Справа № 820/2733/16
Суддя: Панченко О.В.
Дата ухвалення: 2016-10-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

17 жовтня 2016 р. № 820/2733/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Панченко О.В.

при секретарі судового засідання - Самігулліній К.В.

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3
про накладення адміністративного арешту на рахунки,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Індустріальна об'єднана державна податкова інспекція м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд накласти адміністративний арешт на кошти на відкритих банківських рахунках фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_1).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Індустріальної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області №259 від 14.04.2016 року на підставі плану-графіку проведення перевірок на ІІ квартал 2016 року призначено проведення документальної планової перевірки ФОП ОСОБА_3 Копія наказу №259 від 14.04.2016 року на проведення перевірки, письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки від 19.04.2016 р. №1747 та запит про надання документів від 19.04.2016 року №1746/Т/20-36-13-05-14 направлені на адресу відповідача. При виході співробітників ОДПІ на перевірку, за місцем проживання ФО-П ОСОБА_3 не встановлено, а за місцем здійснення підприємницької діяльності відповідача остання для отримання наказу та направлення на проведення перевірки не з'явилась. На думку позивача, своїми діями ФО-П ОСОБА_3 відмовилась від проведення перевірки, що відображено в актах про неможливість ознайомлення та підписання направлень на проведення документальної планової виїзної перевірки №266/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 29.04.2016 р., №277/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 06.05.2016 р. та №290/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 12.05.2016 року. Вказані дії відповідача дають контролюючому органу право на звернення до суду з позовом щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться у банку.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав доводи позовної заяви та просив прийняти рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3, позов не визнав.

У письмових запереченнях на позов (а.с. 43-48) зазначив, що не погоджується з позовними вимогами, вважає їх необґрунтованими та незаконними. Так, податковим органом при призначенні перевірки допущено ряд порушень податкового законодавства, зокрема, наказ на проведення перевірки та повідомлення №1747 від 19.04.2016 року, які надіслані на адресу ФО-П ОСОБА_3 не були завірені належним чином, а перелік документів, що містилися у вимозі про надання документів для перевірки виходили за межі предмету перевірки, тому у податкового органу не було підстав для звернення до суду з позовом про накладення адміністративного арешту на рахунки.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доходи заперечень та просив суд прийняти рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Суд, вивчивши доводи позову та заперечень проти заявлених вимог, заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідач Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), зареєстрований в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців як суб'єкт господарювання 22.06.2012 року, №0141996. (а.с.8).

Перебуває на обліку як платник податків та зборів в Індустріальній об'єднаній державній податковій інспекції м.Харкова Головного управління ДФС у Харківській області з 25.06.2012 року, №63515. (а.с.8). Заборгованості зі сплати податків та зборів ФО-П ОСОБА_3 не має.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що відповідачем - Індустріальною об'єднаною державною податковою інспекцією м. Харкова Головного управління ДФС у Харківській області, 14.04.2016 року згідно плану-графіку проведення комплексних документальних перевірок суб'єктів господарювання на 2 квартал 2016 року був виданий наказ №259 "Про проведення планової виїзної документальної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 (п.н.) з питань правильності обчислення, повноти і своєчасності сплати податку з доходів фізичних осіб, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 року тривалістю 10 робочих днів. (а.с.14).

20.04.2016 року ОДПІ засобами поштового зв'язку відповідачу надіслано копію наказу №259 від 14.04.2016 року, повідомлення із зазначенням дати початку проведення перевірки №1747 від 19.04.2016 року та запит про надання документів №1746/Т/20-36-13-05-14 від 19.04.2016 року. (а.с.14-17).

У відповідь відповідач направив на адресу Індустріальної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області лист №28/04/16-1 від 28.04.2016 року (вх.№12671/10 від 29.04.2016 року), в якому повідомив, що відмовляє в допущені посадових осіб до проведення перевірки, оскільки наказ на проведення перевірку видано з порушенням вимог ст.ст. 78, 81 Податкового кодексу України та зазначив, про порушення ОДПІ 10-ти денного терміну попередження платника податків про початок проведення перевірки. (а.с.20-24).

29.04.2016 року співробітниками Індустріальної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області був здійснений вихід за місцем реєстрації ФО-П ОСОБА_3: АДРЕСА_1, під час якого встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації. За результатом виходу складено акт щодо неможливості ознайомлення та підписання направлень для проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (п.н.) за період 01.01.2014-31.12.2015 р. №266/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 29.04.2016 року. (а.с.9).

06.05.2016 року ревізорами-інспекторами здійснено вихід за місцями здійснення підприємницької діяльності відповідача, на торгівельні точки, розташовані за адресою: м.Харків, пр.-т 50-річчя ВЛКСМ, буд.32/186 В. Під час даного виходу встановлено, що на торгівельній точці знаходиться лише реалізатор продукції, який не уповноважений на представництва інтересів ФО-П ОСОБА_3 За результатом виходу складено акт щодо неможливості ознайомлення та підписання направлень для проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (п.н.) за період 01.01.2014-31.12.2015 р. №277/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 06.05.2016 року. (а.с.10).

12.05.2016 року співробітниками Індустріальної ОДПІ м.Харкова ГУ ДФС у Харківській області повторно здійснено вихід за місцем реєстрації ФО-П ОСОБА_3 (АДРЕСА_1), під час якого також встановлено відсутність відповідача за місцем реєстрації. За результатом виходу складено акт щодо неможливості ознайомлення та підписання направлень для проведення документальної планової виїзної перевірки ФОП ОСОБА_3 (п.н.) за період 01.01.2014-31.12.2015 р. №290/20-36-13-05-11/НОМЕР_1 від 12.05.2016 року. (а.с.11).

Розцінюючи вищеописану поведінку платника податків як відмову в допуску до перевірки контролюючого органу, позивач звернувся з позовом про накладення адміністративного арешту на рахунки.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що статтею 19 Конституції України передбачено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок накладення адміністративного арешту на майно платника податків регулюється ст.94-95 Податкового кодексу України.

Згідно пункту 94.1 та 94.2 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Адміністративний арешт майна платника податків відповідно до пункту 94.10 статті 94 Податкового кодексу України накладається за рішенням керівника органу державної податкової служби, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом. Натомість арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Жодного рішення податковий орган в такому разі не приймає.

Згідно п.п. 20.1.17 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Крім цього, згідно п.п. 20.1.16 п. 20.1 ст. 20 ПК України, органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо зупинення видаткових операцій на рахунках платника податків шляхом накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, та зобов'язання такого платника податків виконати законні вимоги податкового керуючого, передбачені цим Кодексом, у разі, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом.

Отже, зазначеними нормами чітко передбачено, що право податкового органу на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності платника податків виникає лише в разі, якщо платник податків перешкоджає виконанню податковим керуючим повноважень, визначених цим Кодексом, або якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Крім виключного переліку обставин, за наявності яких у податкового органу виникає право на звернення до суду з позовом про накладення арешту на кошти, ПК України закріплено також особливий порядок накладення такого арешту.

Зазначене зумовлене тим, що адміністративний арешт майна (складовою якого є в тому числі кошти платника податків), у відповідності до ст. 94 Податкового кодексу України, є винятковим способом забезпечення виконання платником податків своїх податкових зобов'язань.

У відповідності до п.п. 94.4 ст. 94 ПК України, арешт може бути накладено органом державної податкової служби на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Натомість, відповідно до абз. 2 п.п. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду.

Відповідно до п. п. 7.1, 7.3 розділу 7 Порядку застосування адміністративного арешту майна платника податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 1398 від 07.11.2011 р., зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 04.01.2012 р. за № 9/20322, арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення органу державної податкової служби до суду. Для застосування арешту коштів на рахунку платника податків орган державної податкової служби подає до суду позовну заяву у порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Отже, з аналізу наведених вище норм вбачається, що, на відміну від арешту майна платника податків, який застосовується за рішенням керівника податкового органу, реалізація права податкового органу на застосування арешту коштів платника податків здійснюється виключно шляхом безпосереднього звернення до адміністративного суду з позовом про накладення арешту на кошти на рахунках платника податків - в день прийняття керівником податкового органу відповідного рішення про накладення арешту на майно платника податку.

При цьому, арешт коштів на рахунку платника є різновидом адміністративного арешту, а тому підстави для його застосування, визначені п. 94.2 ст. 94 ПК України, є загальними як для арешту майна, так і для арешту коштів платника податків.

Так, відповідно до п.п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України, арешт майна може бути застосований органами державної податкової служби лише за наявності обставин, вичерпній перелік яких наведено у п.п. 94.2.1-94.2.7 п. 94.2 ст. 94 ПК України, а саме, якщо з'ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб органу державної податкової служби; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, торгові патенти, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків в органі державної податкової служби, якщо така реєстрація є обов'язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що адміністративний арешт коштів на рахунках платника податків може бути застосовано судом за позовною заявою податкового органу лише за умови:

- наявності однієї з обставин, визначених п.п. 94.2.1-94.2.7 п. 94.2 ст. 94 ПК України;

- наявності рішення керівника податкового органу про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 20.1 статті 20 ПК України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.

Враховуючи те, що копія наказу про проведення перевірки, повідомлення про початок проведення перевірки та запит про надання документів надійшли на адресу позивача з порушенням строку, встановленого ст.78 Податкового кодексу України та беручи до уваги, що ОДПІ не відреагувало належним чином на зауваження ФО-П ОСОБА_3 про приведення надісланих матеріалів в порядок, встановлений чинним законодавством, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Звертаючись до суду з цим адміністративним позовом, який містить позовну вимогу про накладення арешту на розрахункові рахунки відповідача позивачем не надано суду доказів наявності жодної з перелічених вище умов, за яких суд мав би підстави прийняти рішення про застосування арешту розрахункових рахунків відповідача, а також наявності підстав, що надають позивачу право на звернення до суду із зазначеним позовом.

Розв'язуючи спір суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

За викладених обставин, суд доходить висновку про відсутність підстав для накладення арешту кошти та інші цінності відповідача.

Керуючись ст.ст. 11, 12, 51, 71, ст. 158, ст. 159, ст. 160, ст. 161ст. 162, ст. 163, ст. 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Індустріальної об'єднаної державної податкової інспекції м. Харкова Головного управління ДФС України у Харківській області до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про накладення адміністративного арешту на рахунки - залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили згідно з ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова чи ухвала суду не набрала законної сили.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду згідно з ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: шляхом подачі через Харківський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня її проголошення (у разі застосування судом ч. 3, ст. 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні з дня отримання копії постанови, у разі повідомлення субєкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього Кодексу, про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення пятиденного строку з моменту отримання субєктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду) апеляційної скарги з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлений 24 жовтня 2016 року.

Суддя Панченко О.В.