Справа № 2а-4556/10/1670
Суддя: С.С. Бойко
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокум. ПолтаваСправа № 2а-4556/10/1670

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Бойка С.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Лайко О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" до Гадяцької об'єднаної державної податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області про скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" звернулось до суду з позовом до Гадяцької об'єднаної державної податкова інспекція Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Лохвицької МДПІ від 11 травня 2010 року №/0, від 15 липня 2010 року №/1, від 17 вересня 2010 року №/2, від 11 травня 2010 року №/0, від 15 липня 2010 року №/1, від 17 вересня 2010 року №/2 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 960 190,00 грн. (у тому числі за березень 2009 року на 156 748,00 грн., за липень 2009 року на 196 343,00 грн., за серпень 2009 року на 194 587,00 грн., за листопад 2009 року на 412 512,00 грн.) /з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 25.10.2010/.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за умовами зовнішньоекономічних контрактів, з метою використання в господарській діяльності, позивачем на митну територію України було ввезене обладнання. При митному оформленні ввезення, грошовими коштами сплачений податок на додану вартість з митної вартості обладнання і суми сплаченого податку на додану вартість віднесені позивачем до складу податкового кредиту підприємства у відповідності до вимог підпункту 3.1.2 пункту 3.1 статті 3, підпункту 7.3.6, пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". За наведеного, позивач вважає спірні податкові повідомлення-рішення такими, що винесені Лохвицькою МДПІ в порушення вимог Закону України "Про податок на додану вартість" і, відповідно, такими, що підлягають скасуванню.

Представник позивача в ході судового розгляду справи позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з тих підстав, що ТОВ "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплачені при ввезенні на митну територію України обладнання за договорами оренди, так як оперативний лізинг (оренда) господарська операція фізичної або юридичної особи, що не передбачає відповідно до договору оперативного лізингу (оренди) передання орендарю майна на праві власності. Відповідно вважає податкові повідомлення-рішення Лохвицької МДПІ правомірними, винесеними у відповідності до вимог Закону України "Про податок на додану вартість". Просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" зареєстроване 08 лютого 2008 року Лохвицькою районною державною адміністрацією, взято на податковий облік в органах державної податкової служби 09.02.2008 за №10, станом на 26.04.2010 перебувало на обліку в Лохвицькій міжрайонній державній податковій інспекції. На момент виникнення та реалізації спірних відносин Товариство було платником податку на додану вартість відповідно до свідоцтва від 14 лютого 2008 року №100098624, виданого Лохвицькою МДПІ.

У період з 09 березня 2010 року по 19 квітня 2010 року, на підставі направлень від 09.03.2010 №53 та від 06.04.2010 №95, виданих Лохвицькою МДПІ, ОСОБА_3 - головним державним податковим ревізором-інспектором відділу податкового контролю юридичних осіб Лохвицької МДПІ, інспектором податкової служби І рангу, ОСОБА_4 старшим державним податковим інспектором відділу економічного аналізу та прогнозування надходжень Лохвицької МДПІ, інспектором податкової служби ІІ рангу, ОСОБА_5 - головним державним податковим ревізором-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Лохвицької МДПІ, інспектором податкової служби І рангу, ОСОБА_6 старшим державним податковим ревізором-інспектором відділу оподаткування фізичних осіб Лохвицької МДПІ, інспектором податкової служби ІІ рангу, ОСОБА_7 начальником відділу економічного аналізу та прогнозування надходжень Лохвицької МДПІ, радником податкової служби ІІІ рангу проведено планову виїзну документальну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" () з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 по 30.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2008 по 30.12.2009.

За результатами даної перевірки Лохвицькою МДПІ складений акт від 26.04.2010 №137/23/35665790, у висновках якого відповідачем зроблений висновок про порушення платником податку, зокрема, вимог:

- пункту 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.2, 7.7.7 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого завищено податок, що підлягає бюджетному відшкодуванню всього у сумі 1048950,00 грн., у тому числі за березень 2009 року у сумі 156748,00 грн., за липень 2009 року у сумі 196343,00 грн., за серпень 2009 року у сумі 194587,00 грн., за листопад 2009 року у сумі 501272,00 грн.;

- пункту 4.2 статті 4, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 4958846,00 грн., у тому числі за грудень 2008 року у сумі 780020,00 грн., за квітень 2009 року у сумі 333964,00 грн., за травень 2009 року у сумі 301111,00 грн., за червень 2009 року у сумі 687343,00 грн., за вересень 2009 року у сумі 325755,00 грн., за листопад 2009 року у сумі 2518953,00 грн., за грудень 2009 року у сумі 11700,00 грн.

У зв'язку із встановленням в ході проведення планової виїзної перевірки порушення вимог податкового законодавства, Лохицькою МДПІ сформовано податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2010 року №/0, яким визначене податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в розмірі 4958846,00 грн. за основним платежем, штрафної санкції в розмірі 2479423,00 грн., а всього на суму 7438269,00 грн. та податкове повідомлення-рішення від 11 травня 2010 року №/0, яким зменшено бюджетне відшкодування з податку на додану вартість на суму 1048950,00 грн.

Не погодившись із визначенням податковим органом суми податкових зобов'язань з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) та зменшення бюджетне відшкодування з податку на додану вартість, також застосуванням штрафних санкцій, ТОВ "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" оскаржило податкові повідомлення-рішення від 11 травня 2010 року №/0, від 11 травня 2010 року №/0 в апеляційному порядку.

За наслідками апеляційного оскарження зазначених податкових повідомлень-рішень, скарги підприємства залишені без задоволення, податкові повідомлення-рішення без змін.

На підставі пункту 5.3 статті 5 Наказу Державної податкової адміністрації України від 21 червня 2001 року №253 "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових повідомлень платникам податків та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій", з метою доведення до платника податків граничного строку сплати податкового зобов'язання, зазначеного в раніше надісланому податковому повідомленні, Лохвицькою МДПІ сформовані податкові повідомлення-рішення від 15.07.2010 №/1, яким визначене податкове зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт послуг) в розмірі 4958846,00 грн. за основним платежем, штрафної санкції в розмірі 2479423,00 грн., а всього на суму 7438269,00 грн. та від 15.07.2010 №/1 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 960 190,00 грн. (у тому числі за березень 2009 року на 156 748,00 грн., за липень 2009 року на 196 343,00 грн., за серпень 2009 року на 194 587,00 грн., за листопад 2009 року на 412 512,00 грн.).

Позивачем подано до ДПА у Полтавській області повторну скаргу на згадані вище податкові повідомлення-рішення. Рішенням від 15.09.2010 №2323/10/25-016 ДПА у Полтавській області залишила без змін податкові повідомлення-рішення Лохвицької МДПІ, а повторну скаргу без задоволення, у зв'язку з чим контролюючим органом сформовані податкові повідомлення-рішення від 17 вересня 2010 року №/2, від 17 вересня 2010 року №/2.

ТОВ "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" не погодившись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями звернулось із позовною заявою про їх скасування.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що на виконання договору підряду від 09 січня 2009 року №UA/DRL/CON/001А, укладеного позивачем із Товариством з обмеженою відповідальністю "Сайпем Україна" про виконання робіт з буріння, опробування, завершення, консервування або заглушення і ліквідації свердловини на ліцензованій території, а також виконання усіх допоміжних дій та надання супутніх послуг, передбачених договором від 09 січня 2009 року №UA/DRL/CON/001А, Товариством з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лімітед" укладено низку зовнішньоекономічних контрактів, за умовами яким позивачем на митну територію України завезене виробниче і технологічне обладнання.

А саме, між позивачем та Вакег ОіІ Тооls, а Division of Вакег Нughes Deutschland GmbH, (Німеччина), укладений договір від 06 серпня 2008 року UA/DRL/SER/024, за яким Позивачу надається в оренду ловильне обладнання. На виконання умов зазначеного договору відповідно до вантажної митної декларації від 14 жовтня 2008 року №806000005/8/342054 позивачем тимчасово ввозилося на митну територію України зазначене обладнання. Податок на додану вартість у сумі 207653,16 грн., що був сплачений на митниці при його ввезенні, позивач відніс до податкового кредиту жовтня 2008 року.

Між позивачем та ОСОБА_8 ОСОБА_9Р.Л. (ОСОБА_9) укладений контракт від 10 листопада 2008 року № UА/DRL/SER/035, за яким позивачу надається в оренду бурове обладнання. На виконання умов зазначеного договору згідно з вантажною митною декларацією від 09 грудня 2008 року № 806000005/9/342370, від 06 лютого 2009 року № 806000005/9/340149, від 01 вересня 2009 року 80600005/9/341294 позивачем тимчасово було ввезено на митну територію України зазначене обладнання та були сплачені на митниці відповідні суми податку на додану вартість у розмірі 154489,03 грн., 160776 грн., 333620,24 грн., які були позивачем віднесені до податкового кредиту у звітних місяцях розмитнення, тобто у грудні 2008 року, у лютому і вересні 2009 року, відповідно.

Між позивачем та Каспіан Вайерлайн Сервісес Лімітед (Азербайджан), укладений договір від 21 липня 2008 року №61.08, за яким позивачу надається в оренду станція для проведення канатних робіт. На виконання умов зазначеного договору відповідно до вантажної митної декларації від 06 серпня 2008 року № 806000005/8/341445 позивачем тимчасово ввезена на митну територію України зазначена станція. Податок на додану вартість у сумі 128405,20 грн., що був сплачений на митниці при ввезенні, позивач відніс до податкового кредиту серпня 2008 року.

Між позивачем та TIW Hungary LLC (Угорщина) укладений договір від 25 лютого 2009 року №UA/DRL/SER/032, за яким позивачу надане в оренду обладнання. На виконання умов зазначеного договору згідно з вантажною митною декларацією від 29 квітня 2009 року №806000005/9/340551, від 30 вересня 2009 року №806000005/9/341513, від 29 грудня 2009 року №806000005/9/342041, від 08 грудня 2009 року №806000005/9/341936, позивачем тимчасово ввозилося на митну територію України зазначене обладнання та були сплачені на митниці відповідні суми податку на додану вартість у розмірі 128405,20 грн., 26112,60 грн., 56 531,98 грн., 77476,74 грн., які були позивачем віднесені до податкового кредиту у звітних місяцях розмитнення, тобто у квітні, вересні, грудні 2009 року, відповідно.

Між позивачем та Турбопауер Дріллінг САЛ (Ліван), укладений договір від 25 лютого 2009 року №UA/DRL/SER/045, за яким позивачу надане в оренду дві турбіни для прямої свердловини і супутнього устаткування. На виконання умов зазначеного договору згідно з вантажною митною декларацією від 04 червня 2009 року №806000005/9/340737, від 18 серпня 2009 року №806000005/9/341174, від 17 серпня 2009 року №806000005/9/341170, від 20 жовтня 2009 року №806000005/9/341645, від 19 листопада 2009 року №806000005/9/341809, від 19 листопада 2009 року №806000005/9/341808, від 30 грудня 2009 року №806000005/9/342044, від 30 грудня 2009 року №806000005/9/342043 та були сплачені на митниці відповідні суми податку на додану вартість у розмірі 479075,43 грн., 11739,99 грн., 43230,48 грн., 798984,26 грн., 133167,29 грн., 68288,65 грн., 26932,26 грн., 34977,20 грн., які були позивачем віднесені до податкового кредиту у звітних місяцях розмитнення, тобто у червні, серпні жовтні, листопаді, грудні 2009 року, відповідно.

Між позивачем та Койл Сервісіз (Нідерланди) укладений договір від 14 травня 2009 року №UA/DRL/SER/401, за яким позивачу надане в оренду устаткування. На виконання умов зазначеного договору відповідно до вантажної митної декларації від 18 вересня 2009 року №806000005/9/341434 позивачем тимчасово ввезено на митну територію України зазначене устаткування. Податок на додану вартість у сумі 80463,46 грн., що був сплачений на митниці при ввезенні, позивач відніс до податкового кредиту вересня 2009 року.

Між Позивачем та Тор Тооis GmbH (Німеччина) укладений договір від 26 жовтня 2009 року №UA/CON//LL/466, за яким позивачу надане в оренду ловильне обладнання. На виконання умов зазначеного договору згідно вантажної митної декларації від 27 листопада 2009 року №806000005/9/341870, вантажної митної декларації від 17 грудня 2009 року №806000005/9/341995, від 18 грудня 2009 року №806000005/9/342004 позивачем тимчасово ввезено на митну територію України зазначене устаткування та були сплачені на митниці відповідні суми податку на додану вартість у розмірі 116307,42 грн., 5040,79 грн., 84157,75 грн., які були позивачем віднесені до податкового кредиту у звітних місяцях розмитнення, тобто у листопаді та грудні 2009 року, відповідно.

Усе вищезазначене обладнання та устаткування придбане Позивачем в оренду для використання під час видобування нафти та газу на Мехедівсько-Голотовщинському та Свиридівському родовищах позивача, тобто у своїй господарській діяльності, що не заперечувалося сторонами в ході судового розгляду справи.

Між Позивачем, що діє як замовник, та Т'юбюлар Солюшенз енд Дріллінг Сервісез (Об'єднані Арабські Емірати), що діє як підрядник, укладені 1) договір від 24 жовтня 2008 року №UA/DRL/SER/10, за яким підрядник виконує технічне обслуговування обсадних труб та НКТ замовника, та 2) договір від 24 жовтня 2008 року №UA/DRL/SER/008, за яким підрядник виконує для замовника ловильні роботи. Обидва договори передбачають, що роботи виконуються на обладнанні підрядника. Для виконання зазначених робіт підрядником було ввезено тимчасово на митну територію України необхідне обладнання за вантажними митними деклараціями від 17 листопада 2008 року №806000005/8/342229, від 02 грудня 2008 року №806000005/8/342318, від 16 січня 2009 року №806000005/8/340034, від 27 лютого 2009 року №806000005/8/340276, від 23 лютого 2009 року №806000005/8/340249, від 03 лютого 2009 року №806000005/8/340120, від 13 квітня 2009 року №806000005/8/340463, від 08 квітня 2009 року №806000005/8/340452, від 08 травня 2009 року №806000005/8/340605, від 13 травня 2009 року №806000005/8/340614, від 22 червня 2009 року №806000005/8/340860, від 19 червня 2009 року №806000005/8/340851, від 19 червня 2009 року №806000005/8/340851, від 12 червня 2009 року №806000005/8/340801, від 23 липня 2009 року №806000005/8/341012, від 23 липня 2009 року №806000005/8/341011, від 30 липня 2009 року №806000005/8/341038, від 19 серпня 2009 року №806000005/8/341189, від 14 серпня 2009 року №806000005/8/341152, від 05 серпня 2009 року №806000005/8/341063, від 30 вересня 2009 року №806000005/8/341518, від 01 вересня 2009 року №806000005/8/341290, від 30 вересня 2009 року №806000005/8/341519, від 02 грудня 2009 року №806000005/8/341890, від 28 грудня 2009 року №806000005/8/342036, за якими позивачем був сплачений на митниці податок на додану вартість у загальному розмірі 3176967,23 грн., у тому числі, відповідно, 203479,00 грн., 82773,57 грн., 155082,46 грн., 36815,43 грн., 30800 грн., 53589,26 грн., 137453,79 грн., 30,80 грн., 143068,71 грн., 1974,11 грн., 222931,61 грн., 27968,2 грн., 128811,02 грн.. 16015,01 грн., 28408,49 грн., 84656,13 грн., 81522,68 грн., 340556,10 грн., 64,43 грн., 1501,81 грн., 86308,55 грн., 33738,55 грн., 184604,25 грн., 289 93,54 грн., 781340,13 грн. Зазначені суми податку на додану вартість були віднесені позивачем до податкового кредиту у звітних місяцях розмитнення.

Між позивачем, що діє як замовник, та Бейкер ОСОБА_10 (Нідерланди), що діє як підрядник, укладений договір від 05 серпня 2008 року № UA/DRL/SER/025, за яким підрядник виконує збірку та експлуатацію знімальних внутрішніх колонних гідравлічних пакерів для свердловини. Для виконання зазначених робіт підрядником було ввезено тимчасово на митну територію України необхідне обладнання за вантажною митною декларацією від 02 грудня 2009 року № 806000005/9/341993. Позивачем був сплачений на митниці податок на додану вартість у сумі 80463,46 грн., який був віднесений до податкового кредиту грудня 2009 року.

Як зазначено у акті перевірки, фахівцями податкової служби встановлено завищення задекларованих позивачем показників у рядку 12.1 декларації "ПДВ, сплачений митним органам" всього у сумі 7286266,00 грн., у тому числі за жовтень 2008 року на суму 339278,00 грн., листопад 2008 року 203479,00 грн., грудень 2008 року 237263,00 грн., січень 2009 року 155082,00 грн., лютий 2009 року 281981,00 грн., квітень 2009 року 265890,00 грн., травень 2009 року 145043,00 грн., червень 2009 року 874801,00 грн., липень 2009 року 194587,00 грн., серпень 2009 року 397094,00 грн., вересень 2009 року 560244,00 грн., жовтень 2009 року 1934831,00 грн., листопад 2009 року 317764,00 грн., грудень 2009 року 1378929,00 грн.

Відповідач вказує, що позивачем порушено вимоги підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" відповідно до якого податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 етапі 6 та статтею 8 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідач посилається на визначення поняття оренди, що надане Законом України "Про оподаткування прибутку підприємств", так оперативний лізинг (оренда) господарська операція фізичної або юридичної особи, що передбачає відповідно до договору оперативного лізингу (оренди) передання орендарю майна, що підпадає під визначення основного фонду згідно зі статтею 8 Закону, придбаного або виготовленого орендодавцем на умовах інших, ніж передбачаються фінансовим лізингом (орендою)" (підпункту 1.18.1 пункту 1.18 статті 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств"). Зокрема, на відміну від оперативного лізингу, за договором фінансового лізингу (оренди) орендар зобов'язаний придбати об'єкт лізингу у власність (підпункт 1.18.2 пункту 1.18 ст. 1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств").

Відповідач стверджує, що оскільки ввезене обладнання не є придбаним, а лише отриманим в оренду (в тому числі і при імпорті, так як в даному випадку ставиться вимога ввезення товарів на митну територію України для вільного обігу без обмеження строку їх перебування на цій території), а у випадку розмитнення обладнання, ввезеного для нерезидентів з метою виконання ними робіт, відсутній факт придбання та використання зазначеного майна товариством у власній господарській діяльності, у зв'язку із чим позивач не мав права відносити суми сплаченого податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

З урахуванням висновку Верховного Суду України, наведеного у постанові від 20.09.2016, суд звертає увагу на такі обставини.

Як зазначив Верховний Суд України, підпунктом 3.1.2 пункту 3.1 статті 3 Закону №168/97-ВР визначено, що об'єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів (супутніх послуг) у митному режимі імпорту або реімпорту. З метою оподаткування до імпорту також прирівнюється: ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язане із поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів.

У свою чергу, суд враховує, що згідно зі статтею 188 Митного кодексу України (чинного на момент виникнення спірних відносин) імпорт - митний режим, відповідно до якого товари ввозяться на мишу територію України для вільного обігу без обмеження строку їх перебування на цій території та можуть використовуватися без будь-яких митних обмежень.

З системного аналізу зазначених положень Закону №168/97-ВР вбачається, що з метою оподаткування до імпорту також прирівнюється ввезення з-за меж митного кордону України на митну територію України товарів (супутніх послуг) за договорами лізингу (оренди ) (у тому числі у разі повернення об'єкта лізингу лізингодавцю-резиденту або іншій особі за дорученням такого лізингодавця), застави, та іншими договорами, які не передбачають передання права власності на такі товари (майно) або передбачають їх обмін на корпоративні права чи цінні папери, у тому числі якщо таке ввезення пов'язане із поверненням товарів у зв'язку з припиненням дії зазначених договорів.

Відповідно до підпункту 7.3.6 пункту 7.3 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" датою виникнення податкових зобов'язань при імпорті є дата подання митної декларації із зазначенням у ній суми податку, що підлягає сплаті.

Відповідно до положень підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", датою виникнення права платника податку на податковий кредит для операцій із імпорту товарів (супутніх послуг) та по поставці послуг нерезидентом на митній території України вважається дата сплати податку по податкових зобов'язаннях згідно з підпунктом 7.3.6 цієї статті.

У разі імпорту товарів на митну територію України, згідно до положень підпункту 7.2.7 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", документом, що посвідчує право на отримання податкового кредиту, вважається вантажна митна декларація, оформлена відповідно до вимог законодавства, яка підтверджує сплату податку на додану вартість, або погашений податковий вексель.

Згідно з абзацом другим частини першої статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ /частина перша статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України/.

Як визначено у частинах першій, другій статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За приписами статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У пункті 49 Рішення від 22.11.2007 у справі «Україна-Тюмень» проти України» (Заява №22603/02) Європейський Суд з прав людини наголосив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

У пункті 55 цього ж Рішення Суд надав тлумачення «пропорційності втручання» в право на мирне володіння майном та зазначив, що таке втручання повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

А у пункті 50 Рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" Європейський Суд з прав людини зазначив, що питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним.

У цій справі податковою інспекцією за результатами планової перевірки позивача підтверджено, що податок на додану вартість сплачений позивачем під час ввезення обладнання на митну територію України шляхом перерахування коштів з розрахункових рахунків ТОВ "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лімітед". Дану обставину так само підтверджено залученими до матеріалів справи копіями платіжних доручень та вантажних митних декларацій.

Таким чином, позивачем понесений тягар сплати податку до бюджету, а державою отримана вигода у формі сплаченого позивачем податку на додану вартість.

Судом встановлено, що позивачем під час здійснення імпорту обладнання за зовнішньоекономічними договорами були надані митні декларації, відповідно до вимог митного законодавства.

Матеріалами справи підтверджено, що обладнання за зовнішньоекономічними договорами ввезене позивачем не виконання зобов'язань за договором підряду, укладеним із Товариством з обмеженою відповідальністю "Сайпем Україна" про виконання робіт з буріння, опробування, завершення, консервування або заглушення і ліквідації свердловини на ліцензованій території, а також виконання усіх допоміжних дій та надання супутніх послуг. Таким чином, ввезене на тимчасовій основі майно використовувалося позивачем в господарській діяльності і для здійснення з його допомогою оподатковуваних операцій робіт з буріння, опробування, завершення, консервування або заглушення і ліквідації свердловини.

За визначенням, наведеним у пункту 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість", бюджетне відшкодування - сума, що підлягає поверненню платнику податку з бюджету у зв'язку з надмірною сплатою податку у випадках, визначених цим Законом.

З урахуванням наведеного, варто констатувати, що після проведення остаточних розрахунків з бюджетом за результатами спірних звітних (податкових) періодів у позивача виникло право на бюджетне відшкодування суми ПДВ за спірними господарськими операціями у розмірі 1048950,00 грн. Дану суму у контексті наведеного вище положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та рішень Європейського Суду з прав людини можливо розглядати як "майно" платника податків. При цьому, зважаючи на наявність документального підтвердження факту сплати позивачем податку на додану вартість до бюджету, позбавлення останнього права на бюджетне відшкодування цього податку має розцінюватись як втручання у мирне володіння особою своїм майном.

Окрім того, визначення позивачу спірними податковими повідомленнями-рішеннями суми податкового зобов'язання зі сплати ПДВ за спірними господарськими операціями фактично призводить до виникнення у останнього обов'язку з повторної сплати того ж самого податку за тими самими операціями до бюджету, що не відповідає змісту та суті податку на додану вартість.

За вищевикладених обставин, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість позовних вимог ТОВ "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лімітед".

Зважаючи на те, що податкове повідомлення-рішення є правовим актом індивідуальної дії, та згідно частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі його неправомірності, визнається судом протиправним і скасовується, суд вважає за необхідне, згідно частини 2 статті 11 Кодексу, вийти за межі позовних вимог про скасування податкових повідомлень-рішень та визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Лохвицької міжрайонної державної податкової інспекції від 11.05.2010 року №/0, від 15.07.2010 року №/1, від 17.09.2010 року №/2; визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лохвицької міжрайонної державної податкової інспекції від 11.05.2010 року №/0, від 15.07.2010 року №/1, від 17.09.2010 року №/2 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 960 190,00 грн. (у тому числі за березень 2009 року на 156 748,00 грн., за липень 2009 року на 196 343,00 грн., за серпень 2009 року на 194 587,00 грн., за листопад 2009 року на 412 512,00 грн.).

Згідно частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 2, 7-11, 69-71, 86, 94, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" до Лохвицької міжрайонної державної податкової інспекції про скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лохвицької міжрайонної державної податкової інспекції від 11.05.2010 року №/0, від 15.07.2010 року №/1, від 17.09.2010 року №/2.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Лохвицької міжрайонної державної податкової інспекції від 11.05.2010 року №/0, від 15.07.2010 року №/1, від 17.09.2010 року №/2 в частині зменшення суми бюджетного відшкодування на 960 190,00 грн. (у тому числі за березень 2009 року на 156 748,00 грн., за липень 2009 року на 196 343,00 грн., за серпень 2009 року на 194 587,00 грн., за листопад 2009 року на 412 512,00 грн.).

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Регал Петролеум Корпорейшн (Юкрейн) Лтд" (Полтавська область, Лохвицький район, с. Яхники, вул. Шевченка, 162, ) витрати зі сплати судового збору в сумі 3 грн. 40 грн.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення постанови з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2016 року.

Суддя С.С. Бойко