Справа № 820/4271/16
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 грудня 2016 р.Справа № 820/4271/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі
Головуючого судді: Бегунца А.О.
Суддів: Рєзнікової С.С. , Старостіна В.В.
за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 820/4271/16
за позовом ОСОБА_1
до Військової частини НОМЕР_1
про зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), у якому просив суд визнати протиправною бездіяльність відповідача та зобов`язати командування військової частини НОМЕР_1 видати наказ про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про стройовій частині від 12.05.2016 року № 120, в якому встановити ОСОБА_1 календарну вислугу років у Збройних Силах України з урахуванням терміну навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою, тобто з урахуванням 2 років 9 місяців 24 днів - періоду з 20.08.1995 року по 13.06.1998 року.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року в задоволенні вказаного позову було відмовлено.

Позивач, не погодившись із судовим рішенням, подав апеляційну скаргу та згодом доповнення до апеляційної скарги, в якій просить скасувати постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також на доводи та обставини, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача надав до суду апеляційної інстанції письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на обґрунтованість та об`єктивність рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення.

Представники сторін в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.04.2016 року наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України № 115 позивача звільнено з військової служби у запас та визначено, що він перебуває у Збройних силах України з 25.07.1998 року.

На підставі цього рішення командиром військової частини НОМЕР_2 виданий наказ по стройовій частині № 120 від 12.05.2016 року, яким позивача звільнено у запас ЗС України за станом здоров`я (п. б ч.6 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу) та передбачено виплату одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби за 17 календарних років в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідно до постанови КМ України від 17.07.1992 року № 393.

Позивач, не погодившись із неврахуванням у вказаному наказі № 120 від 12.05.2016 року до вислуги років терміну навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою 2 років 9 місяців 24 днів - періоду з 20.08.1995 року по 13.06.1998 року, звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення відповідач діяв у межах наданих повноважень, у спосіб, визначений законодавством.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст.29, 32 Статуту внутрішньої служби ЗС України за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Військовослужбовці у військовому званні генерал-полковник за своїм військовим званням є начальниками для старших офіцерів.

Статутом передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний беззастережно виконувати накази командирів (начальникові) абз.4 ст.11; єдиноначальність є одним із принципів будівництва, керівництва Збройними Силами України і полягає в наданні командирові (начальникові) права віддавати накази (абз.3 ст.28); начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання; підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу і ставитися до нього з повагою (ст.30).

Згідно п.п.2.3.2 п.2.3 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального штабу Збройних Сил України 16.09.2013 року № 200 у ЗС України у межах наданих повноважень видаються накази з питань щодо звільнення військовослужбовців з військової служби відповідно до номенклатури посад.

Відповідно до ч.3 п.225 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153 звільнення військовослужбовців у військових званнях до майора (капітана 3 рангу) включно за всіма підставами (крім звільнення осіб офіцерського складу через службову невідповідність та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів) - командувачами видів Збройних Сил України, а також першим заступником начальника Генерального штабу Збройних Сил України.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаних положень позивача, який проходив військову службу на час звільнення у званні майор звільнено з військової служби в запас на підставі ч.2 ст.26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу відповідно до наказу начальника Генерального штабу ЗС України, де зазначено дату початку перебування позивача на військові службі 25.07.1998 року.

Отже, наказ першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Силах України (по особовому складу) від 14.04.2016 року №115 за своєю суттю є підставою для припинення правовідносин між позивачем та відповідачем, яке оформлено наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2016 року № 120.

При цьому, наказ першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Силах України (по особовому складу) від 14.04.2016 року №115 позивачем не оскаржується.

Водночас, колегія суддів зауважує, що у відповіді відповідача від 15.08.2016 року №2609 на заяву позивача від 27.06.2016 року щодо видання наказу про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 12.05.2016 року № 120, позивачу було запропоновано звернутись до Генерального штабу Збройних Силах України із клопотанням про внесення відповідних змін до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Силах України (по особовому складу) від 14.04.2016 року №115, згідно яких початком проходження військової служби у Збройних Силах України встановити 20 серпня 1995 року, тобто день вступу на навчання до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою. Вказано, що відповідачем на підставі внесених змін до наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Силах України (по особовому складу) від 14.04.2016 року №115 будуть внесені зміни до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про стройовій частині від 12.05.2016 року № 120.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач не наділений повноваженнями приймати рішення щодо внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про стройовій частині від 12.05.2016 року № 120, що суперечать наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Силах України (по особовому складу) від 14.04.2016 року №115, тому позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання командування військової частини НОМЕР_1 видати наказ про внесення змін до наказу командира військової частини НОМЕР_1 про стройовій частині від 12.05.2016 року № 120 є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання апелянта на те, що при прийнятті оскаржуваного наказу відповідачем безпідставно не взято до уваги постанову Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року в адміністративній справі 2а-2890/08, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, постановою Харківського окружного адміністративного суду від 07.07.2008 року в адміністративній справі 2а-2890/08 задоволено позовні вимоги позивача до в/ч НОМЕР_3 та зобов`язано командира частини встановити початком проходження військової служби ОСОБА_1 день зарахування до Чернігівського військового ліцею з посиленою військово-фізичною підготовкою -20.08.1995 року, зобов`язано видати наказ по стройовій частині про зарахування термін навчання у Чернігівському військовому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою у загальний стаж військової служби та у стаж безперервної служби в ЗС України, провести перерахунок вислуги років та вважати початком проходження військової служби день зарахування до Чернігівського військового ліцею 20.08.1995 року. На виконання вказаного рішення командиром військової частини НОМЕР_3 виданий наказ від 18.06.2009 року № 124.

Разом з тим, даним судовим рішенням не покладено жодних зобов`язань на відповідача чи на заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України, який видав наказ про звільнення позивача з військової служби, що спростовує доводи позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог.

Отже, колегія суддів переглянувши рішення суду першої інстанції, вважає, що при його прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2016р. по справі № 820/4271/16 залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бегунц А.О.
Судді(підпис) (підпис) Рєзнікова С.С. Старостін В.В.