Справа № 585/4180/16-а
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 р. Справа № 585/4180/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Жигилія С.П.

Суддів: Дюкарєвої С.В. , Перцової Т.С.

за участю секретаря судового засідання Мороз Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016р. по справі № 585/4180/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Роменського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області

про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області з адміністративним позовом до Роменського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області (далі по тексту - відповідач, Роменське ОУПФУ Сумської області), в якому просить суд:

- визнати протиправним рішення Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області, яке оформлене протоколом № 425 від 12.03.2016 року, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років.

- зобов'язати Роменське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу час роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року, військову службу в складі Збройних Сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року, роботу на посаді інструктора праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. О.А.Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року та призначити пенсію за вислугою років з 03 березня 2016 року відповідно до пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Роменського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області на користь ОСОБА_1 551,21 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову, 606,34 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, 1400 грн. відшкодування витрат на правову допомогу в підготуванні до суду позовної заяви, 600 грн. відшкодування витрат на правову допомогу в підготуванні апеляційної скарги, а всього 3157,55 грн..

Постановою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016 року по справі № 585/4180/16-а в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугою років протиправною та зобов'язання призначити пенсію відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із вказаною постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016 року по справі № 585/4180/16-а та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що ОСОБА_1 неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, згідно з п. «е» ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", оскільки період роботи в якості викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року, період проходження військової служби в складі Збройних сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року та період роботи на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів їм. О.А. Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року мають бути зараховані до спеціального стажу. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що підлягає скасуванню, а його позовні вимоги - задоволенню.

Відповідач, у надісланих запереченнях на апеляційну скаргу, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016 року по справі № 585/4180/16-а залишити без змін. Стверджує, що періоди роботи ОСОБА_1 в якості викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року та інструктора праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів їм. О.А. Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, відповідно періоди роботи за вказаними професіями не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Щодо періоду проходження військової служби в складі Збройних сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року зазначив, що чинним законодавством не передбачено врахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду військової служби. Таким чином, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

У надісланому запереченні просив розгляд справи провести без участі представника відповідача.

Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час та місце апеляційного розгляду, не перешкоджає судовому розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 41 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що з 15.08.1980 року по 15.01.1981 року ОСОБА_1 працював на посаді вчителя загально-технічних дисциплін Глинської середньої школи Роменського району. 15.01.1981 року переведений на посаду викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті, 15.09.1982 року призначений на посаду заступника директора по навчально-виховній роботі, а з 24.04.1984 року переведений на посаду директора Миколаївського міжшкільного навчально-виробничого комбінату. 15 травня 1986 року ОСОБА_1 звільнений з займаної посади у зв'язку із призовом в Радянську Армію. Службу в Армії останній проходив з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року. Після звільнення зі служби ОСОБА_1 з 01.01.1988 року призначений на посаду керівника початкової військової підготовки Великобубнівської середньої школи. З 03.06.1991 року вказана посада змінена на керівника допризовної підготовки. 29.06.2001 року звільнений з вказаної посади у зв'язку з переходом на виборну посаду. 29.06.2001 року та 12.04.2002 року обраний Великобубнівським сільським головою, обов'язки якого ОСОБА_1 виконував по 14.04.2006 року. З 23.04.2007 року по 03.11.2015 року працював в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів їм. О.А. Деревської на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 11 - 16).

03 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Роменського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області із заявою про призначення пенсії за вислугою років, зареєстрованою за номером 425. (а. с. 8).

Згідно протоколу № 425 від 12.03.2016 року Роменським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Сумської області відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії у зв'язку з відсутністю необхідного стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (а. с. 10).

Листом Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України від 14.04.2016 року № 2072/03-18 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв'язку з тим, що в Прикінцевих положеннях Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначено, що пенсійне, забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди, здійснюється відповідно до норм цього Закону в разі наявності спеціального стажу роботи, передбаченого пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із змінами), за Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 (із змінами) станом на 01.04.2015 року не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року не менше 25 років 6 місяців. Зазначено, що згідно даних трудової книжки з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року ОСОБА_1 працював на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті, та з 23.04.2007 року в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі-інтернаті І-ІІІ ступенів ім. О.А. Деревської на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання, однак, Переліком закладав і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 вказані посади не передбачені, а посада вчителя з трудового навчання не є основною (а. с. 9).

Не погоджуючись з діями Роменського ОУПФУ Сумської області щодо відмови у призначенні пенсії за вислугу років у відповідності до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ані посада викладача у міжшкільних НВК, ані посада інструктора з праці та за сумісництвом вчителя з трудового навчання не передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909, відповідно періоди роботи за вказаними професіями не можуть бути зараховані до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. Щодо періоду проходження військової служби в складі Збройних сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року зазначив, що останній не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років, оскільки чинним законодавством не передбачено врахування до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду військової служби.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 51 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно зі ст. 52 Закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров'я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців.

Згідно вказаного Закону скористатись пільговим віком на пенсію можуть ті працівники освіти, що мають необхідний стаж роботи на посадах в установах, організаціях, визначених Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 «Про Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років», тобто умовою для зарахування до спеціального стажу роботи періодів роботи працівників освіти, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність факту роботи у ці періоди на відповідних посадах та у закладах, віднесених до Переліку.

В п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» вказано, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо зарахування до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років періодів роботи на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 рік та на посаді інструктора з праці в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. О.А. Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом абзацу 3 частини 4 статті 21 Закону України «Про позашкільну освіту», педагогічні працівники позашкільних навчальних закладів мають право на пенсію за вислугою років за наявності педагогічного стажу роботи не менше ніж 25 років.

Структуру позашкільної освіти становлять: позашкільні навчальні заклади; інші навчальні заклади як центри позашкільної освіти у позаурочний та позанавчальний час, до числа яких належать: загальноосвітні навчальні заклади незалежно від підпорядкування, типів і форм власності, в тому числі школи соціальної реабілітації, міжшкільні навчально-виробничі комбінати, професійно-технічні та вищі навчальні заклади I-II рівнів акредитації гуртки, секції, клуби, культурно-освітні, спортивно-оздоровчі, науково-пошукові об'єднання на базі загальноосвітніх навчальних закладів, міжшкільних навчально-виробничих комбінатів, професійно-технічних та вищих навчальних закладів I-II рівнів акредитації; клуби та об'єднання за місцем проживання незалежно від підпорядкування, типів і форм власності; культурно-освітні, фізкультурно-оздоровчі, спортивні та інші навчальні заклади, установи; фонди, асоціації, діяльність яких пов'язана із функціонуванням позашкільної освіти. (Стаття 5 зазначеного Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року № 909 затверджений Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

Згідно з Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено, зокрема: директори, заступники директорів з навчально-виховної (навчальної, навчально - виробничої) роботи, вчителі, майстри виробничого навчання, практичні психологи, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи міжшкільних навчально-виробничих комбінатів; учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи загальноосвітніх навчальних закладів, військових загальноосвітніх навчальних закладів, музичних і художніх шкіл.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 року № 963 "Про затвердження переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників" перелік посад працівників освіти, який наведений у Постанові Кабінету Міністрів України № 909 був розширений, зокрема посада викладача та інструктора з праці у позашкільних навчальних закладах включена до переліку посад педагогічних працівників, а відтак, колегія суддів приходить до висновку про те, що вказані періоди мають бути зараховані до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до примітки 3 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров'я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 01 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

В період роботи ОСОБА_1 на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті діяв Перелік установ, організацій та посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, що є Додатком до Постанови Ради Міністрів від 17 грудня 1959 року № 1397 «Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров'я та сільського господарства».

Відповідно по пункту 1 вказаного Переліку, до посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, віднесено вчителі, вчителі - логопеди, логопеди, викладачі, педагоги, сурдопедагоги, тифлопедагоги, педагоги-вихователі, вихователі-керівники (вихователі), завідувачі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідувачі, їхні заступники з навчально-виховної, навчально-виробничої частини або роботі, з виробничого навчання, завідувачі навчальної та навчально-виховної частиною початкових, семирічних, восьмирічних і середніх шкіл незалежно від їх найменування.

Зазначені обставини свідчать, що ОСОБА_1 в оспорюваний період, тобто в період з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року працював на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті, а тому колегія суддів приходить до висновку про зарахування цього строку до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Щодо зарахування до пільгового стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, періоду військової служби позивача в Збройних Силах СРСР з 15 травня 1986 року по 13 грудня 1987 року колегія суддів зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 15.05.1986 року позивача звільнено з посади директора Миколаївського міжшкільного навчально-виробничого комбінату у зв'язку з призовом в Радянську Армію. З 15.05.1986 року по 13.12.1987 року позивач проходив службу в рядах Радянської армії.

Частиною 3 ст. 36 КЗпП УРСР визначено, що підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов'язок і військову службу", військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров'я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов'язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Судовим розглядом встановлено, що позивач перед проходженням військової служби працював на посаді директора Миколаївського міжшкільного навчально-виробничого комбінату з 24.04.1984 року по 14.05.1986 року.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позивач на момент призову на строкову військову службу працював на посаді, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та із займаної посади ОСОБА_1 було звільнено у зв'язку з призовом на військову службу, відтак колегія суддів приходить до висновку про зарахування вказаного періоду до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугою років.

Щодо зарахування до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років періоду роботи ОСОБА_1 з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. О.А.Деревської на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання колегія суддів зазначає наступне

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Кодексу законів про працю України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Постановою Кабінету Міністрів України № 245 від 03.04.1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій» передбачено, що робітники, спеціалісти і службовці державних підприємств, установ і організацій мають право працювати за сумісництвом, тобто виконувати, крім своєї основної, іншу роботу на умовах трудового договору. На умовах сумісництва працівники можуть працювати на тому або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина у вільний від основної роботи час.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. О.А.Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року.

За правилами ст. 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років відноситься до трудових пенсій.

Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів (далі іменуються - підприємства та організації, якщо не обумовлено інше), - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Так, згідно зі ст. 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення", до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Спеціальний стаж - це період роботи в певних умовах праці чи на посадах, з якими законодавець пов'язує пільгове (або за особливими правилами) пенсійне забезпечення.

Вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.

Отже, у зазначених нормативно-правових актах відсутнє застереження щодо призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти виключно з урахуванням стажу за основним місцем роботи, таке право надається і гарантується особі за виконання специфічної роботи.

Відповідно до довідки, виданої Комунальним закладом Сумської обласної ради - Роменською загальноосвітньою школою-інтернатом І-ІІІ ступенів імені О.А. Деревської, працюючи інструктором з праці, ОСОБА_1 працював за сумісництвом вчителем з трудового навчання: 2008-2009 навчальний рік - 9 годин тижневого педагогічного навантаження - 0,5 ставки (наказ № 43 від 31.08.2008 року); 2009-2010 навчальний рік - 9 годин тижневого педагогічного навантаження (наказ № 57 п.1 від 31.08.2009 року); 2010-2011 навчальний рік - 9 годин тижневого педагогічного навантаження - 0,5 ставки (наказ № 50 п.1 від 30.08.2010 року); 2011-2012 навчальний рік - 9,5 годин тижневого педагогічного навантаження - 0,5 ставки (наказ № 63 п.1 від 31.08.2011 року); 2012-2013 навчальний рік - 7 годин тижневого педагогічного навантаження - 0,4 ставки (наказ № 56 п.1 від 31.08.2012 року) 2013-2014 навчальний рік - 5 годин тижневого педагогічного навантаження - 0,3 ставки (наказ № 90 від 31.08.2013 року).

Так, як Закон України «Про пенсійне забезпечення» не містить жодних застережень щодо зарахування роботи за сумісництвом до спеціального стажу, колегія суддів приходить до висновку про те, що в даному випадку наявні підстави для зарахування роботи позивача за сумісництвом на посаді вчителя трудового навчання до стажу, що дає право на пенсію за вислугу років.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб'єкт владних повноважень не довів належним чином правомірності своїх дій (бездіяльності) у спірних відносинах, що свідчить про необґрунтованість останніх, а відтак колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання відмови в призначенні пенсії за вислугу років протиправною та зобов'язання призначити пенсію є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.87 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Витрати на правову допомогу відносяться до витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вказаною нормою КАС України закріплено механізм відшкодування витрат, зокрема, і витрат на правову допомогу, за рахунок суб'єкта владних повноважень, якщо рішення по справі винесено не на його користь.

Зі змісту ч.1 ст.90 КАС України вбачається, що витрати на правову допомогу це витрати, пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, які надають правову допомогу за договором, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Частиною 3 статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі по тексту - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об'єднання (організаційні форми адвокатської діяльності).

Доказами того, що особа є адвокатом, виходячи з положень частини 1 статті 12, частини 1 статті 6 та статті 17 Закону № 5076 є свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України (що може бути сформований і в електронному виді) на момент подання клопотання про відшкодування правової допомоги.

Згідно пунктів 1, 2, 6 частини 1 та частини 2 статті 19 Закону № 5076, до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону № 5076, документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги можуть бути серед іншого: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України від 01 жовтня 1999 року (далі по тексту - Правила адвокатської етики), єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Статтею 34 Правил адвокатської етики передбачено, що адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення, якщо обов'язок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, пов'язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При цьому, недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати.

В постанові від 01 жовтня 2002 року по справі № 30/63 Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Матеріали справи містять квитанцію № 47 від 17.10.2016 року та розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до яких позивачем за надання правової допомоги (ознайомлення з наданими документами, визначення правової позиції в справі та підготування позовної заяви) сплачено 1400,00 грн.. А також матеріали справи містять квитанцію № 54 від 10.11.2016 року та розрахунок компенсації витрат на правову допомогу, відповідно до яких позивачем за надання правової допомоги (ознайомлення з постановою суду, визначення правової позиції в справі та підготування апеляційної скарги) сплачено 600,00 грн..

Однак, матеріали справи не містять договору про надання правової допомоги, а також відсутні свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю в поєднанні з витягом з Єдиного реєстру адвокатів України, ордер, акти виконаних або отриманих послуг, розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором, додаткові угоди щодо вартості послуг адвоката.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що у зв'язку із відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів, які свідчать про надання послуг адвокатом, оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги та які відповідають вище встановленим вимогам, відсутні підстави для стягнення вказаних витрат та задоволення позову в цій частині.

На аркушах справи 1 та 48 знаходяться оригінали квитанцій від 17.10.2016 року № 0.0.634439935.1 про сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 551,21 грн. за подання позовної заяви та від 10.11.2016 року №0.0.648531261.1 - за подання апеляційної скарги в розмірі 606,34 грн..

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною 2 наведеної статті встановлено, що розмір ставки судового збору за подання апеляційної скарги на рішення адміністративного суду встановлено на рівні 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою ставка судового збору складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" встановлено на 2016 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 2016 року - 1378,00 грн..

Таким чином, враховуючи вищевикладене, за подання адміністративного позову немайнового характеру необхідно було сплатити судовий збір в сумі - 551,20 грн.

Отже, розмір ставки за подання апеляційної скарги на постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016 року по справі № 585/4180/16-а, становить 606,32 грн..

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, відповідно ст. 94 КАС України, слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1157,52 грн. за подання адміністративного позову та апеляційної скарги за рахунок бюджетних асигнувань Роменського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідач не зараховуючи ОСОБА_1 до спеціального стажу час роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року, військову службу в складі Збройних Сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року, роботу на посаді інструктора праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів ім. О.А.Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією, пенсійним законодавством.

Підсумовуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 159 КАС України, судове рішення повинне бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що постанова Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016 року по справі № 585/4180/16-а, не відповідає вимогам ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки вона ухвалена при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 198 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати її та прийняти нову постанову суду.

Відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги може своєю постановою змінити постанову суду першої інстанції або прийняти нову постанову, якими суд апеляційної інстанції задовольняє або не задовольняє позовні вимоги.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції, внаслідок допущених порушень підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Роменського міськрайонного суду Сумської області від 01.11.2016р. по справі № 585/4180/16-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати рішення Роменського об'єднаного управління Пенсійного Фонду України Сумської області, яке оформлене протоколом № 425 від 12.03.2016 року, щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугою років протиправним.

Зобов'язати Роменське об'єднане управління Пенсійного Фонду України Сумської області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу час роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, роботу на посаді викладача в Миколаївському міжшкільному навчально-виробничому комбінаті з 15.01.1981 року по 14.09.1982 року, військову службу в складі Збройних Сил СРСР з 15.05.1986 року по 13.12.1987 року, роботу на посаді інструктора з праці та за сумісництвом вчителем з трудового навчання в комунальному закладі Сумської обласної ради - Роменській загальноосвітній школі І-ІІІступенів ім. О.А.Деревської з 23.04.2007 року по 03.11.2015 року та призначити пенсію за вислугою років з 03 березня 2016 року відповідно до пункту "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Роменського об'єднаного Управління Пенсійного фонду України Сумської області (42000, Сумська область, м. Ромни, бул. Шевченка, 8, ) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1) витрати по сплаті судового збору за подання адміністративного позову та апеляційної скарги в розмірі 1157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім ) грн. 52 (п'ятдесят дві) коп..

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання постанови у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Жигилій С.П.
Судді Дюкарєва С.В. Перцова Т.С.
Повний текст постанови виготовлений 06.12.2016 р.