Справа № 807/1353/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 рокум. Ужгород№ 807/1353/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 05 грудня 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова складена в повному обсязі 09 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1В.), в особі представника ОСОБА_2, звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області (далі відповідач, ДПІ у Тячівському раойні), яким просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ДПІ у Тячівському районі від 29.06.2016 року № 2102-13.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ДПІ у Тячівському районі винесено податкове повідомлення-рішення від 21702-13 від 29.06.2016 року, яким визначено суму податкового зобовязання за платежем транспортний податок з фізичних осіб у розмірі 25000,00 грн. Оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене Тячівською ОДПІ протиправно та підлягає скасуванню, оскільки нарахування податкового зобов'язання за 2016 рік не відповідає положенням Податкового кодексу України,оскільки бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року. Отже, 2016 це плановий рік,а 2017 рік - бюджетний період. Відтак, даний вид податку практично не може бути визнаний обовязковим до сплати принаймні в 2016 році, адже місцеві ради не приймали і не могли прийняти і офіційно оприлюднити до 15 липня 2016 року рішення про встановлення таких податків і зборів.

05 грудня 2016 року до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи за його відсутності та у відповідності до ст. 122 КАС України розгляд справи проведено за відсутності представника позивача, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Відповідач проти позову заперечив, надавши суду письмові заперечення (лист ДПІ у Тячівському районі від 19.10.2016 р. № 6258/07-13-10-00-05), в яких в обґрунтування своєї позиції зазначив, що ставка транспортного податку встановлена відповідно до ст. 267 ПК України з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статі. Крім того, зазначена ставка податку також визначена рішенням Нересницької сільської ради від 27.01.2016 року № 98 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території сіл Нересниця, Підплеша на 2016 рік", яким встановлено у 2016 році податок на майно території Нересницької сільської ради, ставку транспортного податку із розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування. При цьому, у 2016 році не встановлювався новий податок (транспортний податок діяв і в 2015 році),а також не змінювалась його ставка, а лише змінювалися вимоги до обєкта оподаткування в частині обєму двигуна автотранспортного засобу. Саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з обєкту, який належить на праві власності позивачу. Відтак, відповідачем правомірно сформовано та направлено позивачу оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, та клопотанням від 05.12.2016 року просить суд провести розгляд справи за відсутності представника відповідача та у відповідності до ч. 4 ст. 128 КАС України, розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову, виходячи з наступного.

22 липня 2014 року за фізичною особою ОСОБА_1 зареєстровано транспортний засіб марки BMW моделі Х6, обєм двигуна 2993 куб.см., рік випуску 2014 року, номерний знак транспортного засобу АО7777СІ, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Тячівською ОДПІ прийнято податкове повідомлення-рішення від 29.06.2016 року № 21702-13, яким згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст.54 Податкового кодексу України та відповідно до пп.267.6.2 п.267.6 ст.267 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України) визначено суму податкового зобов'язання за платежем "транспортний податок з фізичних осіб 18011000" в сумі 25000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України "Про внесення змін до ПК України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи", який набрав чинності з 1 січня 2015 року, ст.267 ПК України викладена у новій редакції, якою передбачено сплату транспортного податку.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.

Відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.

Базою оподаткування, у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України, ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25000,00 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до пп. 267.2.1 п. 267.2 цієї статті.

Крім того, зазначена ставка податку також визначена рішенням Нересницької сільської ради від 27 січня 2016 року № 1140 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території сіл Нересниця, Підплеша на 2015 рік", яким встановлено у 2015 році податок на майно на території Нересницької сільської ради, зокрема ставку транспортного податку із розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до підпункту 2.1 пункту 2 цього розділу (п. 4.1 п 4 додатку до рішення від 27.01.2015 року № 1140).

Так, відповідно до пп. 2.1 п. 2 вказаного рішення обєктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувались до 5 років і мають обєм циліндрів двигуна понад: для бензинових двигунів 3000 куб. см., для дизельних двигунів 2500 куб. см.

Рішенням Нересницької сільської ради від 27 січня 2016 року № 98 "Про встановлення місцевих податків і зборів на території сіл Нересниця, Підплеша на 2016 рік" встановлено ставку транспортного податку у 2016 році із розрахунку на календарний рік у розмірі 25000 грн. за кожен легковий автомобіль, що є обєктом оподаткування відповідно до пп. 2.1 п. 2 цього розділу (п. 4.1 п. 4 додатку до рішення від 27.01.2016 року № 98).

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 вказаного рішення обєктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше пяти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.

Відтак, судом встановлено, що у 2016 році не встановлювався новий податок (такий встановлювався та діяв в 2015 році), а також не змінювалась його ставка, а лише змінювалися вимоги до обєкта оподаткування в частині обєму двигуна автотранспортного засобу.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України, базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 п. 267.6 ст. 267 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

Крім того, суд вважає за необхідне наголосити, що відповідно до п. 8.1 ст. 8 ПК України, в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори.

Транспортного податку немає у переліку загальнодержавних податків та зборів (ст. 9 ПК України). Поміж тим, відповідно до п. 9.4 ст. 9 ПК України, установлення загальнодержавних податків та зборів, не передбачених цим Кодексом, забороняється.

У ст. 10 ПК України, якою встановлено перелік місцевих податків, транспортний податок прямо не вказаний. Натомість є податок на майно (пп. 10.1.1), який складається із 3 (трьох) різних податків, кожен із різними елементами податку, як їх визначено п. 7.1 ст. 7 ПК України.

Так, відповідно до ст. 265 ПК України (у редакції Закону України від 28.12.2014 року № 71-VIII, що діє з 01.01.2015 року), податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.

Виходячи з наведених норм, транспортний податок є місцевим податком. Особливість місцевих податків полягає в тому, що вони за законом не можуть бути встановлені безпосередньо рішенням Верховної Ради України. Суд звертає увагу на те, що Верховна Рада України може встановлювати тільки перелік дозволених до встановлення місцевими радами місцевих податків і дозволених граничних параметрів таких податків, а власне, встановлення місцевих податків, із дотриманням встановлених Верховною Радою критеріїв - є компетенцією відповідних місцевих рад.

Так, відповідно до п. 8.3 ст. 8 ПК України (у редакції, чинній на час прийняття оспорюваного податкового повідомлення-рішення), до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних і міських рад у межах їх повноважень, і є обов'язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Водночас, відповідно п. 4.4 ст. 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

Виходячи з наведеного, безпосереднє встановлення місцевих податків (а, отже, і транспортного податку) віднесено положеннями ПК України до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.

Встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплено також п. 24 ч. 1 ст. 26 Закону "Про місцеве самоврядування в Україні" та ст. 143 Конституції України.

Отже, Верховна Рада України не може безпосередньо своїм рішенням запровадити такі податки як місцеві на відповідних територіях.

Так, відповідно до п. 10.3 ст. 10 ПК України, місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.

Згідно п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп. 12.3.1 п.12.3 ст. 12 Податкового кодексу України).

При прийнятті рішення про встановлення місцевих податків та зборів обов'язково визначаються об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші обов'язкові елементи, визначенні ст. 7 цього Кодексу з дотриманням критеріїв, встановлених розділом ХІІ цього Кодексу для відповідного місцевого податку чи збору (пп. 12.3.2 п.12.3 ст. 12 ПК України).

Копія прийнятого рішення про встановлення місцевих податків чи зборів надсилається у десятиденний строк з дня оприлюднення до контролюючого органу, в якому перебувають на обліку платники відповідних місцевих податків та зборів (п.п.12.3.3 п.12.3 ст. 12 ПК України

При цьому, згідно з п. 12.5 ст. 12 ПК України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, яке набирає чинності з урахуванням строків, передбачених п.п.12.3.4 ст. 12 цього Кодексу.

Позивач при обґрунтуванні позовних вимог покликався на положення пп. 12.3.4 п.12.3 ст. 12 ПК України, згідно якого рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлених місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим.

Однак, з цього приводу суд зазначає, що відповідно до ст. 4 Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році" № 909-VІІІ від 24.12.2015 року, в 2016 році до прийнятих рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків і зборів на 2016 рік не застосовуються вимоги, встановлені пп.12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України та Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Враховуючи вищенаведене, саме 2016 рік і є базовим (звітним) періодом для оподаткування транспортним податком з об'єкту, який належить на праві власності позивачу, відтак, доводи позивача щодо порушень положень податкового законодавства (зокрема пп.12.3.4 п.12.3 ст.12 ПК України) не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України та до уваги судом не приймаються.

Перелік транспортних засобів для цілей п.п. 267.2.1. ПК України визначений Міністерством економічного розвитку і торгівлі України, так само як і вартість, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля. Відповідно до розміщеного на офіційному сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України алгоритму розрахунку середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей оподаткування транспортним податком, який проводиться Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів (затверджена постановою КМ України від 18.02.2016 року за № 66), середньоринкова вартість транспортного засобу позивача становить 1143970,39 грн., сума мінімальної заробітної плати станом на 1 січня 2016 року становить 1378,00 грн., відтак сума 750 розмірів мінімальних заробітних плат становить 1033500,00 грн. (750*1378,00).

Виходячи з наведеного, вартість легкового автомобіля ОСОБА_1 перевищує 750 розмірів мінімальної заробітної плати та автомобіль підлягає оподаткуванню транспортним податком за 2016 рік.

У спірних правовідносинах суд також застосує рішення Європейського суду з прав людини у справі "МАСА - інвест груп" проти України, при вирішенні якої суд, з посиланням на п. 2 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, дійшов висновку про те, що держава має право приймати та вводити в дію такі закони, які вони можуть вважати за необхідне для забезпечення сплати податків. Європейським судом у вказаному рішенні також було зазначено, що держава має широкі межі розсуду, зокрема у формуванні та впровадженні податкової політики, і суд поважатиме позицію законодавця у таких справах, за винятком випадків, коли вона не має жодного розумного обґрунтування (див. рішення від 23.10.1997 року у справі "Національне та регіональне будівельне товариство, Постійне будівельне товариство м. Лідс та Йоркширське будівельне товариство проти Сполученого Королівства", Reports of Judgments and Decisions 1997-VII, пункти 80 - 82).

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. ДПІ у Тячівському районі доведено правомірність оскаржуваного податкового повідомлення рішення, в зв'язку з чим позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам закону та не відповідають обставинам справи, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні належними та допустимими доказами та задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Згідно ст. 94 КАС України, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 94, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Тячівському районі Головного управління ДФС у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення рішення - відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст.186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_3