Справа № 807/2404/15
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року Справа № 876/5022/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційними скаргами Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, третя особа, без самостійних вимог: Мукачівський МВ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 07.12.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог просить визнати нечинним та скасувати наказ №246 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, зобов'язати Управління МВС України в Закарпатській області та Головне управління Національної поліції у Закарпатській області поновити позивача на службі і видати наказ про прийняття на службу до Мукачівського міського відділу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області на попередню посаду або рівнозначну тій, яку позивач обіймав проходячи службу в міліції, виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу та зобов'язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області виплатити 45000,00 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року позов задоволено частково.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області подало апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.

Апеляційну скаргу на постанову суду першої інстанцію подав ОСОБА_1, який не погоджується з рішенням в частині виплати заробітної плати за час вимушеного прогулу та компенсації за завдану моральну шкоду, вважає, що судом при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права

Згідно із частиною 4 статті 196 КАС України неприбуття у судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 12, частини 1 статті 41 КАС України, у випадку неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подані скарги підлягають задоволенню частково з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивача 01.02.1999 року було прийнято на службу в органи внутрішніх справ, наказом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області «По особовому складу» від 06.11.2015 року № 246 о/с, згідно із пунктами 10 та 11 розділу ХІ Закону України «Про Національну поліцію» та відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, ОСОБА_1 було звільнено з 06.11.2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів) з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів внутрішніх справ» було ліквідовано, як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ України, в тому числі Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» було визначено такими, що втратили чинність штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з переліком змін у штатах МВС, що додається. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Закарпатській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) та Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР № 114 від 29.07.1991 (далі - Положення № 114).

02.07.2015 Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про Національну поліцію» № 580-VIII, який опублікований 06.08.2015 в газеті «Голос України».

Відповідно до пункту 1 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що він набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім, пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, які набирають чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Підставою звільнення позивача зазначено Закон України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Пунктом 64 «г» Положення № 114, передбачено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік), при відсутності можливості подальшого використання на службі, через скорочення штатів.

Пунктом 8 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Згідно із пунктами 9, 10 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 580-VIII працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції. Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Отже,Законом України «Про Національну поліцію» передбачено право осіб, які проходили службу в органах внутрішніх справ (міліції) і відповідають вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, за їх бажанням (згодою) бути прийнятими на службу до поліції.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 16.09.2015 № 730 про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ, територіальний орган МВС України - УМВС України в Закарпатській області перебуває в стадії припинення.

Щодо доданих позивачем копій документів, а саме: книги нарядів від 07.11.2015 року, книги перевірки служби та інструктажів чергових нарядів ІТТ за 07.11.2015 року - 08.11.2015 року, книги перевірки несення служби чергового ІТТ за 07.11.2015 року - 08.11.2015 року про перебування на добовому чергуванні позивача, тобто після винесення наказу від 06.11.2015 року №246 о/с про звільнення позивача з 06.11.2015 року із займаної посади, таке робота позивача вказує про перебування на службі та те що він бажає працювати в поліції.

Відповідно до розписки позивача від 07.09.2015 року, ОСОБА_1 повідомлений про те, що він підлягає скороченню з 07.11.2015 року, що засвідчується підписом позивача на даній розписці. Разом з тим, згідно листа Прокуратури Закарпатської області від 25.05.2016 року №17/1-060-16 вбачається, що у кримінальному провадженні №0000060, яке розпочато за заявою позивача, було проведено судово-почеркознавчу експертизу та згідно висновку експерта від 19.05.2016 року встановлено, що підпис на розписці від 07.09.2015 року виконаний не позивачем, а іншою особою.

Також суд зазначає, що згідно акту від 06.11.2015 року про відмову від надання згоди на подальше проходження служби в лавах Національної поліції України вбачається, що позивачеві було запропоновано вакантну посаду старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області однак від такої відмовився ОСОБА_1 при розгляді в суді позивач заперечує про ознайомлення з відповідним актом та його зміст, що на думку суду вказує про не підтвердження акту. В матеріалах справи відсутні інші докази, які б підтверджували, що позивачеві було запропоновано в письмовій формі вакантну посаду старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області або іншу вакантну посаду. Також, в акті від 06.11.2015 року про відмову від надання згоди на подальше проходження служби в лавах Національної поліції на посаді старшого інспектора Свалявського відділення поліції Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області, який складено в одному примірнику, відсутній підпис позивача, та з нього не вбачається, що позивачеві було запропоновано ознайомитися з даним Актом та засвідчити відмову своїм підписом.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що проходження служби рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ регулюється не Кодексом законів про працю України, а спеціальним законодавством про ці органи, а саме: Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 №565-ХІІ (чинний на 06.11.2015), Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженим постановою КМ України УРСР від 29 липня 1991 року № 114, Законом України «Про Національну поліцію» № 580- VIII.

Судом зазначається, що наказом Міністерством внутрішніх справ України від 18.12.2014 року №2639 о/с було нагороджено позивача відомчою заохочувальною відзнакою - медаллю « 15 років сумлінної служби».

Отже, при вирішенні питання щодо звільнення за скороченням штату, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області зобов'язане розглянути можливість подальшого використання на службі особи, яку звільняють, також не було надано до суду достатніх та беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, щодо правомірності прийняття оскаржуваного наказу від 06.11.2015 року за № 246 о/с та надання обґрунтування поданої розписки від 07.09.2015 року, щодо якої порушено кримінальну справу.

Згідно із статтею 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним відповідно до пункту 1 частини 2 статті 162 КАС України та скасування наказу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області за №246 о/с від 06.11.2015 року.

Оскільки станом на сьогоднішній день УМВС в Закарпатській області перебуває в процесі припинення з 06.11.2015 року, однак, відсутній запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи, відтак, з метою захисту порушених прав та інтересів позивача суд вважає за необхідне поновити останнього на займаній на час звільнення посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб з 06.11.2015 року.

Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 06.11.2015 року по день ухвалення судовим рішенням суду першої інстанції у цій справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», цей Порядок застосовується у випадках вимушеного прогулу працівника. У відповідності до частини 3 пункту 2 Порядку, збереження заробітної плати «у всіх інших випадках», до яких відноситься й випадок вимушеного прогулу, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до оскаржуваного наказу, позивача було звільнено із органів внутрішніх справ з 06.11.2015 року.

Згідно уточнюючої Довідки наданої на вимогу апеляційного суду від 18.11.2016 року, середньомісячне грошове забезпечення позивача складає 6116,73 грн., а середньоденний заробіток складає 200,55 грн. Період вимушеного прогулу позивача з 06.11.2015 року по 08.06.2016 року (включно) (09.06.2016 року - день винесення судом рішення про поновлення позивача на посаді) складає 148 днів. Відтак, загальний розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу позивача складає 29681,40 грн., а саме: 148 (днів) х 200,55 грн. (розмір середньоденної заробітної плати). Від розміру заробітної плати за час вимушеного прогулу слід вирахувати отримані позивачем виплати в Мукачівському міському центрі зайнятості у розмірі 14491,52 грн., у відповідності до Довідки № 2021 від 01.06.2016 року. Відповідно до постанови Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року в частині виплати за один місяць підлягає негайному виконанню в межах суми 348,44 грн.

Таким чином, сума необхідна для відшкодування позивачеві за час вимушеного прогулу за мінусом коштів відшкодованих останньому за рахунок Мукачівського міського центру зайнятості по безробіттю становить: 29681,41 грн. - 14491,52 грн. = 15189,88 грн. З врахуванням виплати позивачу 348,44 грн. сума яка підлягає йому до виплати складає 14841, 44 грн.

Щодо стягнення з моральної шкоди в розмірі 45000,00 грн., суд виходить з наступного.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди у даній справі необхідно встановити: наявність шкоди, протиправність дій відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. Наявність кожної із цих складових є обов'язковою умовою для відшкодування шкоди. При цьому, враховуючи специфіку адміністративних правовідносин, відповідно до 1173 ЦК України вина держаного органу як обов'язкова підстава відповідальності виключається.

Зокрема суд констатує, що сам факт визнання судом протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень не може бути безумовною (автоматичною) підставою для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки така має встановлюватись на підставі наданих позивачем доказів, які б підтверджували моральні чи фізичні страждання, або інші негативні явища, заподіяні фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Разом з тим, позивачем не було надано до суду належних та допустимих доказів, щодо підтвердження наявності моральної шкоди та обґрунтованості визначення розміру такої шкоди в сумі 45000,00 грн., не доведено в чому проявились наслідки такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача, а отже у такому разі відсутні передбачені законом підстави для стягнення компенсації за моральну шкоду.

А тому, суд приходить висновку, що в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення з моральної шкоди в сумі 45000,00 грн. слід відмовити.

Управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області не доведено правомірність оскаржуваного наказу в частині звільнення позивача відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, з 06 листопада 2015 року у запас за пунктом 64 «г» (через скорочення штатів), у відповідності до законних вимог, також відповідач, не надав до суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування правомірності свого рішення.

Також апелянтом не обґрунтовано неможливість подальшого використання позивача на службі, не врахував наявність наміру позивача проходити службу в поліції та не перевірив можливість реалізації його права на прийняття на службу до поліції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу № 246 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення позивача з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, з органів внутрішніх справ України в запас через скорочення штатів та поновлення на цій посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до статей 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області та ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 09.06.2016 року у справі №807/2404/15 - скасувати та прийняти нову, якою позов ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, Головного управління Національної поліції у Закарпатській області, Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, третя особа, без самостійних вимог: Мукачівський МВ Головного управління Національної поліції у Закарпатській області про визнання нечинним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ №246 о/с від 06.11.2015 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на підставі п. 64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України,

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника ізолятору тимчасового тримання затриманих та взятих під варту осіб Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області.

Стягнути з Мукачівського МВ (з обслуговування м. Мукачева та Мукачівського району) Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області заробітну плату за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 14841, 44 грн. (чотирнадцять тисяч вісімсот сорок одна гривня 44 коп).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.

Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2016 року