Справа № 569/12599/16-а
Суддя: Першко О.О. О. О.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.12.2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області у складі:

головуючого - судді Першко О.О.,

секретар Корнійчук В.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області (надалі відповідач)про визнання протиправною бездіяльності відповідача, що полягає у відмові надати йому статус реабілітованого відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та зобовязати відповідача надати йому такий статус.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що листом від 08 вересня 2016 року №537/04-12/666р відповідач відмовив йому у наданні статусу реабілітованого відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки вона винесена всупереч нормам чинного законодавства, без належної оцінки наведеним ним фактам про те, що його з політичних мотивів було необґрунтовано засуджено військовим командуванням, увязнено, піддано жорстоким репресіям та катуванням.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, оскільки реабілітація жертв політичних репресій, відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» охоплює період, який стосується осіб репресованих у 30-40-х і на початку 50-х років. Також, достатніх доказів того, що позивач є реабілітованим він Комісії з питань поновлення прав реабілітованих не надав, довідки від правоохоронних органів відповідно до статті 7 вказаного Закону також надано не було.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29 липня 2016 року позивач звернувся до Комітету у справах ветеранів, учасників бойових дій, учасників антитерористичної операції та людей з інвалідністю щодо сприяння у встановленні йому статусу реабілітованого відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

08 серпня 2016 року вказане звернення було направлено Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області з проханням перевірити наявність правових підстав щодо визнання позивача особою, реабілітованою відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» та, у разі наявності підстав для встановлення відповідного статусу, надати заявнику всебічну допомогу в одержанні необхідних документів.

08 вересня 2016 року за вих.№537/04-12/666р відповідач листом повідомив позивача про розгляд його звернення та відсутність підстав для встановлення йому статусу реабілітованого відповідно до статті 1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Відмова в наданні статусу мотивована тим, що реабілітація жертв політичних репресій, відповідно до вказаного Закону, охоплює період, який стосується осіб репресованих у 30-40-х і на початку 50-х років. Із поданих позивачем документів вбачалося, що його, курсанта 4 курсу Вищого військово-політичного училища у вересні 1984 року було направлено до психіатричної лікарні та за постановою вищої військово-лікувальної комісії визнано непридатним до військової служби та знято з військового обліку. Дані факт не дають можливості вважати ОСОБА_1 засудженим, або підданим репресіям за умов, які визначені статтею 1 вказаного Закону.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Як слідує з преамбули Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», який введений в дію з 08 травня 1991 року, відмічаючи, що частину осіб, репресованих у 30-40-х і на початку 50-х років, уже поновлено в правах на підставі законодавства Союзу РСР, Верховна Рада України вважає, що реабілітація жертв політичних репресій повинна охоплювати увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності цим Законом і поширюватись на осіб, необґрунтовано засуджених за цей час судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Згідно статті 1 вказаного Закону підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру.

Таким чином, посилання відповідача на те, що реабілітація жертв політичних репресій, відповідно до вказаного Закону, охоплює період, який стосується осіб репресованих у 30-40-х і на початку 50-х років, та не включає 1984 рік, є безпідставним, оскільки реабілітація жертв політичних репресій охоплює увесь період після 1917 року до моменту набрання чинності цим Законом - 08 травня 1991 року.

Також відповідачем вказано, що ОСОБА_1 у вересні 1984 року було направлено до психіатричної лікарні, однак дані факти не дають можливості вважати, що він був засуджений, або підданий репресіям за умов, які визнанні статтею 1 вказаного Закону, однак відповідачем не враховано, що підлягають реабілітації також особи, щодо яких з політичних мотивів застосовано примусові заходи медичного характеру. Дане питання не було жодним чином досліджено відповідачем.

Окрім того, суд звертає увагу, що як слідує з Положення про комісії районної ради з питань поновлення прав реабілітованих, затвердженого рішенням Рівненської районної ради Рівненської області від 17 березня 2016 року №135 головним завданням комісії є вирішення питань, повязаних з установленням факту розкуркулення, адміністративного виселення з відшкодуванням матеріальних збитків і виплатою грошової компенсації реабілітованим, які відбували покарання у вигляді позбавленні волі або примусового поміщення до лікувальних закладів, поновлення житлових та інших прав громадян, реабілітованих відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». Комісія відповідно до покладених на неї завдань подає допомогу громадянам в одержанні необхідних документів у зв'язку з реабілітацією та вирішує інші питання, повязані з поновленням прав реабілітованих громадян.

Отже, на думку суду, так як відповідач, відмовляючи позивачу у встановленні йому статусу реабілітованого прийняв рішення без дослідження і врахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, з підстав, які не передбачені Законом України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», має місце наявність порушених прав позивача в частині необґрунтованої відмови у наданні відповідного статусу, яку слід визнати протиправною.

Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про зобовязання відповідача надати йому статус реабілітованого суд вважає її передчасною. В даному випадку для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, враховуючи, що відмова Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області від 08 вересня 2016 року винесена з порушенням норм чинного законодавства, без дослідження і врахування усіх обставин справи ОСОБА_1 суд вважає можливим вийти за межі позовних вимог та зобовязати відповідача повторно розглянути питання щодо встановлення позивачу статусу реабілітованого, з вирішенням цього питання на підставі вимог Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», що буде належним захистом прав позивача.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, приходить до висновку, що доводи відповідача спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права. Протилежного відповідач не довів, а тому суд задовольняє позов частково з наведених вище мотивів.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 71, 160-163, 186 КАС України суд,

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання вчинити діїзадовольнити частково.

Визнати протиправною відмову Комісії з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області від 08 вересня 2016 року щодо відмови у встановленні ОСОБА_1 статусу реабілітованого відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

Зобовязати Комісію з питань поновлення прав реабілітованих Рівненської районної ради Рівненської області повторно розглянути питання щодо встановлення ОСОБА_1 статусу реабілітованого відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», з вирішенням цього питання на підставі вимог Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні».

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення постанови суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду виготовлено 09 грудня 2016 року.

Суддя О.О. Першко