Справа № 804/4984/16
Суддя: Гончарова Ірина Анатоліївна
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 листопада 2016 р. Справа № 804/4984/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі судді Гончарової Ірини Анатоліївни, розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладників фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладників фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 з вимогами:
- визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 щодо не включення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб і не інформування ОСОБА_1 про дані обставини, незважаючи на чисельні запити;
- зобовязати уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк Михайлівський» для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за вкладом згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 р. у гривні і надати Фонду гарантування вкладників фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 р. у гривні.
Позивач в судове судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Позивачем надано письмове клопотання про розгляд справи в письмовому провадженні.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, до канцелярії суду надав клопотання про закриття провадження у справі, яке обґрунтовано тим, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 12.07.2016 року № 124 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський», виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з відшкодування з боку коштів за вкладами фізичних осіб та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 строком на 2 роки з 13.07.2016 року по 12.07.2015 року включно. Вказує, що спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, отже провадження у справі підлягає закриттю. Також 07.11.2016 року до суду були надані письмові заперечення на позов, в обґрунтування яких зазначив, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки під час складання списку осіб, які мають право на відшкодування вкладів за рахунок позики Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський» проводиться перевірка правочинів (у тому числі договорів) на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Оскільки перевірка правочину, укладеного позивачем, не завершена, виплата коштів позивачу за договором банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 р. тимчасового обмежена на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації.
Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не зявився, до канцелярії суду надав письмові заперечення, в обґрунтування яких зазначив, що оскільки позивача не було включено Уповноваженою особою до переліку вкладників, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не мав правових підстав здійснюватися відповідні процедури по включенню його до Загального реєстру.
Враховуючи обмеженість строку вирішення справи та те, що позивач просив здійснити розгляд справи в порядку письмового провадж6ення, суд не вбачає підстав для відкладання розгляду справи, та вважає за можливе вирішити справу за наявними у ній доказами у письмовому провадженні за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, відповідно до частин 4, 6 статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 20 травня 2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» в особі головного фахівця Дніпропетровського відділення №2 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (вкладник) було укладено Договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 в національній валюті (далі за текстом - Договір).
Відповідно до п.1.1. вказаного Договору, Відповідно до п.1.1. вказаного договору, вкладник вносить, а Банк приймає грошові кошти Вкладника (далі - Вклад) та зараховує їх на вкладний (депозитний) рахунок у гривні, що відкривається Банком на ім'я Вкладника, і зобов'язується виплачувати Вкладнику суму Вкладу та проценти на неї в порядку та на умовах, встановлених цим Договором та Умовами розміщення вкладів фізичних осіб ПАТ «Банк Михайлівський», в т.ч. Умовами дистанційного банківського обслуговування ПАТ «Банк Михайлівський».
Постановою Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» відкликано банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський».
Розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації на один місяць з 23 травня 2016 року по 22 червня 2016 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» - провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_2.
На підставі постанови Правління Національного банку України від 12.07.2016 р. № 124-рш виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 р. № 1213 «Про початок здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатору банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та призначено ОСОБА_2 уповноваженою особою Фонду на ліквідацію вказаного банку.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.09.2016 р. №1702 уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» призначено ОСОБА_4 з 05.09.2016 року.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звертався до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» із заявами від 29.06.2016 р., від 30.08.2016 р., про включення до реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та від 30.06.2016 р. про здійснення виплати коштів за договором банківського вкладу (депозиту) №980-031-000245081 від 25.05.2016 р. ПАТ «Банк Михайлівський».

Як пояснив позивач, ним було отримано довідку від ПАТ «Банк Михайлівський» від 03.08.2016 р. за №41/2220, згідно якої ОСОБА_1 у реєстрі вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у ПАТ «Банк Михайлівський», відсутня.

Вирішуючи спір по суті, суд враховує, що правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI.

В підпункті 4 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката. Уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку (підпункт 17 ч.1.ст.2 Закону).

Згідно з ч.1 ст.3 вищевказаного Закону Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 4 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює такі функції: веде реєстр учасників Фонду; здійснює заходи щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснює процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку (ч.2 ст.26 Закону).

Частиною 1 ст.27 Закону передбачено, що Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно пункту 6 розділу ІІІ положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 р. №14 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07.09.2012 р. за №1548/21860 (далі - Положення) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

У відповідності до системного тлумачення наведених норм законодавства вбачається, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників загального реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду загального реєстру.

Таким чином, питання про включення чи виключення з реєстру вкладників вирішується до моменту закінчення тимчасової адміністрації та прийняття рішення про ліквідацію банку.

В силу положень частини 2 статті 38 Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

З наведених положень Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб» вбачається, що перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Натомість, Порядок виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними, а також дій Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі їх виявлення, затверджений рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №826 від 26.05.2016 р. та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 15 червня 2016 р. за №863/28993 (далі Порядок №826), розширив повноваження Фонду щодо перевірки правочинів на предмет нікчемності на період процедури ліквідації банку.

Так, відповідно до пункту 5 розділу ІІ наведеного Порядку №826 перевірка правочинів (договорів) на предмет нікчемності проводиться Комісією у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку.

У разі необхідності проведення перевірки протягом процедури ліквідації банку така перевірка повинна бути завершена не пізніше шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку. За рішенням виконавчої дирекції Фонду перевірку може бути продовжено, але не більше, ніж на шість місяців.

Проаналізувавши зазначене, суд приходить до висновку, що норми підзаконного нормативно-правового акту суперечать вимогам Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», оскільки обмежують визначене законом право фізичної особи на своєчасне одержання коштів за вкладом після початку процедури ліквідації банку та наділяють додатковими повноваженнями Комісію з перевірки правочинів. Фактично перевірка правочинів на предмет їх нікчемності може тривати протягом року з моменту початку процедури ліквідації банку, що є неприпустимим.

Суд наголошує, що перевірка правочинів на предмет їх нікчемності повинна бути проведена у період здійснення Фондом тимчасової адміністрації банку, а не у період його ліквідації.

В силу положень пункту 1 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина.

Частина 3 статті 22 Конституції України передбачає, що при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

За таких обставин суд приходить до висновку, що обмеження виплати коштів за депозитним договором позивача у період ліквідації банку суперечить вимогам Закону України «Про систему гарантувань вкладів фізичних осіб», а уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський», допускаючи таке обмеження, діяв з перевищенням наданих йому повноважень.

Окрім того, доказів щодо нікчемності договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 р. відповідачами не надано.

Так, в силу ч.1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч.2 ст. 215 Цивільного кодексу України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

З матеріалів справи вбачається, що договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 було укладено між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» 20.05.2016 року, а процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» розпочато з 13.07.2016 року.

Отже, вказаний Договір №980-031-000245081 є дійсним, оскільки був укладений до початку процедури ліквідації Банку, а також його нікчемність в судовому засіданні не встановлено та не доведено відповідачами.

Також ОСОБА_5 в ході судового розгляду справи підтверджено, що вказаний депозитний вклад не є результатом дроблення будь-яких інших вкладів ОСОБА_5 або вкладів інших осіб. Договір банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 особисто відкритий 20.05.2016 р. ОСОБА_5 та нею здійснено внесення коштів на рахунок.

Судом враховано, що незважаючи на прийняте рішення про ліквідацію банку, жодного рішення щодо подання до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про позивача як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору банківського вкладу, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою не приймалося.

В судовому засіданні також встановлено, що на час розгляду справи кошти в сумі 22061,67 грн. знаходились на вкладному рахунку позивача в ПАТ «Банк Михайлівський».

За таких обставин, уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4 слід зобов'язати подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про ОСОБА_1, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Михайлівський» згідно договору банківського вкладу (депозиту) «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 року.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині вимог щодо інформування ОСОБА_1 про не включення останньої до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладників фізичних осіб, оскільки на уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 чинним законодавством не покладено такий обовязок.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

У відповідності зі статтею 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, водночас частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно ст. 86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів правомірність прийнятого рішення, з огляду на що позов підлягає задоволенню у частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у постанові суду або ухвалою.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить із того, що відповідно до частини 3 статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Приймаючи до уваги, що рішення у справі ухвалене на користь позивача, який не є суб'єктом владних повноважень, суд вважає за необхідне присудити здійснені ним судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладників фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_2 щодо не подачі до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформації про вкладника ОСОБА_1, яка має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору банківського вкладу «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 року, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» ОСОБА_4 подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про вкладника ОСОБА_4, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору банківського вкладу «Перше знайомство» №980-031-000245081 від 20.05.2016 року, за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про що повідомити ОСОБА_1.

Стягнути за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Дніпропетровський окружний адміністративний суд з одночасним направленням копії апеляційної скарги особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі складення постанови у повному обсязі, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна, скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом за місцезнаходженням суб'єкта владних повноважень і він не був присутній у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, але його було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо у суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя ОСОБА_6