Справа № 2а-1970/2980/12
Суддя: Швець В.В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2016 року м. Київ К/800/22800/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

Швеця В.В.,

Рецебуринського Ю.Й.,

Штульман І.В.,

провівши у порядку касаційного провадження попередній розгляд адміністративної справи

за позовною заявою Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Тернополі про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення коштів,

провадження в якій відкрито за касаційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в місті Тернополі на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У січні 2012 року позивач пред'явив суд позов, в якому з урахуванням уточнень, просив:

- визнати неправомірними дії відповідача;

- стягнути з відповідача витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності за період з травня по грудень 2011 року;

- зобов'язати відповідача включити в акт щомісячної звірки витрати за особовими справами потерпілих, яким виплачено пенсії по інвалідності.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 серпня 2 012 року позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача витрати з виплати та доставки пенсій за травень 2011 року в розмірі 764,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з відповідача на користь позивача витрати з виплати та доставки пенсії за травень 2011 року в розмірі 150,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В обґрунтування касаційної скарги позивач посилається на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування ухваленого ним рішення в частині відмови у задоволенні позову та прийняти в нове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи та рішення, що приймалися під час її розгляду, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що між позивачем і відповідачем було проведено щомісячну звірку витрат по особових справах потерпілих, яким за період з травня по грудень 2011 року виплачено пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Відповідачем не прийнято до заліку та не відшкодовано позивачу витрати на виплату та доставку пенсії громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, зокрема: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, оскільки у матеріалах пенсійних справ відсутні оригінали актів про нещасний випадок на виробництві встановленої форми;

витрати на виплату та доставку пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання по пенсіонерам: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки відсутня особова справа потерпілого, оригінали актів про нещасний випадок встановленої форми;

витрати з виплати та доставки допомоги на поховання ОСОБА_10, через відсутність причинного зв'язку смерті останнього з трудовим каліцтвом;

державну адресну допомогу та витрати на її доставку.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відшкодуванню підлягає сума витрат з виплати та доставки пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання по ОСОБА_8 в розмірі 764,00 грн.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції в суму, яка підлягає відшкодуванню помилково включено адресну допомогу, а тому задовольнив вимоги по ОСОБА_8 в розмірі 150,00 грн. за травень 2011 року. При цьому вирішуючи даний спір та відмовляючи у задоволенні позову в іншій частині вимог, суд виходив з того, що відповідачем вірно не прийнято до відшкодування суми виплачених пенсій внаслідок неналежного оформлення актів про нещасний випадок на виробництві по окремим пенсіонерам та витрати на виплату допомоги на поховання у зв'язку з відсутністю причинного зв'язку смерті пенсіонера з отриманим трудовим каліцтвом, а також державної адресної допомоги.

Рішення суду апеляційної інстанції оскаржуються позивачем в частині відмови в задоволенні позову.

Перелік соціальних послуг та виплат, які здійснюються та відшкодовуються Фондом, передбачено статтею 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до цієї норми Фонд зобов'язаний у встановленому законом порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження здоров'я, в тому числі пенсії по інвалідності від трудового каліцтва або професійного захворювання та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, у разі настання страхового випадку.

Аналіз положень постанови Кабінету Міністрів України №265 від 26 березня 2008 року «Про деякі питання пенсійного забезпечення громадян», якою передбачено надання щомісячної державної адресної допомоги, дає підстави вважати, що така допомога як окремий вид соціальної допомоги, а також підвищення не входять до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 4 Постанови Кабінету Міністрів України №265 встановлено, що виплата щомісячної державної адресної допомоги та підвищення здійснюється за рахунок коштів, з яких виплачується пенсія або державна соціальна допомога.

Вирішуючи питання чи здійснюються ці виплати за рахунок коштів Фонду, необхідно враховувати те, що страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

Одним із основних принципів страхування від нещасного випадку є цільове використання коштів, які відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» не формуються за рахунок Державного бюджету України, не включаються до його складу та використовуються виключно за їх прямим призначенням.

Зважаючи на особливості фінансування страхування від нещасного випадку, виключно цільове використання цих коштів та враховуючи те, що адресна допомога як окремий вид соціальної допомоги не входить до складу розміру пенсії по інвалідності та пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, Фонд та його органи не можуть нести витрати на виплату державної адресної допомоги.

Враховуючи викладене, висновок суду апеляційної інстанції щодо відмови у задоволенні позову в частині вимог про відшкодування відповідачем суми витрат, понесених позивачем на виплату та доставку адресної допомоги, є обґрунтованим і відповідає правовій позиції Верховного Суду України у справах цієї категорії, висловленій зокрема в постановах від 6 червня 2011 року №21-57а11, від 20 червня 2011 року №21-59а11 та №21-118а11, від 3 квітня 2012 року №21-343а11.

Що стосується вимог позивача про відшкодування витрат з виплати та доставки допомоги на поховання, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Статтею 1 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 14 січня 2008 року №16/98-ВР (далі - Основи) встановлено, що загальнообов'язкове державне соціальне страхування - це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає надання соціального захисту, що включає матеріальне забезпечення громадян у разі хвороби, повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальна, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим органом, громадянами, а також бюджетних та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно від страхового випадку є такі види загальнообов'язкового державного соціального страхування: пенсійне страхування; страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими поховання; медичне страхування; страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності; страхування на випадок безробіття; інші види страхування, передбачені законами України. Відносини, що виникають за зазначеними у частині першій цієї статті видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, регулюються окремими законами, прийнятими відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та матеріального забезпечення за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням визначені у статті 25 Основ. Усі види страхування, крім медичного, включають в себе допомогу на поховання. Так, зокрема, до пенсійного страхування входить допомога на поховання пенсіонерів; до страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, - допомога на поховання (крім поховання пенсіонерів, безробітних та осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві); до страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання - допомога на поховання осіб, які померли внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд зобов'язано співпрацювати з фондами з інших видів соціального страхування у фінансуванні заходів, пов'язаних з матеріальним забезпеченням та наданням соціальних послуг застрахованим, у кожному конкретному випадку спільно приймаючи рішення щодо того, хто з них братиме участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені соціальні послуги та виплати, які здійснюються та відшкодовуються Фондом. Так, у разі настання страхового випадку Фонд у встановленому законом порядку має, зокрема, своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або в разі його смерті, виплачувати відповідні кошти йому або особам, які перебували на його утриманні; організовувати поховання померлого, відшкодовувати вартість пов'язаних з цим ритуальних послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого від нещасного випадку або професійного захворювання витрати на його поховання несе Фонд згідно з порядком, визначеним Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року №826 «Про затвердження Порядку проведення витрат на поховання у разі смерті потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання», регулює питання відшкодування Фондом таких витрат страхувальнику або сім'ї застрахованого, чи іншій особі, яка здійснювала поховання потерпілого, на організацію поховання та пов'язаних з цим ритуальних послуг. Витрати на поховання провадяться у разі смерті потерпілого, що настала за обставин, за яких настає страховий випадок державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, перелік яких наведено Кабінетом Міністрів України (пункт 2 цього Порядку). Організація поховання працівника, який загинув на виробництві або помер у лікарні під час лікування отриманої на виробництві травми, проводиться страхувальником (пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим частини дев'ятої статті 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» у разі смерті потерпілого, який одержував страхові виплати і не працював, розмір відшкодування шкоди особам, зазначеним у статті 33 цього Закону, визначається виходячи із суми щомісячних страхових виплат і пенсії, які одержував потерпілий на день його смерті, з відповідним коригуванням щомісячних страхових виплат згідно із статтею 29 цього Закону. Причинний зв'язок смерті потерпілого з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я має підтверджуватися висновками відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26 Основ, частини другої статті 24 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» вбачається: якщо після призначення застрахованій особі матеріальної допомоги чи надання соціальних послуг між страховиками виник спір щодо понесених витрат, виплата здійснюється страховиком, до якого звернулася застрахована особа. При цьому неналежний страховик має право звернутися до належного страховика та відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», який визначає правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві осіб, та зазначеного вище Порядку, затвердженого на виконання частини восьмої статті 34 цього Закону, дає підстави вважати, що Фонд зобов'язаний відшкодовувати виплачені іншими страховиками суми допомоги на поховання лише тих осіб, які померли від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, тобто за умови наявності причинного зв'язку їх смерті з одержаним каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, котра отримувала пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, суперечить положенням Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Так, зокрема, стаття 21 цього Закону пов'язує виникнення такого обов'язку у Фонду зі смертю працівника, а не з отриманням померлим, який не працював, зазначеної вище пенсії.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування витрат з виплати та доставки допомоги на поховання померлого ОСОБА_10, оскільки причинно-наслідкового зв'язку між смертю осіб та отриманим ними трудовим каліцтвом не встановлено.

Стосовно вимог позивача відшкодувати витрати з виплати та доставки пенсій громадянам держав учасників СНД та членам їх сімей, які отримали каліцтво в державах СНД і переїхали на постійне місце проживання в Україну, суд касаційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у сфері пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі витрати, пов'язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за даною Угодою, несе держава, яка надає забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні розрахунки між державами можуть проводитися лише на підставі двосторонніх договорів.

Таким чином, витрати, понесені органами ПФУ у зв'язку із виплатою та доставкою пенсій по інвалідності від трудового каліцтва (у тому числі й пенсій особам, які стали інвалідами від нещасного випадку на виробництві на території колишніх республік СРСР) підлягають відшкодуванню за рахунок Фонду як належного страховика від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання.

При цьому, статтею 81 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що призначення та виплата пенсій, у тому числі пенсій по інвалідності внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання, здійснюється органами ПФУ. Механізм відшкодування Фондом витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, визначено Порядком відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Пенсійному фонду України витрат, пов'язаних з виплатою пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсій у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, затвердженого постановою правління ПФУ та правління Фонду від 4 березня 2003 року №5-4/4, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 16 травня 2003 року за № 376/7697 (далі - Порядок).

Згідно із пунктом 4 цього Порядку відшкодуванню підлягають суми, що виплачуються відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення» та інших нормативно-правових актів, а саме: сума основного розміру пенсій по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання та пенсії у зв'язку із втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання; щомісячна цільова грошова допомога на прожиття, якщо така допомога надавалася пенсіонеру, який одержував вищезазначену пенсію; допомога на поховання сім'ї померлого або особі, яка здійснила поховання особи, яка отримувала вищезазначену пенсію; сума витрат ПФУ з виплати і доставки зазначених пенсій.

Тому, за приписами наведених норм закону, Фонд зобов'язаний відшкодувати органу Пенсійного фонду витрати, пов'язані з виплатою пенсії по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання. Однак, такі страхові виплати Фонд здійснює у разі настання страхового випадку виключно особам, які мають право на їх одержання. У разі якщо особі безпідставно призначено пенсію по інвалідності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, витрати, понесені управлінням Пенсійного фонду у зв'язку з виплатою та доставкою такої пенсії, не підлягають відшкодуванню Фондом.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 8 липня 2014 року (справа № 21-240а14).

Відповідно до статті 35 Закону №1105-XIV для розгляду справ про страхові виплати до Фонду соціального страхування від нещасних випадків, зокрема, подаються: акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання за встановленими формами та (або) висновок МСЕК про ступінь втрати професійної працездатності застрахованого чи копія свідоцтва про його смерть.

Згідно з пунктом 6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27 квітня 2007 року №24, робочий орган виконавчої дирекції Фонду розглядає справи про призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого сім'ї та особам, які мають на це право, приймає рішення про виплати, зокрема, за умови подання акта про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, за формою Н-1 (якщо стався нещасний випадок).

З урахуванням того, що акти про нещасний випадок на виробництві по пенсіонерам ОСОБА_10, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_4, ОСОБА_11, ОСОБА_5, оформлені з порушеннями визначеними у вказаному Порядку, то суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачем позивачу витрат по виплаті пенсій, виплачених зазначеним громадянам.

Виходячи з вищезазначених положень закону, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції який дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Таким чином, в межах доводів касаційної скарги, порушень судом норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Правова оцінка обставин у справі дана правильно, а тому касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржуване судове рішення - залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, якщо визнає, що при їх ухваленні суди не порушили норми матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що доводи касаційної скарги правильності висновку судом апеляційної інстанцій не спростовують, останній під час розгляду справи вірно застосував норми матеріального права та не порушив норми процесуального права, відповідно до частини першої статті 224 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для скасування прийнятих ним рішення відсутні.

Керуючись статтями 220-1, 224, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у місті Тернополі відхилити, а постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії сторонам у справі та оскарженню не підлягає.

Судді В.В. Швець

Ю.Й. Рецебуринський

І.В. Штульман