Справа № 2а-15500/12/2670
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" листопада 2016 р. м. Київ К/800/60937/13

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Олендера І.Я.

за участю: секретаря Шевчук П.О.,

представника відповідача Панасюк Ю.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 у справі №2а-15500/12/2670 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» до Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Заслухавши доповідь судді Шипуліної Т.М., пояснення представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2013, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» до Державної податкової інспекції у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення від 23.05.2012 № та від 28.08.2012 №.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2013 скасовано та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» 04.12.2013 звернулось з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, який ухвалою від 09.12.2013 прийняв її до свого провадження.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати судове рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2013.

В обґрунтування своїх вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» посилається на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема, підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.4 статті 144, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України

Перевіривши матеріалами справи наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Державною податковою інспекцією у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби проведена документальну планову виїзну перевірку Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2009 по 31.12.2011.

Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України, в результаті чого ним занижено податок на прибуток за 2011 рік на загальну суму 529587,00грн.

За результатами перевірки Державною податковою інспекцією у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби складено акт від 10.05.2012 №147/22-30/35442539 та прийнято податкове повідомлення-рішення від 23.05.2012 №, яким позивачу визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток фінансових установ у розмірі 529587,00грн., у тому числі 529587,00грн. - основний платіж.

Рішення Державної податкової служби у місті Києві від 03.08.2012 №4784/10/12-114 податкове повідомлення-рішення від 23.05.2012 № залишене без змін, додатково збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на 134147,69грн., у зв'язку з чим Державною податковою інспекцією у Подільському районі міста Києва Державної податкової служби прийнято податкове повідомлення-рішення від 28.08.2012 №, яким визначено грошове зобов'язання з податку на прибуток фінансових установ у розмірі 134147,69грн., у тому числі 134147,69грн. - основний платіж.

Фактичною підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень став висновок податкового органу про безпідставне включення позивачем до складу витрат витрат на поліпшення програмного забезпечення за господарськими операціями з Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» в порушення вимог підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України та з огляду на те, що до перевірки не було надано договір від 02.07.2008 №3/07-ІТП з контрагентом.

Відповідно до підпункту 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема: витрати на придбання, виготовлення, будівництво, реконструкцію, модернізацію та інше поліпшення основних засобів та витрати, пов'язані з видобутком корисних копалин, а також з придбанням (виготовленням) нематеріальних активів, які підлягають амортизації згідно зі статтями 144 - 148 цього Кодексу, з урахуванням пунктів 146.11 і 146.12 статті 146 та пункту 148.5 статті 148 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 146.12 статті 146 Податкового кодексу України сума витрат, що пов'язана з ремонтом та поліпшенням об'єктів основних засобів, у тому числі орендованих, у розмірі, що не перевищує 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів на початок звітного року, відноситься до витрат того звітного податкового періоду, в якому такі ремонт та поліпшення були здійснені.

Як встановлено судом першої інстанції, між позивачем (Замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» (Виконавець) укладено договір від 02.07.2008 №13/07-ІТП про надання інформаційно-технічних послуг, згідно якого Замовник в порядку та на умовах, визначених цим Договором, дає завдання, а Виконавець зобов'язується за плату, в обсязі та на умовах, визначених цим Договором, надавати Замовнику відповідно до його завдання інформаційно-технічні послуги із обслуговування серверних платформ та інформаційно-обчислювальної системи Замовника з метою забезпечення діяльності останнього у відповідності з встановленими вимогами.

При цьому, вказаний вище договір про надання інформаційно-технічних послуг від 02.07.2008 був помилково зареєстрований в автоматизованій системі документообігу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» під реєстраційним номером №13/07-ІТП. Проте в системі податкового та бухгалтерського обліку контрагента позивача такий договір був зареєстрований під іншим номером - №3/07-ІТП.

Фактичне виконання господарських операцій відповідачем в акті перевірки не заперечувалося, податковим органом питання щодо реальності господарських операцій між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК «Контрактовий дім» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ізі Софт» в цілому не досліджувалися, а виявлене правопорушення було кваліфіковане як порушення вимог підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України.

В той же час, суд першої інстанції також встановив, що надання послуг з сервісного обслуговування (оновлення) по суті операцій не пов'язане з поліпшенням програмного забезпечення, не призводить до зростання майбутніх економічних вигод, та здійснюється виключно для підтримання робочого стану програмно-технічних комплексів самообслуговування, в тому числі системи приймання платежів, системи безпеки та зберігання інформації на серверах.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що порушення позивачем вимог підпункту 139.1.5 пункту 139.1 статті 139, пункту 144.1 статті 144, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України у спірних правовідносинах допущено не було, у зв'язку з чим спірні податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволені позовних вимог суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було дотримано вимоги щодо документального підтвердження спірних сум витрат.

Проте, суд касаційної інстанції не може визнати законним і обґрунтованим судове рішення суду апеляційної інстанції.

Так, відповідно до вимог статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частиною першою статті 138 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропущення строку для звернення до суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 206 Кодексу адміністративного судочинства України ухвала суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з мотивувальної частини із зазначенням встановлених судом апеляційної інстанції обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має з'ясовувати всі обставини, на які посилаються позивач та відповідач в обґрунтування своїх позицій, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи, а також наводити в судовому рішенні мотиви врахування чи неврахування тих и інших обставин.

Натомість, суд апеляційної інстанції скасовуючи постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.05.2013 не дослідив питання щодо підстав нарахування грошового зобов'язання позивачу, не вказав з якими висновками суду першої інстанції він не погоджується та які саме докази та обставини яким чином спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, судом апеляційної інстанції вимоги процесуального законодавства щодо безпосереднього, всебічного, повного та об'єктивного дослідження обставин справи виконано не було, що і потягло за собою прийняття судового рішення, яке не відповідає вимогам статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України щодо законності та обґрунтованості судового рішення.

Оскільки, відповідно до статті 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суду апеляційної інстанції слід врахувати викладене, всебічно і повно з'ясувати та перевірити всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, встановити дійсні права і обов'язки сторін, і в залежності від встановленого правильно застосувати норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та прийняти законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 160, 210, 220, 221, 223, 227, 230, 231, частиною п'ятою статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Контрактовий дім» задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28.11.2013 у справі №2а-15500/12/2670 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Головуючий: __________________ Т.М. Шипуліна

Судді: __________________ Л.І. Бившева

__________________ І.Я. Олендер