Справа № 335/12595/16-а
Суддя: Шалагінова А. В.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

(в порядку скороченого провадження)
9 грудня 2016 року суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Шалагінова А.В., розглянувши в порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії,
ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, в обґрунтування якого вказала, що вона перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя з 13 серпня 2009 року та отримує пенсію по інвалідності загального захворювання як інвалід 3 групи. Після призначення їй пенсії вона продовжила працювати і сплачувати встановлені законодавством внески на загальнообовязкове державне пенсійне страхування, та, згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу, набула більш, ніж 24 місяці страхового стажу. З 19.07.2016 набула право на пенсію за віком на загальних підставах у відповідності до Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування і 06.09.2016 звернулася до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя листом від 28.09.2016 №265/Б-9 їй відмовило у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
Просила визнати неправомірними дії ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя щодо відмови у призначенні їй пенсії за віком з моменту виникнення права на пенсію (з 19.07.2016) у відповідності до ст. 26, ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, зобовязати ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя призначити їй пенсію за віком з моменту виникнення права на пенсію (з 19.07.2016) відповідно до ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої зарплати працівників, зайнятих в галузях економіки України за 3 останні роки, що передують року зверненню із заявою про призначення пенсії за віком (2013-2015 р.р.), забезпечити її виплату та виплатити різницю між фактично отриманою та призначеною пенсією.
Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 листопада 2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.
05 грудня 2016 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача проти позову, в яких відповідач із посиланням на норми чинного законодавства вказав, що управління діяло виключно в межах своїх повноважень та відповідно до вимог чинного пенсійного законодавства і жодним чином не порушувало прав та законних інтересів позивача. Просив відмовити у задоволенні позову.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб у сфері публiчно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.
Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь - якими несприятливими наслідками для прав, свобод, та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відсутність хоча б однієї з наведених вище ознак, є підставою для задоволення адміністративного позову.
Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 13.08.2009 перебуває на обліку в ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя та отримує пенсію по інвалідності, розраховану за нормами Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-ІV.
Відповідно до особистої заяви позивача від 05.07.2010 управлінням ПФУ переведено позивача з пенсії по інвалідності на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком, у звязку зі звільненням з роботи, та проведено відповідний перерахунок пенсії з 02.07.2010, що підтверджено копією заяви про перерахунок пенсії та копією розпорядження № 190920 від 17.08.2010.
У вересні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася до управління ПФУ із особистою заявою від 06.09.2016, в якій просила призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 та з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком.
ОСОБА_2 від 28.09.2016 № 265/Б-9 було повідомлено, що на теперішній час пенсію розраховано згідно з наданими документами та у відповідності до вимог діючого законодавства.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач 18 листопада 2016 року звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відтак, визначений статтею 99 КАС України 6-місячний строк звернення до суду позивачем дотримано.
Частиною першою статті 10 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-ІV) передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв'язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. При цьому частина 2 цієї статті, визначає, що особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Як підтверджено матеріалами справи, позивачу з 13.08.2009 вже була призначена пенсія відповідно до Закону № 1058-ІV, яку з 02.07.2010 переведено на пенсію по інвалідності в розмірі пенсії за віком.
Крім того, порядок і підстави призначення та переведення пенсії застосовувалися саме такі, які передбачені Законом 1058-ІV.
Так, чинне законодавство України не передбачає можливості призначення пенсії більше одного разу. Таким чином, позивач не має права на ще одне призначення пенсії.
При цьому слід зазначити, що будь-який перехід з одного виду пенсії на інший після первинного призначення буде здійснюватися як переведення з одного виду пенсії на інший.
На думку суду, вимога позивача призначити пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні 3 роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком є безпідставною, т. я. законодавство передбачає застосування такого показника середньої заробітної плати лише у випадку переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 та з урахуванням ч. 2 ст. 40 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три роки, що передують року звернення із заявою про призначення пенсії за віком, у відповідача були відсутні законодавчі підстави для повторного призначення пенсії позивачеві, у зв'язку з чим відмова ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя є обґрунтованою та правомірною.
Однак, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що у відповіді УПФУ у Вознесенівському районі м. Запоріжжя на заяву ОСОБА_1 мова йшла також про те, що за індивідуальними відомостями про застраховану особу та матеріалами пенсійної справи позивач не відпрацювала 24 місяці та не має необхідного страхового стажу для застосування показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих у галузі економіки України за три останні роки, що передують року звернення із заявою про переведення з одного виду пенсії на інший, з огляду на що позивач мала змогу надати до управління ПФУ додаткові документи. Проте, дані обставини знаходяться поза межами предмета спору у даній справі, оскільки позивач самостійно обрала спосіб захисту свого порушеного права як оскарження дій відповідача щодо відмови у призначенні їй пенсії, а не переведення з одного виду пенсії на інший, а також не визначала ці обставини підставою позову.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Оскільки у задоволенні позову суд відмовляє, та з урахуванням того, що судом за ухвалою від 18 листопада 2016 р. було відстрочено позивачеві сплату судового збору до ухвалення рішення у справі, тому з позивача на користь державного бюджету необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 551,20 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 4, 5, 6, 10, 11, 14, 15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86, 87, 94, 98, 104, 105, 111, 112, 114, 121, 160, 161, 162, 163, 183-2, 185, 186, 244-2, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Пенсійного фонду України у Вознесенівському районі м. Запоріжжя про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Постанову прийнято в порядку скороченого провадження та складено у повному обсязі 9 грудня 2016 року.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку сторонами, а також іншими особами у зв'язку з тим, що суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси чи обов'язки.

Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Десятиденний строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя А.В. Шалагінова