Справа № 127/20001/16-а
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/708/16
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого-судді Луценко Л.В.,
при секретарі Завадюк О.І.,
за участю: представника позивача Покоєвича А.О.,
представника відповідача Кукурузи Р.В.,
розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошової компенсації за продовольче забезпечення, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошової компенсації за продовольче забезпечення, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.03.2007 року му адміністративній справі №2-а-2309-2007 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, позов задоволено, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 31 188,50 грн. за період з 11.03.2000 року по 31.12.2006 року.
У вищезазначеній адміністративній справі Замостянським районним судом м. Вінниці 11.04.2007 року видано виконавчий лист, який неодноразово перебував на виконанні у органах державної виконавчої служби, проте, рішення суду боржником не виконано, як в добровільному, так і в примусовому порядку.
З дати винесення рішення по даний час минуло близько 10 років, однак кошти за рішенням суду позивач так і не отримав. За даний час гроші знецінились майже вчетверо, споживчі ціни виросли в понад шість раз.
А тому, вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому позивач на підставі ч.2 ст.625 ЦК України просив суд стягнути з відповідача на його користь інфляційні та 3% річних за період з 11.04.2007 року по 31.07.2016 року на загальну суму 74 640,50 грн.
В судовому засіданні представник позивача Покоєвич А.О. позовні вимоги підтримав та просив суд останні задовольнити з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача Кукуруза Р.В. позовні вимоги не визнав та просив в задоволенні останніх відмовити у зв`язку з безпідставністю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 28.03.2007 року у адміністративній справі №2-а-2309-2007 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення грошової компенсації за продовольче забезпечення, позов задоволено, стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за продовольче забезпечення в сумі 31 188,50 грн. за період з 11.03.2000 року по 31.12.2006 року.
Як вбачається з пояснень сторін в судовому засіданні вказане рішення не виконане, постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного Управління юстиції Вінницької області Штельмаха Д.В. від 30.04.2009 року виконавчий лист, виданий за вищезазначеною постановою суду, був повернутий стягувачеві без виконання на підставі п.2 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на 30.04.2009 року).

Так, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

З урахуванням викладеного положення стаття 625 ЦК України регулює зобов`язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду.

При цьому частина третя статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що цивільні права та обов`язки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами не договірних зобов`язань. Крім того, із рішення суду зобов`язальні правовідносини не виникають, так як вони никають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено у статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність.

А тому, компенсація за неотримане продовольче забезпечення та компенсація за затримку її виплати, стосовно виплати яких Замостянським районним судом м. Вінниці 28.03.2007 року постановлено судове рішення, - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов`язання, на ці компенсації не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.
Таким чином, дія частини другої статті 625 ЦК України про обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із компенсаційними виплатами за неотримане продовольче забезпечення та затримкою виконання цих виплат.
Суд звертає увагу, що аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у свій постанові від 20.01.2016 року (справа №6-2759цс15).
Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а тому в задоволенні останніх слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 16, 509, 625 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6, 18, 41, 48, 94, 121-122, 159-163, 166, 167, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення інфляційних, трьох відсотків річних за прострочення зобов`язання щодо повернення грошової компенсації за продовольче забезпечення відмовити.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Вінницький міський суд Вінницької області. У разі, якщо судом було проголошено лише вступну та резолютивну частини, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.
Суддя: