Справа № 2а-2346/12/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2012-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Київ

13 березня 2012 року 15:04 № 2а-2346/12/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Хижняк І.В. та представників:
позивача: Кальницького С.А.;

Єркіна О.М.;

відповідача: Нікітіної В.О.

розглянувши у судовому засіданні адміністративну справу
за позовомОСОБА_1
доІНФОРМАЦІЯ_1
провизнання протиправним та скасування рішення про відмову надати статус учасника бойових дій, зобов`язання вчинити дії

На підставі частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 13 березня 2012 року проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20 лютого 2012 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі по тексту відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним та скасувати рішення комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 з розгляду питань встановлення статусу ветерана війни оформлене протоколом від 15 серпня 2011 року №16 про відмову у визнанні ОСОБА_1 учасником бойових дій; 2) зобов`язати комісію ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати відповідне посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 лютого 2012 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-2346/12/2670, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 05 березня 2012 року.

В судовому засіданні 05 березня 2012 року оголошувалася перерва до 13 березня 2012 року у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів.

В судовому засіданні 13 березня 2012 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення адміністративного позову заперечив.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , 1965 року народження, під час проходження військової служби у складі 217 парашутно-десантного полку військової частини № НОМЕР_1 в період з 1988 1991 роки залучався до виконання спеціальних завдань по підтримці правового режиму надзвичайного стану на території Азербайджанської республіки в місті Баку та на території Вірменської республіки в місті Єреван, що підтверджується архівними довідками з Центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації від 11 травня 2011 року №8/212130 та від 16 травня 2011 року №8/П-44885, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до зазначених архівних довідок, ОСОБА_1 направлявся у службові відрядження для виконання спеціальних завдань уряду в період з 25 листопада 1988 року по 21 жовтня 1989 року.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій із заявою від 21 липня 2011 року про визнання його учасником бойових дій.

За результатами розгляду вказаної заяви комісія ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій прийняла рішення про відсутність підстав визнати позивача учасником бойових дій, мотивуючи тим, що Азербайджан та Вірменія не включені до переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 Про організаційні заходи щодо застосування Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, у зв`язку з тим, що зазначені республіки не перебували у статусі суб`єктів міжнародного права та входили до складу СРСР.

Позивач не погоджується з таким рішенням комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій та зазначає, що Постанова Кабінету Міністрів від 08 лютого 1994 року №63 до переліку держав і періодів бойових дій на їх території відносить інші країни після грудня 1979 року, при цьому під іншими країнами слід розуміти і країни колишнього СРСР. Посилаючись на Указ Президіуму Верховної Ради СРСР від 23 листопада 1988 року №9822-ХІ Про вжиття невідкладних заходів по наведенню громадського порядку в Азербайджанській та Вірменській Республіках та на невизначеність поняття бойові дії. На думку позивача, участь у забезпеченні бойової діяльності військової частини НОМЕР_1 , що виконувала бойові завдання по врегулюванню збройних конфліктів з нормалізації обстановки, а саме охорона об`єктів, патрулювання, протидія протиправним діям, вилучення зброї, затримання осіб, відбиття збройних нападів, людські втрати, є достатніми ознаками бойових дій та бойового забезпечення військ.

Доводи відповідача, викладені в письмовому запереченні проти позову, повністю співпадають з висновками комісії ІНФОРМАЦІЯ_1 по визначенню статусу учасника бойових дій за результатами розгляду заяви позивача про визнання його учасником бойових дій від 21 липня 2011 року.

Окружний адміністративний суд міста Києва погоджується з адміністративним позовом, вважає його обґрунтованим, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до статті 5 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту визначено, що учасниками бойових дій визнаються: учасники бойових дій на території інших країн військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів). Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для виконання миротворчих місій або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії. Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

З аналізу наведених правових норм суд приходить до висновку, що достатніми умовами для надання статусу учасника бойових дій є служба, праця чи відрядження в державах, де в цей період велися бойові дії, та участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у складі 217 парашутно-десантного полку військової частини № НОМЕР_1 , як лейтенант, будучи на посаді начальника їдальні помічника начальника продовольчої служби, відповідно до архівних довідок від 16 травня 2011 року №8/П-44885 та від 11 травня 2011 року №8/212130 значиться таким, що перебував у службових відрядженнях для виконання спеціальних завдань уряду по охороні громадського порядку за умов надзвичайного стану, в наступні періоди: з 25 листопада 1988 року по 07 січня 1989 року (м. Єреван, Вірменська Республіка); з 06 березня 1989 року по 06 квітня 1989 року (м. Єреван, Вірменська Республіка); з 14 квітня 1989 року по 28 квітня 1989 року (м. Єреван, Вірменська Республіка); з 03 жовтня 1989 року по 21 жовтня 1989 року (м. Баку, Азербайджанська Республіка).

Відповідно до Указу Президіуму Верховної Ради СРСР від 23 листопада 1988 року №9822-ХІ у зв`язку з різким загостренням обстановки в Азербайджанській та Вірменській Республіках, щодо подій навколо Нагорного Карабаха, а також багаточисленними побажаннями мирних громадян, які висловлювали занепокоєність загостренням міжнаціональних відносин, постановлено вжити невідкладних заходів по наведенню громадського порядку в Азербайджанській та Вірменській Республіках.

Позивач надав в матеріали справи копії публікацій та витяги з інтернет-сайтів, які містять інформацію про те, що на території Азербайджанської Республіки та Республіки Вірменія, зокрема в містах ОСОБА_2 та Єреван, в період з листопада 1988 року по жовтень 1989 року мали місце масові заворушення, безпорядки з використанням вогнепальної зброї, що супроводжувалися численними людськими жертвами як серед населення так і серед працівників правоохоронних органів та військовослужбовців, та інформацію про участь особового складу військової частини НОМЕР_1 у миротворчих операціях.

Згідно з частиною другою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

Суд визнає, що обставини існування в Азербайджанській Республіці та Республіці Вірменія, зокрема в містах Баку та Єреван, з листопада 1988 року по жовтень 1989 року масових заворушень та безпорядків з використанням зброї, які призвели до людських жертв, є загальновідомими, та не підлягають доказуванню.

Крім того, в матеріалах справи міститься копія листа Міністерства закордонних справ України від 21 вересня 2005 року №620/14-110-1410, адресованого Міністерству оборони України, з інформацією про юридично визначені періоди бойових дій на територіях держав Кавказу, в якому зазначається: Азербайджанська Республіка визнає ведення бойових дій на своїй території у період з жовтня 1988 року по квітень 1994 року. У травні 1994 року між Азербайджанською Республікою та Республікою Вірменія була укладена Угода про припинення вогню, яка періодично порушується по сьогоднішній день..

Враховуючи викладене, беручи до уваги законодавче невизначення поняття та ознак бойових дій, на думку суду, дії по забезпеченню громадського порядку, за умови надзвичайного стану в містах Баку та Єреван, відповідають ознакам бойових дій.

Згідно Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63, до переліку держав і періодів бойових дій на їх території віднесено інші країни після грудня 1979 року.

З огляду на статтю 1 Конституції України, яка встановлює, що Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що по відношенню до держави Україна Азербайджанська Республіка та Республіка Вірменія є іншою країною, а тому справедливим буде висновок, що до категорії інші Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1994 року №63 відносяться Азербайджанська та Вірменська Республіки.

В примітці 6 до вказаного вище Переліку зазначається, що Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Слід зазначити, що зміст цієї примітки не встановлює ніяких обмежень, в тому числі щодо кола осіб, при його застосуванні категорії інші держави.

Крім того, доводи відповідача про те, що позивачем не надано на розгляд комісії про встановлення статусу учасника бойових дій документів, які підтверджують направлення його, як фахівця в країни, на території яких велися бойові дії, а саме довідки 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях, є безпідставними, оскільки у зв`язку з ліквідацією Генерального штабу Збройних сил колишнього Союзу РСР після розпаду Союзу РСР отримання довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР не виявляється можливим.

Як встановлено пунктом 8 Положення про комісії з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій у Збройних силах України, комісії зобов`язані зокрема робити запити до відповідних архівних установ, про що повідомляти заявника. Однак представником відповідача не надано суду доказів того, що комісія робила відповідні запити щодо участі позивача у бойових діях.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що Київським обласним військовим комісаріатом не доведено правомірність рішення своєї комісії по визначенню статусу учасника бойових дій від 15 серпня 2011 року №16 про відмову в наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення комісії по визначенню статусу учасника бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_1 про відмову у наданні статусу учасника бойових дій ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 15 серпня 2011 року №16.

3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій та видачі на його ім`я відповідного посвідчення.

4. Присудити з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань за зобов`язаннями ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 32,19 грн. (тридцять дві гривні дев`ятнадцять копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко