Справа № 813/3770/16
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року № 813/3770/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В.,

за участю секретаря судового засідання Харіва М.Ю.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Цибак О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити дії, -

встановив:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) 31.10.2016 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військової частини НОМЕР_1 ), в якому просить суд:

- визнати протиправною відмову у наданні додаткових відпусток;

- зобов`язати надати передбачені законодавством відпустки за 2016 рік в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 являється військовослужбовцем за контрактом прикордонної комендатури швидкого реагування «Шквал» (на базі Кінологічного навчального центру) В/Ч НОМЕР_1 м. Великі Мости Львівської обл. Водночас є студентом 5-го курсу заочної форми навчання цивільних осіб Львівського державного університету внутрішніх справ за спеціальність «правознавство». Зазначає, що згідно статті 15 Закону України «Про відпустки» йому передбачена додаткова оплачувана відпустка на період складання сесії, а також згідно пункту 12 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, оскільки являється учасником бойових дій. Стверджує, що при намаганні реалізувати своє законне право, звернувся до вищестоящого командування про надання йому таких відпусток, але отримав відмову з аргументацією що на даний час діє «особливий період» та такий вид відпусток не надається.

Позивач, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача подав заперечення, в яких зазначає, що згідно ст. 14 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зазначено: «...із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника». Пунктом 218 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України затвердженого Указом Президента України 29.12.2009 №1115/2009 зазначено: «...наказ органу Держприкордонслужби про надання військовослужбовцю додаткової відпустки видається не пізніше ніж у день початку такої відпустки на підставі рапорта військовослужбовця...». Стверджує, що з рапортом військовослужбовець ОСОБА_1 про надання йому відпусток, про які йдеться в адміністративному позові не звертався. Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_1 позовну заяву до Львівського окружного адміністративного суду подав 28.10.2016, а лише 01.11.2016 за вх. № 4834 звернувся з рапортом до начальника Кінологічного навчального центру про отримання роз`яснення щодо надання додаткових відпусток у поточному році. Також, зазначає, що ОСОБА_1 згідно поданого ним рапорта від 27.10.2016 № 4769 вибував у відпустку за сімейними обставинами та з інших поважних причин для здачі залікової сесії терміном на 10 календарних днів з 07.11.2016 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2016 № 217-вв «По особовому складу». Згідно довідки відповідального виконавця (з питань надання публічної інформації) - начальника групи документального забезпечення прапорщика ОСОБА_2 встановлено, що з рапортами про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати 14 календарних днів на рік та додаткової відпустки у зв`язку із навчанням за період проходження служби в Кінологічному навчальному центрі з 21.10.2016 по 25.11.2016 року старший сержант ОСОБА_1 до керівництва Кінологічного навчального центру не звертався.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила із підстав, викладених у письмових запереченнях та просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та пояснення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до начальника 1-ої прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування майора Андрощука Р.В. з рапортом від 27.10.2016, у якому просив клопотати перед вищестоящим командуванням про надання відпустки за сімейними та іншими важливими обставинами терміном 10 діб для здачі залікової сесії у ЛДУМВС м. Львів з 07.11.2016 до 17.11.2016.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2016 № 217-вв «По особовому складу» згідно Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України»: вважати таким, що вибув старшого сержанта ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 3 категорії-помічника гранатометника 2 групи інспекторів прикордонної служби 1 відділення інспекторів прикордонної служби 1 прикордонної комендатури швидкого реагування, - у відпустку за сімейними обставинами та з інших поважних причин (із збереженням грошового забезпечення) терміном на 10 днів з 07.11.2016 по 16.11.2016 з виїздом до м. Львів. Повернутися з відпустки 17.11.2016. Підстава: рапорт старшого сержанта ОСОБА_1 від 27.10.2016 № 4769.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався наступним.

Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, питання, пов`язані з проходженням такої служби, визначаються Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу», Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Положенням про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі України, затвердженим Указом Президента України від 29.12.2008 № 1115/2009 (далі - Положення).

У силу вимог ст. 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1-2 цього Закону військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Згідно з ч. 8 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки".

Відповідно до ч.ч. 17-19 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» 17. В особливий період з моменту оголошення мобілізації до часу введення воєнного стану або до моменту прийняття рішення про демобілізацію військовослужбовцям надаються відпустки, передбачені частинами першою, шостою та дванадцятою цієї статті, і відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин. Надання військовослужбовцям відпусток, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за умови одночасної відсутності не більше 30 відсотків загальної чисельності військовослужбовців певної категорії відповідного підрозділу. Відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин військовослужбовцям надаються із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

В особливий період під час дії воєнного стану військовослужбовцям можуть надаватися відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин із збереженням грошового забезпечення тривалістю не більш як 10 календарних днів.

Надання військовослужбовцям у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті, інших видів відпусток, крім відпусток військовослужбовцям-жінкам у зв`язку з вагітністю та пологами, для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі якщо дитина потребує домашнього догляду, - тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку, а також відпусток у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії, припиняється.

Згідно з 218 Порядку наказ органу Держприкордонслужби про надання військовослужбовцю додаткової відпустки видається не пізніше ніж у день початку такої відпустки на підставі рапорту військовослужбовця. Обставини, на підставі яких військовослужбовцю надається додаткова відпустка, повинні мати документальне підтвердження.

Судом встановлено, ОСОБА_1 згідно поданого ним рапорта від 27.10.2016 № 4769 вибував у відпустку за сімейними обставинами та з інших поважних причин для здачі залікової сесії у ЛДУМВС терміном на 10 календарних днів з 07.11.2016 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07.11.2016 № 217-вв «По особовому складу».

Відповідно до довідки відповідального виконавця з питань надання публічної інформації - начальника групи документального забезпечення прапорщика ОСОБА_2 встановлено, що з рапортами про надання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати 14 календарних днів на рік та додаткової відпустки у зв`язку із навчанням за період проходження служби в Кінологічному навчальному центрі з 21.10.2016 по 25.11.2016 старший сержант ОСОБА_1 до керівництва Кінологічного навчального центру не звертався.

Як видно з матеріалів справи ОСОБА_1 01.11.2016 за вх. № 4834 звернувся з рапортом до начальника Кінологічного навчального центру про отримання роз`яснення щодо надання додаткових відпусток у поточному році.

Зі змісту вказаного рапорта слідує, що позивач не просив надати йому додаткової відпустки із збереженням заробітної плати 14 календарних днів на рік та додаткової відпустки у зв`язку із навчанням, натомість просив надати письмові роз`яснення стосовно можливості отримання таких відпусток. При цьому такий рапорт позивач подав уже після звернення до суду із даним адміністративним позовом.

Листом Кінологічного навчального центру Державної прикордонної служби України від 14.11.2016 № 14/3574 позивача повідомлено, що надання відпусток, про які зазначено в рапорті станом на 14.11.2016 припинено.

У зв`язку з тим, що на основі досліджених судом доказів, факти відмови відповідача у задоволенні будь-яких рапортів позивача у наданні додаткових відпусток не підтвердились, тому вимога про протиправність такої відмови є передчасною і необґрунтованою, а відтак задоволенню не підлягає.

Оскільки вимога зобов`язання надати ОСОБА_1 передбачені законодавством відпустки за 2016 рік в повному обсязі, є похідною від вимоги про визнання протиправною відмови у наданні додаткових відпусток, у задоволенні якої судом відмовлено, тому позовну вимогу про зобов`язання надати Трушу Ю.Ю. передбачені законодавством відпустки за 2016 рік в повному обсязі слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім того, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову, а суд згідно ст. 86 зазначеного Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За результатами судового розгляду справи позивачем не доведено підставності позовних вимог, натомість відповідач належними та допустимими доказами підтвердив, що у спірних правовідносинах він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, встановлений законом, обґрунтовано, з урахуванням усіх необхідних обставин.

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому у їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду.

Згідно ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього ж Кодексу апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб`єкта владних повноважень було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду першої інстанції, набирає законної сили у порядку та строки згідно ст. 254 КАС України.

Суддя Кедик М.В.

Повний текст постанови складено 06.12.2016.