Справа № 235/6629/16-а
Суддя: Назаренко Г. В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/235/184/16
Справа № 235/6629/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 грудня 2016 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Назаренко Г.В.

при секретарі Муханової В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними бездіяльності та рішення субєкта владних повноважень, скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії та утриматись від вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (далі Красноармійське ОУПФУ) про визнання протиправними бездіяльності та рішення субєкта владних повноважень, скасування рішення субєкта владних повноважень, зобовязання вчинити певні дії та утриматись від вчинення певних дій.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що з 10 листопада 1993 року здобула право на пенсію за віком. До лютого 2015 року перебувала на обліку в Гірняцькому районному Управлінні Пенсійного фонду України міста Макіївки.

У звязку з набранням чинності постановою КМУ від 07.11.2014р. № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, у населеному пункті, де вона мешкала, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, внаслідок чого вона, не маючи інших джерел засобів до існування, змушена була звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу Пенсійного фонду України.

З лютого 2015 року вона перебуває на обліку в Красноармійському ОУПФУ. Саме з цього часу і до березня 2016 року відповідач нараховував їй пенсію та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок № 0040-7094, відкритий на її імя в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Розмір щомісячної пенсії складає 3899 грн., і зазначена сума кожного місяця перераховувалась на зазначений рахунок.

В березні 2016 року на її картковий рахунок не була зарахована щомісячна пенсія.

Позивачка вважає, що невиплатою та неперерахуванням пенсії відповідач грубо порушує охоронювані Конституцією України та Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» права, позбавивши тим самим її єдиного джерела до існування.

На підставі наведеного позивачка просить визнати протиправною бездіяльність відповідача в невиплаті їй пенсії з березня 2016 року, визнати протиправним та скасувати рішення про призупинення (припинення) виплати їй пенсії, зобовязати відповідача поновити виплату їй пенсію, а також утриматися від подальшого призупинення виплати пенсії.

Позивачка про дату, час і місце судового розгляду повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав і суду пояснив, що відповідно до п.1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою КМУ від 23.07.2014р. № 280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Враховуючи п.2 Положення № 280, Пенсійний фонд України в своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлює Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-УП від 20.10.2014р. (далі Закон № 1706).

Згідно ст.1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (абз.1 ч.1 ст.1 в редакції Закону № 921-УШ від 24.12.2015р.).

За приписами ч.2 ст.4 Закону № 1706 підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч.2 ст.4 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 924-УШ від 24.12.2015р.).

Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону (ч.1 ст.4 зі змінами, внесеними згідно із Законом № 924-УШ від 24.12.2015р.).

У звязку з тим, що ОСОБА_4 повернулась до покинутого місця проживання, за п.3 ч.1 ст.12 Закону № 1706 є всі підстави для скасування дії довідки про облік внутрішньої переміщеної особи.

Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулась до покинутого місця постійного проживання, є дані, отримані з відповіді державних реєстрів; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування; дані, отримані в результаті обміну інформацією структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад з громадськими обєднаннями, волонтерськими, благодійними організаціями, іншими юридичними та фізичними особами.

Правомірність дій Управління в припиненні виплати пенсії ОСОБА_4 є відсутність прав на пенсійне забезпечення відповідно до законодавства України. Саме реалізація зареєстрованих внутрішньо переміщених осіб на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообовязкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту забезпечено законодавством України та прямо прописано у ст.7 Закону № 1706.

Крім того, сама ОСОБА_4 не заперечує той факт, що вона мешкає та зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Згідно розпорядження КМУ від 07.11.2014р № 1085 в редакції розпорядження КМУ від 02.12.2015р. № 1276-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, згідно з додатком 1, з якого вбачається, що м. Макіївка знаходиться на території, яка тимчасово непідконтрольна українській владі, а тому ніякі правовідносини з громадянином, який проживає на території України, не можуть бути складені.

Отже, порушень законодавства з пенсійного забезпечення відповідачем допущено не було, і представник відповідача просив відмовити позивачці в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково.

Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_5, 14.07.1926р.н., призначена пенсію за віком з 10 листопада 1993 року, що підтверджується копією дублікату пенсійного забезпечення, виданого Гірняцьким відділом соціального забезпечення 24 травня 1993 року.

Зареєстрованим місцем проживання позивачки є АДРЕСА_1.

Згідно листа Красноармійського ОУПФУ від 29.09.2016р. № 26075/02/25 ОСОБА_4, 14.07.1926р.н., з лютого 2015 року перебуває на обліку в Красноармійському ОУПФ як внутрішньо переміщена особа. Електрона пенсійна справа взята на облік з серпня 2014 року. До взяття на облік перебувала на обліку в Гірняцькому районі м. Макіївки. З березня 2016 року у звязку з невідповідністю довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виплату пенсії ОСОБА_4 тимчасово призупинено (до зясування обставин).

Згідно витягу з карткового рахунку № 0040-7094, відкритому на імя позивачки у ТВБВ № 10004/0218 філії Донецького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» за період з 01.01.2016р. по 21.09.2016р. від 21.09.2016р. № 4424 останнє безготівкове зарахування пенсії рахунок пенсії позивачці було здійснене 5 лютого 2016 року.

Довідкою Красноармійського ОУПФУ від 29.09.2016р. № 6577 також підтверджується, що востаннє позивачці виплачено пенсію у лютому 2016 року. З березня 2016 року пенсія за віком позивачці не виплачується.

Розпорядженням Крсноармійського ОУПФУ від 1 березня 2016 року ОСОБА_4 припинено виплату пенсії згідно ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» з 1 березня 2016 року.

Частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 2 ст. 5 КАС України).

Тобто, до вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи застосовується той закон, під час чинності якого вони здійснюються.

Відповідно до ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Право на судовий захист має лише та особа, яка є суб'єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів, тобто особа має довести наявність прав, свобод чи інтересів, які порушені відповідачем.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Статтею 4 Закону № 1058 встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов'язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини 3 статті 4 Закону № 1058, яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 вказаного Закону передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов'язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дає підстави зробити висновок про те, що припинення виплати пенсії можливе лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення і лише з підстав визначених ст. 49 Закону № 1058.

Видаючи розпорядження про припинення виплати пенсії позивачці, відповідач субєкт владних повноважень не мотивував належним чином підстави припинення виплати пенсії позивачці, не послався на зазначену в ст.49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» конкретну підставу такого припинення. Посилання представника відповідача як на підставу припинення виплати пенсії позивачки її виїзд на територію, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії за рішенням територіального органу Пенсійного фонду України.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач діяв всупереч вимогам ч. 2 ст. 19 Конституції України.

Згідно Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669 - VIII (із змінами і доповненнями), період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» від 07.11.2014 року № 595.

Вказаною постановою затверджено Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей (далі - Тимчасовий порядок).

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка зареєстрована у встановленому законом порядку, як особа, що перемістилася з району проведення антитерористичної операції, що підтверджується повідомленням Краснормійського ОУПФ від 12.12.2014 року № 92508669 та відповідачем не сопорюється.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що розпорядження Красноармійського ОУПФ про припинення виплати ОСОБА_4 пенсії Красноармійським ОУПФ згідно ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 1 березня 2016 року є протиправним, а тому порушені права позивачки підлягають судовому захисту шляхом зобовязання відповідача поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 1 березня 2016 року.

В судовому засіданні було встановлено, що права позивачки по невиплаті їй пенсії відповідачем були порушені шляхом видання розпорядження про припинення виплати пенсії, тобто рішення субєкта владних повноважень, у звязку з чим суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача протиправною зайво заявлені позивачкою і не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Заявлені позивачкою вимоги про зобовязання відповідача утриматись від подальшого призупинення вплати пенсії не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки заявлені до суду за відсутності порушених прав позивачки, тобто на майбутнє.

Відповідно до ст.ст.19, 46 Конституції України, ст.ст.4, 5, 8, 47, 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», ч. 2 ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, керуючись ст.ст.2, 71, 159-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Красноармійського обєднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про припинення виплати ОСОБА_4 пенсії Красноармійським обєднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області згідно ст.49 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» від 1 березня 2016 року.

Зобовязати Красноармійське обєднане управління Пенсійного фонду України Донецької області поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_4 з 1 березня 2016 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

На постанову суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного адміністративного суду через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня її проголошення з одночасним надісланням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Встановити строк для подання субєктом владних повноважень відповідачем до суду звіту про виконання постанови один місяць, перебіг якого починається з дня набрання постановою законної сили.

Вступна та резолютивна частини постанови прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 5 грудня 2016 року. Постанова у повному обсязі складена у нарадчій кімнаті 9 грудня 2016 року.

Суддя Г.В. Назаренко