Справа № 826/504/13-а
Суддя: Донець О.Є.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2016 р. м. Київ К/800/7762/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого Донця О.Є.,

суддів: Голяшкіна О.В.,

Мороза В.Ф.,

при секретарі Кальненко О.І.,

за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника Київської міської ради - ОСОБА_4, представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе» - Сікачьова С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе» - Сікачьова Сергія Миколайовича та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 на постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Армасе», про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Армасе», про визнання протиправним та скасування рішення, в якому просила :

- визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 24.12.2009 р оку № 977/3046 «Про передачу земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва».

Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 977/3046 «Про передачу земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 року постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року скасовано та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 18.03.2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 було задоволено частково. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 10.10.2013 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе» було залишено без задоволення, а постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року - без змін.

У касаційних скаргах представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе» - Сікачьов С.М. та представник ОСОБА_3 - ОСОБА_6, не погоджуючись з даними рішеннями, посилаючись на допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року та ухвалити нову постанову якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи, рішення судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 24.12.2009 року Київською міською радою прийняте рішення № 977/3046 «Про передачу земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва», згідно якого: затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва; передана фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3, за умови виконання пункту 9 цього рішення, у короткострокову оренду на 1 рік земельна ділянка площею 0,0734 га для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва за рахунок міських земель, не наданих у власність чи користування; продано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0734 га за 1405501,00 грн. (один мільйон чотириста п'ять тисяч п'ятсот одна гривня 00 копійок) для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва за рахунок земель, переданих у короткострокову оренду згідно з пунктом 2 цього рішення; затверджені умови продажу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 земельної ділянки на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва (згідно з додатком).

На виконання рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 977/3046 між Київською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 26.05.2010 року укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого Київська міська рада передала в оренду, а фізична особа - підприємець ОСОБА_3 отримала в оренду (строкове платне користування) земельну ділянку на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва розміром 0,0734 га з цільовим призначенням - для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком; кадастровий номер НОМЕР_1, строк дії договору - один рік.

24.12.2010 року між Київською міською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва розміром 0,0734 га з цільовим призначенням - для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком; кадастровий номер НОМЕР_1, вартістю 1 405 501 грн., на підставі якого остання отримала державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.06.2011 року НОМЕР_2.

Згідно із договором про поповнення статутного капіталу від 12.03.2012 року земельна ділянка внесена до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе».

ОСОБА_2, вважаючи, що порушено її права як співвласника багатоквартирного будинку № АДРЕСА_1, частина прибудинкової території якого була відчужена оскаржуваним рішенням, звернулася до суду з даним позовом в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 977/3046 «Про передачу земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі - підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва».

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі Zand v. Austria від 12.10.1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій виходили з того, що спір у цій справі є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів. На думку колегії суддів, такий висновок не ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права з огляду на нижченаведене.

Згідно із пунктом 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Ураховуючи наведене, суди дійшли помилкового висновку про те, що позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Дана правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 11.11.2014 року (справа № 21-493а14), від 10.11.2015 року (справа № 21-2319а15).

Відповідно до статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

У даній справі спір стосується не стільки правомірності рішення Київської міської ради від 24.12.2009 року № 977/3046 «Про передачу земельної ділянки та продаж цієї земельної ділянки фізичній особі-підприємцю ОСОБА_3 для будівництва, експлуатації та обслуговування дитячого кафе з дитячим майданчиком на АДРЕСА_1 у Деснянському районі м. Києва», скільки захисту права на фактичне користування земельною ділянкою, оскільки позивач вважає наявне у нього таке право порушене відповідачем.

З наведеного випливає, що спір, в основі якого лежить рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є Київська міська рада, змінити порядок та умови використання земельної ділянки, яка не була вільною і щодо якої стверджують, щомають (чи набули) право на користування її частиною, є спором про право, який у даному випадку вирішується за правилами цивільного, а не адміністративного судочинства.

Таким чином, даний спір не носить характеру публічно-правового і не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів.

За суб'єктним складом сторін та сутністю спору дана справа підлягає розгляду загальним судом у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтями 155 і 157 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, зважаючи на помилковість позиції судів попередніх інстанцій щодо наявності у переданому на вирішення суду спорі ознак публічно-правового спору, колегія суддів дійшла висновку про те, що судові рішення попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Керуючись статтями 157, 160, 167, 220, 221, 223, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Армасе» - Сікачьова Сергія Миколайовича та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 15.08.2013 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 05.02.2015 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи - ОСОБА_3, Товариство з обмеженою відповідальністю «Армасе», про визнання протиправним та скасування рішення - закрити.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути переглянута Верховним Судом України в порядку, передбаченому статтями 235 - 244 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: О.Є. Донець

О.В. Голяшкін

В.Ф. Мороз