Справа № 810/3674/16
Суддя: Балаклицький А. І.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

810/3674/16

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2016 року 810/3674/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Балаклицького А.І., розглянувши в порядку письмового провадження в м. Києві адміністративну справу

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Квадро"

до

Виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності

про

визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю "М-Квадро" звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності про визнання протиправним та скасування рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності від 24.10.2016 №130.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване рішення є протиправним, оскільки визначена відповідачем сума страхових внесків, яка підлягає поверненню, та застосовані штрафні санкції є адміністративно-господарськими санкціями, які в порушення вимог ч. 1 ст. 250 Господарського кодексу України, застосовані до позивача пізніше як через один рік з дня порушення ним встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності.

Відповідач позов не визнав, надав суду письмові заперечення, в яких просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що при визначенні позивачу страхових внесків та при застосуванні штрафних санкцій положення ст. 250 Господарського кодексу України не застосовується, оскільки такі відносини регулюються Законом №2240-ІІІ.

У судове засідання, призначене на 28.11.2016, з’явився представник відповідача.

Представник позивача у судове засідання не з’явився, натомість подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що для розгляду і вирішення даної справи відсутня потреба у заслуховуванні свідків чи експертів, а також немає інших перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, зазначених у статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, судом прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з’ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в жовтні 2016 року посадовою особою Виконавчої дирекції Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності проведена планова перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Квадро" по страхових коштах на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 01.01.2014 по 30.09.2016.

За результатами проведеної перевірки складено Акт від 21.10.2016 №32/7, згідно висновків якого встановлено порушення порядку використання страхових коштів на загальну суму 5080,04 грн., в тому числі за період до 01.01.2015 на суму 4715,68 грн. та за період після 01.01.2015 на суму 364,36 грн.

На підставі висновків Акту перевірки Виконавчою дирекцією Київського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності прийнято рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов’язкове державне соціальне страхування у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності від 24.10.2016 №130.

Вказаним рішенням визначено, що до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності підлягає поверненню неправомірно витрачена до 01.01.2015 сума страхових коштів у розмірі 4715,68 грн. та неправомірно витрачена після 01.01.2015 сума страхових коштів у розмірі 364,36 грн. зі сплатою штрафу в сумі 182,18 грн. (загальна сума становить 5262,22 грн.).

Однак, вважаючи рішення від 24.10.2016 №130 таким, що прийнято безпідставно та з порушенням строків, визначених ст. 250 Господарського кодексу України, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові, організаційні та фінансові основи загальнообов'язкового державного соціального страхування громадян на випадок тимчасової втрати працездатності, у зв'язку з вагітністю та пологами, у разі смерті, а також надання послуг із санаторно-курортного лікування та оздоровлення застрахованим особам та членам їх сімей є Закон України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" №2240-ІІІ від 18.01.2001 (далі - Закон №2240-ІІІ), який діяв на час проведення фінансування позивача за соціальні послуги у зв’язку з тимчасовою втратою працездатності.

Відповідно до ст. 1 Закону №2240-ІІІ загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв'язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок тимчасової втрати працездатності (включаючи догляд за хворою дитиною, дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї), вагітності та пологів, часткову компенсацію витрат, пов'язаних із смертю застрахованої особи або членів її сім'ї, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків роботодавцем, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 9 Закону №2240-ІІІ встановлено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, види яких передбачені ст.34 цього Закону, та забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів.

Управління Фондом здійснюють правління та виконавча дирекція Фонду. В Автономній Республіці Крим, областях та в містах Києві і Севастополі безпосереднє управління здійснюють правління та виконавча дирекція відповідних відділень Фонду (ч.1 ст.10 Закону №2240-ІІІ).

Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закон №2240-ІІІ страхувальник зобов’язаний нараховувати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхових внесків.

Приписами п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону №2240-ІІІ передбачено, що страховик (Фонд) має право проводити перевірку правильності використання страхових коштів на підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Інструкцією про порядок проведення перевірок страхувальників по коштах Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, прийняття рішень за їх результатами та процедуру оскарження, затвердженої Постановою правління Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №29 від 22.12.2010 (далі - Інструкція №29), визначено, що органи Фонду здійснюють планові та позапланові перевірки (п. 2.3. Інструкції №29).

Відповідно до п. 3.12. Інструкції №29 під час перевірок страхувальників перевіряються, зокрема, правомірність заявлення і використання страхових коштів, які надійшли від органів Фонду та відповідність даних бухгалтерського обліку даним звітності по коштах Фонду та даним статистичної звітності.

За результатами перевірки складається акт, в якому чітко викладають факти порушень, виявлені під час перевірки, з посиланням на відповідну структурну одиницю нормативно-правового акта. Додатками до акта перевірки також є копії первинних або інших документів, які підтверджують наявність таких фактів порушень (наприклад: накази, заяви працівників, протоколи засідань комісії із соціального страхування, відомості, за якими працівники отримують додаткові блага в грошовому чи натуральному вигляді, графіки роботи тощо), а в акті наводяться узагальнені дані (п. 3.13. Інструкції №29).

Так, за матеріалами акта перевірки та результатами розгляду заперечень страхувальника (за їх наявності) керівник органу Фонду або його заступник приймає рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій до страхувальника відповідно до статей 21, 22, 28, 30 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням", яке надсилається страхувальнику разом з листом про результати розгляду заперечень (за їх наявності) протягом 20 календарних днів з дня підписання акта перевірки. Рішення про повернення коштів Фонду та застосування фінансових санкцій за порушення законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності складається за формою, наведеною у додатку 3 до цієї Інструкції (п. 4.1. Інструкції №29).

Порядок і строки сплати страхових внесків визначались ст. 23 Закону №2240-ІІІ, згідно якої страхувальники - роботодавці сплачують до Фонду різницю між нарахованими для роботодавців і найманих працівників страховими внесками та витратами, пов'язаними з наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг застрахованим особам відповідно до цього Закону. Перерахування зазначених сум шляхом безготівкових розрахунків здійснюється страхувальниками-роботодавцями один раз на місяць - у день, встановлений для одержання в установах банку коштів на оплату праці за відповідний період.

Відповідно до п. 6 ч. 1. ст. 28 Закону №2240-ІІІ страховик має право накладати фінансової санкції та адміністративні штрафи, передбачені цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 30 Закону №2240-ІІІ страхувальник - роботодавець несе відповідальність за несвоєчасність сплати та неповну сплату страхових внесків, у тому числі страхових внесків, що сплачують застраховані особи через рахунки роботодавців, а також за порушення порядку використання страхових коштів.

У разі несвоєчасної сплати страхових внесків страхувальником, у тому числі через ухилення від реєстрації як платника страхових внесків, або неповної їх сплати страхувальник сплачує суму донарахованих контролюючим органом страхових внесків (недоїмки), штраф та пеню.

За несвоєчасність сплати страхувальником страхових внесків на нього накладається штраф у розмірі 50 відсотків суми належних до сплати страхових внесків за весь період, який минув з дня, коли страхувальник повинен був зареєструватися.

За порушення порядку витрачання страхових коштів накладається штраф у розмірі 50 відсотків належної до сплати суми страхових внесків.

Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки (без урахування штрафів) за весь її строк.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами по справі, позивачем протягом періоду, що перевірявся, неправомірно витрачені страхові кошти на загальну суму 5080,04 грн.

Порушення відображені в Акті перевірки від 21.10.2016 №32/7.

При цьому, стверджуючи про неправомірність оскаржуваного рішення, позивач стверджує про те, що при застосуванні штрафних санкцій необхідно дотримуватись строків, передбачених ст. 250 Господарського кодексу України.

Однак, суд не погоджується із такими доводами позивача, з огляду на наступне.

Згідно ст. 250 Господарського кодексу України адміністративно-господарські санкції можуть застосовуватись до суб’єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніше як через один рік з дня порушення цим суб’єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 238 Господарського кодексу України за порушення встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності до суб’єктів господарювання можуть бути застосовані уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування адміністративно-господарські санкції, тобто заходи організаційно-правового або майнового характеру, спрямовані на припинення правопорушення суб’єкта господарювання та ліквідацію його наслідків.

Частиною першою статті 239 Господарського кодексу України передбачено вичерпний перелік органів, які можуть здійснювати застосування адміністративно-господарських санкцій, а саме це органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які відповідно до своїх повноважень та у порядку, встановленому законом можуть застосовувати до суб’єктів господарювання адміністративно-господарські санкції.

Виходячи зі змісту ст. 1 Господарського кодексу України, цей Кодекс визначає основні засади господарювання в Україні та регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб’єктами господарювання, а також між суб’єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

Так відповідно до ст. 2 Господарського кодексу України учасниками відносин у сфері господарювання поряд з суб’єктами господарювання є органи державної влади, органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб’єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Згідно ст. 9 Закону №2240-ІІІ, Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності належить до цільових позабюджетних страхових фондів та є некомерційною самоврядною організацією.

В частинах 1, 3 статті 9 Закону №2240-ІІІ зазначено, що Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності є органом, який здійснює керівництво та управління загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, провадить акумуляцію страхових внесків та інших коштів, призначених для фінансування матеріального забезпечення та соціальних послуг, забезпечує їх надання, а також здійснює контроль за використанням цих коштів. Фонд належить до цільових позабюджетних страхових фондів. Фонд є некомерційною самоврядною організацією.

Види фінансових санкцій, їх розміри у сфері загальнообов’язкового державного страхування визначені ст. 30 Закону №2240-ІІІ.

Частиною 2 вищезазначеної статті визначено, що строк давності в разі стягнення страхових внесків, пені та фінансових санкцій не застосовується.

Судом встановлено, що штрафні санкції застосовані до ТОВ "М-Квадро" відповідно до вимог ст. 30 Закону №2240-ІІІ.

Враховуючи, що Фонд не є ні органом державної влади, ні органом місцевого самоврядування, а також не є суб’єктом, наділеним господарською компетенцією, безпосередньо не здійснює організаційно-господарських повноважень на основі відносин власності щодо суб’єкта господарювання, то застосування норм Господарського кодексу України в сфері загальнообов’язкового державного соціального страхування є безпідставним.

Отже, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що штрафна санкція, яка застосована згідно з оскаржуваним рішенням від 24.10.2016 №130, не є адміністративно-господарською санкцією у розумінні норм Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб’єкта владних повноважень обов’язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тобто, ці норми одночасно покладають обов’язок на сторін доводити суду обґрунтованість своїх тверджень або заперечень.

Проте, позивачем не було доведено суду обґрунтованості позовних вимог.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є не обґрунтованими, а його вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтею 124 Конституції України, статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 128, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю "М-Квадро" - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлені строки. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Київський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини постанови або прийняття постанови у письмовому провадженні - протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Балаклицький А. І.