Справа № 404/3796/16-а
Суддя: Завгородній Є. В.
Дата ухвалення: 2016-10-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/3796/16-а
Номер провадження 2-а/404/1044/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда у складі:

головуючого судді: Завгороднього Є.В.

при секретарі судового засідання Ткачук Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Кропивницькому матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до інспектора Управління патрульної поліції в місті Кіровограді про визнання дій протиправними, скасування постанови, закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення, ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з позовом до заявленого суб'єкта оскарження, в якому просить: визнати протиправними дії суб'єкта владних повноважень. Скасувати постанову в справі про адміністративне правопорушення від 09.06.2016 року про застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу за адміністративний проступок передбачений ч. 1 ст. 126 КУпАП. Переконує в незаконності постанови, тому клопоче закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення. Правовою підставою звернення до суду вказує невідповідність змісту оскаржуваної постанови інспектора, помилки в оформленні, порушення встановленого законом порядку, просить відновити порушене право. В судовому засіданні вимоги підтримав.

Інспектор поліції надав клопотання, в якому не погоджується з доводами позивача, оскільки обставини порушення підтверджуються змістом наданого відеозапису.

Вивчивши зміст і підстави заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали провадження, суд встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини:

Інспектор правильно з'ясував обставини допущеного позивачем проступку, пославшись на неупереджений вид доказу-відеозапис, зміст якого повністю узгоджується з редакцією винесеної постанови про те що:

09.06.2016 року, о 17 годині 40 хвилин, по вулиці Попова, позивач керував транспортним засобом «Хонда Акорд» державний номерний знак НОМЕР_1, при цьому водій не предявив для перевірки поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У зв'язку з не наданням поліцейському полісу страхування, відносно позивача була винесена оскаржувана постанова за порушення водієм п. 2.1. «г» ПДР. Не погодившись з рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов'язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред'являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до п. «а» п.2.4 Правил дорожнього руху на вимогу працівника міліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред'явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1. На підставі ст. 21 Закону України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Стосовно транспортних засобів, які не беруть участі в дорожньому русі, укладення договору страхування є необов'язковим. Транспортний засіб має відповідати вимогам, передбаченим пунктом 1.7 статті 1 цього Закону, з моменту взяття ним участі в дорожньому русі на території України. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Контроль за наявністю договорів обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України. При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов'язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред'являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Статею 9 КУпАП визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У тексті оскаржуваної постанови наявні обов»язкові складові, що передбачені ст. 283 КУпАП, в яких перераховані вимоги, що пред»являються до змісту оскаржуваної постанови, тобто в цій частині припущення позивача є безпідставними і не підтвердженими доказами.

За правовою характеристикою склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є формальним, а проступок закінченим, з моменту невиконання вимог городнього знаку. Таким чином приведені письмові заперечення позивача не звільняють його від обов»язку виконання вимог ПДР. Вина позивача в допущеному проступку беззаперечно підтверджується змістом долученого відеозапису, в якому неупереджено зафіксований адміністративний проступок. Зі змісту переглянутого відео убачається, що позивачу були роз'яснені положення ст.ст. 307, 308 КУпАП та права передбачені ст. 268 КУпАП, право, порядок та строки оскарження постанови згідно ст.ст.287-289 КУпАП, вручалась і копія постанови. Підтверджена сукупна наявність цих обставин, тобто право на захист не порушено. Європейський суд з прав людини в пункті 32, справи «Максименко проти України» обґрунтував необхідність забезпечення юридичної допомоги у випадку, коли інтереси правосуддя вимагають, щоб цій особі була надана така допомога. Інтереси правосуддя вимагають забезпечення обов'язкового представництва у випадку, коли йдеться про позбавлення особи свободи. Санкція ст. 122 КУпАП не передбачає застосування адміністративного арешту. Тобто відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки передбачено право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальшу реалізацію прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій і рішень суб'єкта владних повноважень. Тобто адміністративний позов є безпідставним і таким, що задоволенню не підлягає.

При вирішенні заявлених вимог, необхідно зосередити увагу і на таких обставинах:

Заявлений суб'єкт оскарження, в основу доказування покладає єдиний вагомий доказ - відеозапис/фото, з якого убачається, що правопорушення мало місце за обставин, приведених в постанові інспектора. Одночасно з цим зафіксовано, що інспектор поліції неодноразово змінює формулювання обвинувачення, зазначаючи різні обставини та кожен раз нову кваліфікацію можливого проступку, при цьому не надає час для водію для відповідної підготовки до ймовірних заперечень, або надання доказів у спростування тверджень заявленого суб'єкта оскарження. Таким чином суд констатує недостатню інформативність, а відтак правову невизначеність.

Зміст ч. 1 ст. 2 КАС України передбачає, що завданням адміністративного судочинства є захист прав і свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку держави. Необхідність передбачуваності юридичних наслідків застосування закону до його адресата висуває вимоги як до якості закону, так і до службових осіб, якими застосовуються положення Закону. Іншими словами, насамперед має бути забезпечена доступність та достатній ступінь ясності, чіткості й зрозумілості формулювань (Cantoni v. France). Ці вимоги мають на меті, зокрема, гарантувати індивідам-адресатам правової норми адекватний юридичний захист від свавільних посягань з боку публічної влади на те чи інше основоположне право людини у випадках, коли закон передбачає свободу правозастосовного розсуду. В окремих сферах правового регулювання показником якості закону стає його гнучкість, що у відповідних випадках може також становити вимогу «моралі правотворчості». Згідно з виробленою ЄСПЛ методикою оцінки відповідності положень національного законодавства вимогам Конвенції, «встановлені законом» (в його розумінні, викладеному вище) межі правозастосовного розсуду повинні бути зумовлені правомірною метою, задля якої цей закон було прийнято.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації (ч. 7 ст. 3 ст. 2 КАС України).

При фіксування проступку, заявлений суб'єкт оскарження цих обставин не врахував. Дотримуючись практики застосування ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини, принципу передбачуваності закону, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 33 КУпАП , так-як при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, які не в повній мірі були досліджені інспектором поліції при складанні постанови, оскільки особа визнала себе винною і запевнила про недопустимість у подальшому вчинення такого проступку.

Згідно ст. 22 КУпАП, за умовами яких при малозначності вчиненого адміністративного правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням. У свою чергу позивач визнав провину, розкаявся, фактично проїхав перехрестя без створення аварійної ситуації, такий його проступок був негайно припинений та роз'яснено про недопустимість їх повторення. З того часу позивач аналогічних проступків не вчиняв, а відтак усвідомив. Охоронюваним суспільним інтересам завдано незначну/малозначну шкоду, порушення не завдало будь-якій особі жодного негативного наслідку. Не звузило прав та інтересів, тощо. Зважаючи на перераховані обставини, керуючись ст.ст.71,159-162, 258, 268 КУпАП

ПОСТАНОВИВ :

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову інспектора Управління патрульної поліції в місті Кіровограді Ляшенка Івана Олексійовича в справі про адміністративне правопорушення від 09 червня 2016 року, відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, змінити в частині виду адміністративного стягнення.

Звільнити ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності та застосованого щодо нього адміністративного стягнення в виді штрафу, обмежившись усним зауваженням.

Відмовити к задоволенні решти заявлених позивних вимог.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровський районний суд міста Кіровограда шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії. Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Кіровського районного суду м.Кіровограда Є. В. Завгородній