Справа № 2а-1732/11/1370
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2011-03-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2011 р. № 2а-1732/11/1370

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

за участю:

секретаря судового засідання Андрушакевич Т.В.,

представник позивача не зявився,

представник відповідача не зявився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про скасування постанови про накладення штрафу, -

в с т а н о в и в :

управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Львова звернулося до суду з адміністративним позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, в якому просить суд скасувати постанову про накладення штрафу від 19.11.2010 року ВП № 21320853.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю постанови відповідача про накладення штрафу, у звязку з добровільним виконанням позивачем рішення суду у встановлений відповідачем строк, що підтверджується відповідним розпорядженням.

Позивач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Проте, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, а тому суд ухвалив розглядати справу без участі представника позивача.

Відповідач явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце його проведення. Про причини неявки суд не повідомив, а тому, суд ухвалив розглядати справу без його участі.

Суд, зясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідачем відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2а-11407/08/1370, виданого 01.07.2009 року Львівським окружним адміністративним судом про зобовязання позивача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 невиплачену за період з 09 липня по грудень 2007 року та недоплачену з 22 травня по грудень 2008 року надбавку до пенсії, як дитині війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни»з урахуванням вже виплачених сум, про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 13.09.2010 року ВП № 21320853.

Державним виконавцем надано позивачу строк для добровільного виконання рішення суду до 20.09.2010 року, проте вказане вище рішення добровільно не виконано, у звязку з чим на позивача накладено штраф у розмірі 340 грн. 00 коп., що підтверджується постановою про накладення штрафу від 19.11.2010 року ВП № 21320853.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем на виконання рішення суду видано розпорядження від 24.12.2010 року на нарахування і виплату пенсії ОСОБА_1, яке скеровано в управління по виплаті Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, у звязку з чим вважає постанову про накладення штрафу протиправною.

Спір між сторонами виник стосовно правомірності винесення відповідачем постанови про накладення штрафу на позивача за невиконання рішення суду у встановлений строк.

Суд зазначає, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регулюється Законом України «Про виконавче провадження»від 21.04.1999 року № 606-XІV.

Щодо твердження позивача про протиправність постанови державного виконавця про накладення штрафу, суд зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, зокрема, державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в виконавчому документі, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

При цьому, норма ст. 30 вказаного Закону передбачає обовязок державного виконавця щодо невідкладного початку примусового виконання, якщо боржник у встановлений державним виконавцем строк добровільно не виконав рішення.

Суд не бере до уваги твердження позивача про виконання рішення суду, що, на його думку, підтверджується прийняттям позивачем розпорядження від 24.12.2010 року про нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, який зобовязаний за рішенням суду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 невиплачену за період з 09 липня по грудень 2007 року та недоплачену з 22 травня по грудень 2008 року надбавку до пенсії, як дитині війни, відповідно до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з урахуванням вже виплачених сум. Таким чином, суд встановив, що позивач виконав рішення суду лише частково та з порушенням строку, встановленого відповідачем для його добровільного виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 76 цього Закону, у разі невиконання без поважних причин цих вимог державний виконавець застосовує до боржника штрафні санкції чи інші заходи, передбачені законодавством, і призначає новий строк виконання. Якщо після цього, рішення не буде виконано і виконання може бути проведено без участі боржника, державний виконавець організовує виконання відповідно до повноважень, наданих йому законом, а на боржника державним виконавцем накладається штраф у сумі двократного розміру витрат на проведення виконавчих дій у порядку, встановленому частиною другою ст. 87 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд зазначає, що позивачем не доведено добровільного виконання рішення суду у строк, встановлений відповідачем. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем належним чином використано надані йому Законом України «Про виконавче провадження»права щодо накладення на боржника штрафу та винесення про це постанови, за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду, що зобовязує його виконати певні дії. Інші підстави для скасування постанови про накладення штрафу, позивачем не наводяться.

Узагальнюючи викладене вище, суд вважає, що постанова відповідача про накладення штрафу від 19.11.2010 року ВП № 21320853 прийнята у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», у звязку з чим, не вбачає підстав для її скасування.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги безпідставні та необґрунтовані, а тому адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, судові витрати зі сторін стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку заяву не було подано. Якщо було подано заяву про апеляційне оскарження, але апеляційна скарга не була подана у строк, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України, постанова набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Якщо субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 14 березня 2011 року.

Суддя Гулик А.Г.