

Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову заступника начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М. І. в справі про порушення митних правил від 26 лютого 2016 року за № 0441/20908/16 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 485 МК України у вигляді штрафу розміром 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 306744,21 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - Львівською митницею ДФС, подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Частково задовольняючи позовну заяву суд першої інстанції прийшов до висновку, що митницею не доведено протиправність дій позивача та наявність в його діях складу порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та постанова митниці винесена без повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановлено, що 27 січня 2016 року стосовно ОСОБА_1 працівниками митного поста «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС було складено протокол про порушення митних правил № 0255/20910/16 за ознаками порушення, передбаченого ч. 3 ст. 470 МК України. Вказаний протокол про порушення митних правил було складено в зв'язку з перевищенням громадянином ОСОБА_1 строку доставки, встановленого ст. 95 МК України товару - автомобіля марки «MERCEDES-BENZ С200», VIN НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2, що перебуває під митним контролем до органу доходів і зборів призначення.

Відповідно до пояснень ОСОБА_1 03 листопада 2014 року близько 18 год. 31 хв. через митний пост «Краковець» Львівської митниці ДФС громадянин України ОСОБА_1 ввіз на митну територію України транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ С200», VIN НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 в митному режимі «транзит» без письмового декларування та сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті транспортних засобів, на строк, передбачений нормами ст. 95 МК України для автомобільного транспорту - 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб). В подальшому вказаний автомобіль гр. ОСОБА_1 було продано на металолом за 2000,00 гривень, установу та адресу куди було продано транспортний засіб ОСОБА_1 вказати не може. Такий продаж даного транспортного засобу здійснювався на підставі усної домовленості, за який позивач отримав готівкові кошти.

12 лютого 2016 року, під час розгляду заступником начальника Львівської митниці ДФС, протоколу про порушення митних правил № 0255/20910/16, громадянином ОСОБА_1 надано пояснення щодо причин перевищення строку доставки згаданого транспортного засобу до органу доходів і зборів призначення, і підтверджено факт продажу транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 МК України громадянам дозволяється ввозити транспортні засоби особистого користування з метою транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом.

Згідно з ст. 90 МК України, транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до ст. 284 МК України за умови дотримання вимог та обмежень, встановлених розділом V цього Кодексу, застосовується умовне повне звільнення від оподаткування ввізним митом - до товарів, поміщених у митний режим «транзит».

Згідно ст. 292 МК України: митні платежі не сплачуються у разі, якщо (відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України) щодо товарів надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв'язку з якими його надано.

Статтею 293 МК України передбачено, що особами, на яких покладається обов'язок із сплати митних платежів у разі недотримання положень цього Кодексу щодо користування та розпорядження товарами або виконання інших вимог і умов, установлених цим Кодексом для застосування митних режимів, що передбачають умовне повне або часткове звільнення від сплати митних платежів - є особи, відповідальні за дотримання митного режиму.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 МК України, у разі втрати або видачі без дозволу органу доходів і зборів товарів, що перебувають під митним контролем і переміщуються транзитом, перевізник зобов'язаний сплатити митні платежі, встановлені законом на імпорт зазначених товарів.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податків і зборів, сплати ним податків і зборів в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Сума несплачених громадянином ОСОБА_1 митних платежів, відповідно до службової записки Управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС від 29 січня 2016 № 143/13-70- 25/46-ЕП, становить 102248,07 грн. (сто дві тисячі двісті сорок вісім гривень 07 коп.).

Згідно інформації, наявної в автоматизованій системі митного оформлення «Інспектор-2006» та ЄАІС, зазначений вище транспортний засіб з митної території України станом на 12 лютого 2016 року громадянином України ОСОБА_1 не вивозився та у інший митний режим, згідно законодавства, не поміщений.

Таким чином, ОСОБА_1 у своїх поясненнях від 27 січня 2016 року вказав, що транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ С200» VIN НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2, зданий ним на металобрухт, за що він отримав 2000 грн., а відповідно підтвердив те, що порушив вимоги та обмеження, встановлені розділом V Митного Кодексу України (Глава 17. Транзит), а саме здійснив використання товарів, (автомобіль марки «MERCEDES-BENZ С200». VIN НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2) стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Відтак, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що у Львівської митниці ДФС було достатньо даних про вчинення ОСОБА_1 правопорушення передбаченого ст. 485 МК України, а тому правомірного винесено постанову від 26 лютого 2016 року за № 0441/20908/16 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбаченого ст.485 МК України.

Також суд першої інстанції в оскаржуваній постанові прийшов до висновку, що при розгляді справи про порушення митних правил (ч. З ст.470, ст. 485 МК України), позивачу не було належним чином роз'яснено положення ст.63 Конституції України, зокрема щодо дачі показань, які можуть стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні ним кримінального правопорушення чи іншого правопорушення, проте такий висновок суду суперечить матеріалам справи, оскільки в протоколі про порушення митних правил від 12 лютого 2016 року по справі № 0441/20908/16 міститься підпис ОСОБА_1 на першому аркуші протоколу про те, що йому роз'яснено права, передбачені ст. 63 Конституції України, ч. 4 ст. 494, ст. 498, ч.5 ст. 494 МК України.

Окрім того, слід зазначити, що ОСОБА_1 ввіз автомобіль марки «MERCEDES-BENZ С200» VIN НОМЕР_1 р.н. НОМЕР_2 на митну територію України в митному режимі «транзит».

Відповідно до ст. 95 МК України, строки транзитних перевезень для автомобільного транспорту становлять 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

Відповідно до ст. 90 Митного кодексу України транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між двома митними органами України або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно ст.ст. 90, 93, 102 МК України та розділу І п. 4 наказу ДМСУ від 17.11.05 № 1118 «Про затвердження Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України», даний автомобіль перебуває під митним контролем та до його переміщення повинні виконуватися наступні вимоги, а саме: перебувати у незмінному стані, крім природних змін; не використовуватися з жодною іншою метою, крім транзиту; бути доставленим у митний орган призначення до закінчення строку.

Таким чином, ОСОБА_1 повинен був на протязі десяти (п'яти) днів вивезти його за межі митної території України і використовувати лише з метою переміщення до пункту призначення. Проте автомобіль фактично був ввезений в Україну не з метою транзиту, а з метою використання на території України, а тому позивач при його ввезенні повинен був у відповідності до вимог чинного законодавства сплатити митні платежі.

Разом із апеляційною скаргою Львівською митницею ДФС заявлено клопотання про повернення судового збору у випадку зміни постанови Яворівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року чи ухвалення нового рішення.

З приводу заявленого клопотання колегія суддів апеляційного суду вважає таке обґрунтованим та зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 288 КУпАП, норми якої є спеціальними порівняно з нормами Закону України «Про судовий збір» встановлено, що особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

Отже, за подання до суду адміністративного позову про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, якою особу притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, судовий збір не сплачується у порядку та розмірах, установлених Законом України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

Встановлено, що при поданні апеляційної скарги на постанову Яворівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року Львівською митницею ДФС було сплачено судовий збір у розмірі 606,32 грн. згідно квитанції № 157 від 21 жовтня 2016 року, відтак дана сума підлягає стягненню з Державного бюджету України на користь Львівської митниці ДФС.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 41, 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС - задовольнити.

Постанову Яворівського районного суду Львівської області від 25 липня 2016 року в справі № 460/1196/16-а - скасувати та прийняти нову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - заступник начальника Львівської митниці ДФС Мірошниченко М. І. про скасування постанови - відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Львівської митниці ДФС сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 606 (шістсот шість) гривень 32 (тридцять дві) копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 06 грудня 2016 року.