Справа № 336/3273/16-а (2-а/336/167/16)
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

"30" листопада 2016 р. справа № 336/3273/16-а

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,

при секретарі судового засідання Яковенко О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2016 р. у справі №336/3273/16-а

за позовом ОСОБА_2

до Управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинення дій, -

встановив:

02 червня 2016 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку пенсії позивачу із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік;

- зобов'язати відповідача перерахувати позивачу пенсію за віком відповідно до ч. 2 ст. 40 ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з 26 листопада 2015 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за три останні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком (2010-2012 роки), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.

Постановою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2016 р. у задоволенні позову відмовлено. Постанова мотивована тим, що суду не доведено, що позивач сплачував за час продовження роботи страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції, позивач оскаржив її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач, зокрема, зазначив, що відповідачем при розрахунку пенсії в 2013 році було неправомірно та безпідставно взято показник середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за 2007

рік (1197,91 грн.), хоча в 2013 році мав застосовуватись показник середньої заробітної плати по Україні за 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії, тобто 2010-2012 роки (2368,7 грн.). Вперше позивачу було призначено пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького та рядового складу органів внутрішніх справ" (на сьогоднішній день - Закон України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"), котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" звернувся вперше. Крім того, після отримання права на пенсію за вислугу років позивач продовжував працювати та сплачувати у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи державного пенсійного страхування.

Перерахунок відповідачем проведений неправомірно, оскільки позивач не звертався до відповідача з заявою про переведення з одного виду пенсії на іншій, а вперше просив призначити йому пенсію за іншим Законом.

Про порушення своїх прав на отримання пенсії у збільшеному розмірі позивач дізнався 26.05.2016 року - після того як отримав лист-відповідь УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя від 26.05.2016 року №112/Б-1 з відмовою у перерахунку пенсії. Позивач скористався своїм правом досудового порядку вирішення спору та 25 травня 2016 року подав заяву про перерахунок невірно призначеної позивачу пенсії.

З урахуванням встановленого ст.99 КАС України строку звернення до суду, вимоги позивача мають бути задоволено саме з 26 листопада 2015 року.

Просить скасувати постанову суду першої інстанції та ухвалити нову про задоволення позову; стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму судових витрат, а саме: суму витрат на правову допомогу в розмірі 2600 грн.

Відповідач надіслав апеляційному суду письмові заперечення, в яких просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, що не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що з 04.03.1993 р. позивачеві було призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Відповідно до зави від 30.05.2013 р. позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування".

25.05.2016 року позивач звернувся до відповідача із завою, в якій просив перерахувати йому пенсію відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, тобто 2010-2012 pp.

Листом від 26.05.2016 року №112/Б-1 позивачу відмовлено у задоволенні заяви. Відмова мотивована тим, що при переведенні з одного виду пенсії на інший може враховуватись заробітна плата за періоди стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. При переведенні позивача з одного виду пенсії на інший був застосований показник середньої заробітної плати в галузях економіки за 2007 рік - 1197,91 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №327 від 23.04.2012 р.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову з тих підстав, що:

- позивач не надав суду документів про продовження роботи, які б підтвердили його працевлаштованість після звільнення з військової служби та отримання пенсії за вислугу років , і сплату страхових внесків за цей період роботи після призначення пенсії за вислугу років;

- позивач вперше звернувся за призначенням пенсії за віком, але суду не доведено, що позивач сплачував за час продовження роботи страхові внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообовязкового державного пенсійного страхування.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач після призначення пенсії відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" позивач продовжував працювати до 31.03.2013 року, про що свідчить довідка відповідача, копія якої знаходить в матеріалах справи (а.с.14-15). З 30.05.2013 р. позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" (а.с.11).

Відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зсх (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.

На думку відповідача, позивачу не було призначено з 30.05.2013 р. вперше пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", а переведено з пенсії за вислугою років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", тому на підставі ст.45 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 року № 327 "Про підвищення рівня соціального захисту населення" пенсію позивачу розраховано із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2007 рік (1197,91 грн.).

Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали інвалідами за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.

Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Відповідно до статті 1-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" законодавство про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, базується на Конституції України і складається з цього Закону, Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та інших нормативно-правових актів України, прийнятих відповідно до цих законів.

Згідно зі статтею 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей, які одночасно мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором.

У частині першій статті 9 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що за рахунок коштів ПФУ в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв'язку з втратою годувальника.

Частиною третьою статті 45 цього Закону встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

В постанові від 31 березня 2015 року №21-612а14 Верховний Суд України зазначив, що "частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV, однак у випадку із заявою ОСОБА_11 мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом.

Так, ОСОБА_11 було призначено пенсію відповідно до Закону №2262-ХІІ, котрий передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV він звернувся вперше. Крім того, після звільнення з органів внутрішніх справ позивач продовжував працювати та сплачував у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування."

Відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідачем не заперечується, що до 30.05.2013 р. позивачу не призначалась пенсія на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування".

Таким чином, з урахуванням висновків Верховного Суду України, викладених постанові від 31 березня 2015 року №21-612а14, колегія суддів зазначає, що з 30.05.2013 р. позивачу призначено пенсію за віком на підставі Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" вперше, отже, відповідач мав розраховувати пенсію позивачу відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто до 30.05.2013р.

Доводи суду першої інстанції стосовно роботи та сплати стразових внесків, на підставі яких він прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, не були предметом спору між сторонами. Біль того, зазначені доводи суперечать матеріалам справи, в тому числі даним з пенсійної справи позивача.

Відповідно до ч.2 ст.99 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, то для звернення до адміністративного суду встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався про рішення суб'єкта владних повноважень за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень (ч.4 ст.99 КАС України).

Посилання позивач на те, що він скористався своїм правом досудове вирішення спору колегія суддів не приймає до уваги, оскільки скаргу на лист від 26.05.2016 року №112/Б-1 дії чи бездіяльність відповідача у досудовому порядку вирішення спору позивач не подавав.

Посилання позивача на те, що про порушення його права він дізнався після отримання листа-відповіді від 26.05.2016 року №112/Б-1 колегія суддів також не приймає до уваги у звязку з тим, що про порушення права позивача на отримання пенсії у належному розмірі відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" позивач мав відомості під час щомісячного отримання пенсії ще з 2013 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в межах шестимісячного строку з дня звернення позивача до суду першої інстанції, тобто з 02 грудня 2015 року. Позов в частині вимог за період з 26 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року слід залишити без розгляду.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; висновки суду не відповідають цим обставинам, що є підставою для скасування постанови суду з ухваленням нового рішення відповідно до ст. 202 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції або Верховний Суд України, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.6 ст. 94 КАС України).

Оскільки колегія суддів дійшла до висновку про часткове задоволення позовних вимоги позивача то судові витрати, понесені позивачем підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Згідно вимог апеляційної скарги, позивач просить стягнути з Державного бюджету України на користь позивача суму витрат на правову допомогу в розмірі 2600 грн.

Згідно з частиною першою статті 87 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 87 КАС України витрати на правову допомогу належать до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною першою статті 90 КАС України витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, передбачених законом.

Враховуючи викладене, фактично понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення в адміністративній справі, витрати на правову допомогу у такій справі підлягають компенсації за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 16 КАС України для надання правової допомоги при вирішенні справ у судах в Україні діє адвокатура.

Згідно частини 1 статті 58 КАС України повноваження представників, які беруть участь в адміністративному процесі на основі договору, на здійснення представництва в суді повинні бути підтверджені довіреністю. Оригінали довіреностей або засвідчені підписом судді копії з них приєднуються судом до справи.

Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором про надання правової допомоги. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін (ч.5 ст.58 КАС України).

Згідно з абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Відповідно до частини четвертої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Зі змісту статті 30 вказаного Закону вбачається, що за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги адвокат отримує від клієнта гонорар у вигляді винагороди у формі фіксованого розміру або погодинної оплати, порядок обчислення, підстави для зміни розміру, порядок сплати та інші умови якої визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Враховуючи викладене, договір про надання правової допомоги є документом, який підтверджує домовленість між клієнтом та адвокатом щодо надання останнім послуг зі здійснення захисту, представництва тощо в обмін на визначений у такому договорі гонорар (фіксований розмір або погодинна оплата).

В той же час, відповідно до статті 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" (у редакції, чинній на момент здійснення судами розподілу судових витрат) розмір компенсації витрат на правову допомогу в адміністративних справах, в яких така компенсація виплачується суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Станом на 01.01.2016 місячний розмір мінімальної заробітної плати становив 1378,00грн. (стаття 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік").

З огляду на зазначене, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат у зв'язку з прийняттям судового рішення в адміністративній справі на користь позивача, слід врахувати встановлений статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" граничний розмір витрат на правову допомогу, який може бути компенсований стороні, на користь якої прийнято рішення в адміністративній справі, за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, який станом на 2016 рік складає не більше 551,20грн. (40% х 1378,00грн.) за годину участі особи, яка надавала правову допомогу.

На підтвердження судових витрат в сумі 2600 грн. позивач надавав суду першої інстанції розрахунок, договір про надання юридичних послуг №228 від 02.06.2016р. та копії квитанцій, оригінали яких апеляційному суду були надані для огляду.

Як вбачається з розрахунку вартості правової допомоги позивачу надано правову допомогу, яка складається з таких послуг:

- консультація клієнта з питання перерахунку пенсії за віком - 0,5 год. - 100,00 грн. (квитанція від 25.05.2016 року);

- складання заяви до УПФУ в Шевченківському районі м. Запоріжжя з питання перерахунку пенсії за віком - 0,5 год. - 100,00 грн. (квитанція від 25.05.2016 року);

- проведення розрахунку пенсії за віком - 0,5 год. - 100 грн. (квитанція від 02.06.2016 року);

- ознайомлення з нормативно-правовою базою з питання клієнта - 1 год. - 300 грн. (квитанція від 02.06.2016 року);

- складання адміністративного позову з питання перерахунку пенсії за віком - 1 год. - 500 грн. (квитанція від 02.06.2016 року);

- участь у судовому засіданні - 1 год. - 500 грн. (квитанція від 29.06.2016 року);

- участь у судовому засіданні - 1 год. - 500 грн. (квитанція від 29.07.2016 року);

- участь у судовому засіданні - 1 год. - 500 грн. (квитанція від 01.08.2016 року).

Відповідно до п.3.1. та 3.3. договору про надання юридичних послуг №228 від 02.06.2016р. вартість послуг за цим договором складає суму у розмірі 50% від відсудженої компенсації грошових коштів при перерахунку та виплаті основної пенсії за невиплачений період, що відповідає умовам додаткової угоди, яка є невід'ємною частиною даного договору і має рівну з ним юридичну силу; виконання послуги та її оплата підтверджується актом виконаних робіт, якій підписується сторонами або їх уповноваженими представниками.

Як вбачається з матеріалів справи, адвокат ОСОБА_3, з яким позивачем було укладено договір про надання юридичних послуг №228 від 02.06.2016р., участь у судових засіданнях не приймав. Також в матеріалах справи відсутні акти виконаних робіт, які підтверджують надання позивачу послуг, та додаткова угода до договору №228 від 02.06.2016р. Позов та інші заяви у справі підписані особисто позивачем.

В суді першої інстанції в якості представника позивача приймав участь ОСОБА_1, повноваження якого належним чином підтверджені не були та відомості про його співпрацю з адвокатом ОСОБА_3 в справі відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для відшкодування заявлених позивачем судових витрат в сумі 2600 грн.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 12.09.2016 р. у справі №336/3273/16-а скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя щодо розрахунку пенсії ОСОБА_2 з 02 грудня 2015 року із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України, за 2007 рік.

Зобов'язати управління Пенсійного фонду України в Шевченківському районі м. Запоріжжя здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії за віком відповідно до ч.2 ст.40 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) у середньому на одну застраховану особу в цілому в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2010-2012 роки), з урахуванням раніше отриманої пенсії, з 02 грудня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відшкодуванні судових витрат.

Позов ОСОБА_2 в частині вимог за період з 26 листопада 2015 року по 01 грудня 2015 року залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку, визначеному ст.212 КАС України.

Головуючий суддя: О.М. Панченко

Суддя: С.М. Іванов

Суддя: В.Є. Чередниченко