Справа № 363/4064/16-а
Суддя: Пилипенко О.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 363/4064/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Рудюк О.Д. Суддя-доповідач: Пилипенко О.Є.
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Глущенко Я.Б. та Шелест С.Б.,

при секретарі - Грабовській Т.О.,

за участю

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Герасимчука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Фонду комунального майна Вишгородського району, Вишгородської районної ради Київської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2016 року позивач - ОСОБА_2, звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з позовною заявою до Фонду комунального майна Вишгородського району, Вишгородської районної ради Київської області, в якій просить:

визнати незаконним та скасувати наказ Фонду комунального майна Вишгородського району від 27.09.20116 №22-К «Про звільнення ОСОБА_2.»; поновити ОСОБА_2 на посаді заступника голови Фонду комунального майна Вишгородського району; стягнути із Фонду комунального майна Вишгородського району на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу;

визнати протиправним і скасувати частину третю та четверту розпорядження Вишгородської районної ради Київської області від 12.09.2016 №67-ОС «Про звільнення ОСОБА_2.»;

визнати протиправним і скасувати пункти перший та другий розпорядження Вишгородської районної ради Київської області від 15.09.2016 №55 «Про умови праці працівників Фонду комунального майна Вишгородського району»;

визнати протиправними і скасувати пункти четвертий та шостий рішення Вишгородської районної ради Київської області від 21.07.2016 №134-11-МШШ «Про затвердження Положення про Фонд комунального майна Вишгородського району».

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року позовну заяву повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати зазначену ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачу суд першої інстанції керуючись частиною другою статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України зазначив, що оскільки відповідачем визначено орган державної влади, ця адміністративна справа не підсудна Вишгородському районному суду Київської області за предметною підсудністю, а підлягає розгляду Київським окружним адміністративним судом.

Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись із таким висновком, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" у рішенні від 12.10.1978 вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Фонду комунального майна Вишгородського району та Вишгородської районної ради Київської області про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

За приписами статті 140 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

В свою чергу відповідно до положень статі 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Частиною другою статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Водночас відповідно до Положення про Фонд комунального майна Вишгородського району, останнє є органом уповноваженим Вишгородською районною радою Київської області управляти майном, яке перебуває у спільній комунальній власності територіальних громад сіл, селища, міста Вишгородського району, та органом приватизації. Фонд у своїй діяльності підпорядкований і підзвітний Вишгородській районній раді (пункти 1.1, 1.3 Положення).

Тобто, Фонд комунального майна Вишгородського району не є органом місцевого самоврядування, в розумінні статті 140 Конституції України та Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що оскільки відповідачем у справі визначено орган державної влади, адміністративна справа не підсудна місцевому суду як адміністративному суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми процесуального права. В зв'язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення, а ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254, 267 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 27 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя О.Є.Пилипенко

Судді Я.Б. Глущенко

С.Б. Шелест

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 06.12.2016 року.

Головуючий суддя Пилипенко О.Є.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.