Справа № 820/3488/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

15 листопада 2016 р. № 820/3488/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_3
до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області
про скасування податкових повідомлень-рішень ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить визнати нечинними та скасувати податкові повідомлення-рішення Київської обєднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області № 13-1705 від 18.01.2016р., № 12-1705 від 18.01.2016р. та № 92-1303 від 07.04.2016р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вважає оскаржувані в даній справі податкові повідомлення-рішення такими, що не відповідають приписам чинного законодавства, порушують права та законні інтереси позивача.

В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, виходячи із доводів позовної заяви.

Відповідач - Київська об'єднана державна податкова інспекція м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, у судове засідання повноважного представника не направив, про дату, час і місце судового засідання повідомлений судом належним чином, в порядку, передбаченому ст.33-35 КАС України (а.с.65).

У письмових запереченнях на позов (а.с.28-30) зазначив, що позовні вимоги позивача безпідставні, а податкові повідомлення-рішення №12-1705, №13-1705 від 18.01.2016 року та №92-1303 від 07.04.2016 року є такими, що відповідають нормам чинного законодавства, а отже підстави для їх скасування відсутні.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти нього, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів:

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач - ОСОБА_3, зареєстрована як фізична особа підприємець та згідно Свідоцтва платника єдиного податку серія Б № 427095 від 30.05.2012р. є платником єдиного податку.

Також судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належать нежитлові приміщення 1-го поверху № 2-1; 2-5 в літ «А-4» загальною площею 43,3 кв.м., розташовані у м.Харкові по вул. Сумській, 78 (реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно 01 від 04.06.2015р.) та частина нежитлової будівлі загальною площею 43 кв.м., розташованої у м. Харкові по вул. Чернишевській, 44 (реєстраційний номер 01 від 16.12.2014р.)

Згідно договору оренди приміщення № 1-А від 31.12.2014р. (а.с. 55-57) позивач передав в оренду ПТ «Ломбард «Вентал.Л», ТОВ «Компанія «Менеджмент Консалтінг» і компанія» нежитлові приміщення площею 43,3 кв.м. по вул. Сумській, 78 в м. Харкові, а згідно договору оренди приміщення № 56-А/Ч позивач надав в оренду ТОВ «Велтон.Телеком» нежитлові приміщення в нежитловій будівлі по вул. Чернишевській, 44 в м. Харкові. (а.с.58-60).

Відповідачем Київською ОДПІ м. Харкова ГУ ДФС України в Харківській області 07.04.2016р. було прийнято податкове повідомлення-рішення № 92-1303, згідно якого позивачу визначено зобовязання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 645,68 грн. Крім того, 18.01.2016р. відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення: № 12-1705, згідно якого позивачці визначено зобовязання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 320,35 грн. та №13-1705, згідно якого також визначено зобовязання з земельного податку з фізичних осіб в розмірі 4908,96 грн.

Приймаючи оскаржувані податкові повідомлення-рішення, згідно яких позивачу нараховано земельний податок в звязку із тим, що вона є власником зазначених вище обєктів нерухомості, відповідач виходив з того, що згідно п. 287.8 ст. 287 Податкового кодексу України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Обовязок зі сплати земельного податку для фізичної особи власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їх правомочностей, як то набуття статусу субєкта господарювання, діяльність якого повязана з використанням земельної ділянки або без такого.

За таких обставин відповідач виходив з того, що умовою несплати земельного податку в даному випадку за спрощеною системою оподаткування є те, що субєкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності, а можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов не встановлена.

Вирішуючи спір по суті суду зазначає, що відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визначення і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 270 Податкового кодексу України, об'єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Однак, згідно статті 42 Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент спірних правовідносин), земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись у користування об'єднанню власників.

Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Розміри та конфігурація земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначаються на підставі відповідної землевпорядної документації.

Частиною 1 статті 377 Цивільного кодексу України встановлено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

З наведених вище норм слідує, що при набутті права власності в багатоквартирному будинку на квартиру або нежитлове приміщення, право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будівля, при цьому не завжди переходить у власність власника квартири або нежилого приміщення, розташованого у в такому будинку.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України визначено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Підпунктом 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України зазначено, платники єдиного податку звільняються від обов'язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів: податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

Крім того, суд підкреслює, що податковим органом при винесенні спірних податкових повідомлень-рішень не взято до уваги обставини, що позивач є платником єдиного податку та використовує зазначені вище нежитлові приміщення в господарських цілях, зокрема, передає їх в оренду іншим субєктам господарювання.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

Статтею 86 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні (ч. 1 ст. 86); ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2 ст. 86); суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, інших субєктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Суд зауважує, що відповідно до приписів ч.2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень, обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В даній справі відповідачем, як субєктом владних повноважень, суду не надано доказів законності та обґрунтованості оскаржуваних податкових повідомлень - рішень, у той час як позивачем подано переконливі докази в обґрунтування своєї позиції, з аналізу яких судом зроблено вичерпні висновки.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 52, 55, 160-163, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Скасувати податкові повідомлення-рішення Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області №13-1705 від 18.01.2016 року, №12-1705 від 18.01.2016 року та № 92-1303 від 07.04.2016 року.

Стягнути на користь ОСОБА_3 (61024, АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Київської об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області (61002, м.Харків, вул. Чернишевська, буд.41, ).

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 21 листопада 2016 року.

Суддя Панченко О.В.