Справа № 359/7287/16-а
Суддя: Муранова-Лесів І. В.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/359/347/2016
Справа 359/7287/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2016 року 18 год. 23 хв. Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Поліщук А.О.Пустовіт А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» до ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» про визнання протиправною та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

19.09.2016 ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» звернулось до Бориспільського міськрайонного суду з даним адміністративним позовом, в якому просить суд : скасувати постанову ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби №413 від 17.09.2010 року, судові витрати покласти на відповідача (а.с.3-5). Разом з позовної заявою позивачем подано клопотання про визнання поважними причини пропуску строку на звернення до суду та поновлення пропущеного строку (а.с.6-7).

Свої вимоги та клопотання позивач обґрунтовує наступним. Відповідач постановою № 413 від 17.09.2010 притягнув позивача до відповідальності за порушення п.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ та наклав на позивача штраф у розмірі 8500 грн. Позивач зазначає, що в порушення вимог вищевказаного закону справа про правопорушення була розглянута відповідачем за відсутності представника позивача, при цьому про місце і час розгляду справи ні позивача, як перевізника, ні його повноважних представників повідомлено не було, що позбавило позивача права на участь у процесі прийняття рішення. Крім того, в порушення вимог ст.12 Закону №2920-ІІІ копія постанови про накладення штрафу протягом трьох днів вручається або надсилається перевізнику, щодо якого її прийнято, однак спірну постанову позивач не отримував, а про її існування дізнався лише внаслідок проведення виконавчих дій, а саме 08.08.2016 року, після отримання від Шевченківського відділу виконавчої служби міста Києва постанови державного виконавця. Позивач стверджує, що зазначені обставини розгляду справи про правопорушення, та прийняття постанови про накладення на позивача штрафу свідчать про суттєві порушення, допущені відповідачем у сфері публічно-правових відносин, що повинно мати наслідком визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови.

Позивач також звертає увагу, що ним пропущено строк звернення до суду, однак звертає увагу, суду, що це відбулося поза волею позивача, через неповідомлення про розгляд справи, а також у звязку з невиконання відповідачем вимог закону про вручення оскаржуваною постанови, що на думку позивача свідчить про поважність причини пропуску процесуального строку.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги та клопотання про поновлення строку звернення до суду з даним позовом. Згідно з додатковими поясненнями (а.с.37-38) він звертає увагу, що за змістом ст.ст. 236,237,241,246 Цивільного кодексу України, ст.58 Кодексу адміністративного судочинства України в якості представника перевізника у розгляді справи ОКПП «Київ» мала бути допущена лише особа, яка має довіреність чи за посадою є генеральним директором, який згідно із статутом підприємства представляє інтереси підприємства та діє без доручення. А також зазначає, що при внесенні змін до Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» від 02.12.2010 року встановлено, що право підпису протоколу має не тільки представник перевізника, а і особа, яка керувала транспортним засобом (особа, яка працює на перевізника). Він звертає увагу, що при розгляді справи та винесенні оскаржуваної постанови порушено вимоги ч.1 ст.6 Закону, а саме справу розглянуто за відсутності представника перевізника, і в постанові не зазначено, чи викликався на розгляд представник перевізника, і докази, що підтверджують про сповіщення перевізника чи його представника про місце і час розгляду справи, відповідачем суду не надано. А також зазначив, що відповідачем порушено вимоги ч.7 ст.12 Закону, а саме копію постанови про накладення штрафу протягом трьох днів не було вручено, надіслано перевізнику. Твердження відповідача про отримання 17.09.2010 року копії постанови ОСОБА_3, як доказ отримання постанови вважає безпідставним, оскільки в графі про одержання копії постанови не зазначено прізвище та ініціали особи, яка отримувала копію постанови, підтвердження чого може бути графічна експертиза, а не твердження відповідача, а також звертає увагу, що ОСОБА_3 працював інспектором відділу верифікації УАБ та за своїми посадовими обовязками не є уповноваженим представником позивача. Одночасно зазначає, що постанову до підприємства ніхто не передавав. Він також звертає увагу, твердження відповідача проте, що державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Шевченківського району було відправлено позивачу постанову про відкриття виконавчого провадження, нічим не доведені, оскільки така постанова мала бути направлена відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» рекомендованим листом. А також зазначає, що відповідачем не надано до суду і матеріалів справи № 413, що розглядалась і знаходиться у відповідача, посилаючись на їх знищення на підставі п.4. наказу Адміністрації ДПСУ від 23.12.2003 року №398 (закінчення строку зберігання - 3 роки). На підтвердження чого надано копії номенклатури за 2009-2012 роки та акти на знищення. Проте, зі змісту актів на знищення не вбачається, що справа № 413 про притягнення до відповідальності була знищена. Матеріали справи № 413 були знищені до їх виконання (проведення по ним стягнення). В звязку з цим представник позивача також зазначив, що вони не мають можливості підтвердити або спростувати обставини, викладені в постанові, оскільки через дії відповідача не мали можливості взяти участь у розгляді справи, ознайомитися з документами, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова, подати заперечення.

Представником відповідача було заявлено клопотання про залишення позовної заяви без розгляду на підставі ст.100, п.9 ч.1 ст.155 КАС України з тих підстав, що згідно постанови серії ЦЧ № 413 від 17.09.2010 року вона отримана представником перевізника ОСОБА_3 17.09.2010 року. Він також зазначає, що згідно п.4 наказу «Про відповідальність за повітряні перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для вїзду в Україну» справи про правопорушення зберігати в органі охорони державного кордону, яким вони розглядалися, протягом 3 років. Згідно номенклатури справ ОКПП «Київ» на 2009 рік відділення по роботі з іноземцями, дізнання та адміністративного провадження вело справу №29-1, строк зберігання 3 роки, обліковано 4 томи за інвентарними номерами №1148-11-51, згідно Акту №27/3157 від 22.10.2012 томи справи №29-2дск знищені шляхом спалення. Зазначене на думку відповідача свідчить про те, що позивач знав про прийняття оскаржуваного рішення та внаслідок своєї бездіяльності пропустив встановлений строк звернення до суду (а.с.24).

Дане клопотання було залишено судом без задоволення, про що була винесена ухвала від 25.10.2016 року в порядку, визначеному ч.6 ст.160 КАС України (а.с.33).

За змістом наданих представником відповідача та підтриманих в судовому засіданні додаткових пояснень від 28.11.2016 (а.с.59) він зазначає, що ч.1 ст.244 ЦК України закріплено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, тобто це не є імперативною нормою, а диспозитивною. Згідно ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Він зазначає, що протягом 8 років позивач притягувався до відповідальності за порушення відповідного Закону, та протягом цих років працівники позивача, а це були одні й ті ж особи, підписували протоколи, постанови та отримували їх. За цей період від позивача не надійшло жодного зауваження щодо відсутності у персоналу, який виконує службові обов'язки у пункті пропуску «Бориспіль», повноважень на підписання та отримання зазначених документів. Більш того, у 2014 році позивач сплатив штрафи, накладений на нього постановами від 13.12.13 року № 425 та від 28.04.14 року № 69 отримані працівником позивача ОСОБА_3 без наявності в ОКПП «Київ» інформації щодо уповноваження його довіреністю, та виходячи з пояснень представника позивача - без видання такої довіреності позивачем.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали адміністративної справи, в тому числі долучені відповідачем копії документів, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд звертає увагу, що відповідно до вимог ч.2 ст.71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Крім того, суд зазначає, що відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови, підприємства (їх об'єднання), установи та організації, незалежно від форм власності, які здійснюють міжнародні пасажирські повітряні перевезення (далі - повітряні перевізники), за переміщення через державний кордон України пасажирів-іноземців чи осіб без громадянства без документів для в'їзду в Україну або з документами, оформленими з порушенням вимог, установлених законодавством України, несуть відповідальність у вигляді штрафу від двохсот двадцяти до двохсот п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожного такого пасажира.

За змістом ст.2 Закону №2920-ІІІ справи про правопорушення, передбачені статтею 1 цього Закону, розглядають відповідні органи охорони державного кордону України.

Від імені органів охорони державного кордону України розглядати справи про правопорушення та накладати штрафи мають право начальники органів охорони державного кордону України, що здійснюють прикордонний контроль у пунктах пропуску через державний кордон України, відкритих для міжнародного повітряного сполучення.

При цьому за змістом ч. 1 ст.5 Закону №2920-ІІІ особами, які беруть участь у розгляді справи, визнаються: представник повітряного перевізника; свідки; експерт; перекладач; захисник, та відповідно до вимог ч.1 ст.6 Закону справа про правопорушення розглядається в присутності представника повітряного перевізника. В разі його відсутності справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення представника про місце і час розгляду справи і якщо від нього не надійшло клопотання про відкладення розгляду.

За змістом ч.2 ст.6 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови, представник повітряного перевізника, який бере участь у розгляді справи, має право: знайомитися з матеріалами справи та робити з них витяги; давати пояснення; подавати докази та брати участь у їх дослідженні; заявляти клопотання; користуватися правовою допомогою; виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову у справі до суду.

Як визначено ст.12 Закону №2920-ІІІ посадова особа органу охорони державного кордону України, уповноважена накладати штрафи, приймає відповідне рішення протягом п'ятнадцяти днів після надходження протоколу про правопорушення та інших матеріалів справи. Рішення оформляється постановою відповідної особи (ч.1 ст.12).

У справі про правопорушення посадова особа органу охорони державного кордону України виносить одну з таких постанов: 1) про накладення штрафу; 2) про закриття справи (ч.2 ст.12).

Згідно з вимогами ч.4,5 цієї статті постанова у справі про правопорушення повинна містити: найменування посади, прізвище, ім'я, по батькові посадової особи, яка винесла постанову; дату розгляду справи; відомості про повітряного перевізника, щодо якого розглядається справа; викладення обставин, установлених при розгляді справи; зазначення Закону, яким передбачається відповідальність за таке правопорушення; прийняте у справі рішення; розрахунковий рахунок та установу банку, до якої можна сплатити штраф; вказівку про порядок і строк її оскарження до суду.

Постанова підписується посадовою особою органу охорони державного кордону України, яка розглянула справу.

Згідно з вимогами ч.6 та 7 ст.12 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» №2920-ІІІ в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови, постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи.

Копія постанови про накладення штрафу протягом трьох днів вручається або надсилається перевізнику, щодо якого її винесено.

Суд також зауважує, що за змістом ст.13 Закону №2920-ІІІ, постанову про накладення штрафу, що прийнята посадовою особою, зазначеною у статті 2 цього Закону, може бути оскаржено протягом десяти днів з дня ї винесення до місцевого суду за місцезнаходженням відповідного органу охорони державного кордону України, рішення якого є остаточним.

Усі вищенаведені вимоги Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» визначають, що реалізація прав ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії», як повітряного перевізника при розгляді справи про правопорушення, повязаного з повітряним перевезенням пасажирів через державний кордон України, безпосереднього повязано з дотриманням відповідачем ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби та його посадовими особами визначеного законом порядку розгляду такої категорії справ.

В ході розгляду даної адміністративної справи встановлено, що відповідачем такого порядку дотримано не було, чим порушено вищенаведені вимоги Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» щодо забезпечення участі у розгляді справи представника авіаперевізника, його належного повідомлення про розгляд справи, вручення копії постанови та забезпечення реалізації права позивача взяти участь у розгляді справи про правопорушення, , а також скористатися іншими правами, визначеними ч.2 ст.6 Закону №2920-ІІІ, в тому числі на оскарження постанови у визначений законом термін.

Так, з наданих позивачем документів встановлено, що 08.08.2016 року ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» отримало лист Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві №дв/17 від 19.07.2016 (а.с.8) та постанову старшого державного виконавця Салеомона А.А. від 19.07.2016 року про арешт коштів боржника ВП №51307540 (а.с.9-18), за змістом якої вона ухвалена при примусовому виконанні багатьох наведених у постанові виконавчих документів, в тому числі оскаржуваної постанови ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України №413 від 17.09.2010 про стягнення штрафу в розмірі 8500 гривень з боржника ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії», стягувач держава в особі ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби України (а.с. 12-зворот).

Встановлено, що 17 вересня 2010 року начальником ОКПП «Київ» ОСОБА_4 була винесена постанова серії ЦЧ №413 у справі про правопорушення, повязане з повітряним перевезенням пасажирів через державний кордон України без належних документів для виїзду в Україну (а.с.25), який, розглянувши матеріали справи щодо порушення, передбаченого ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень», відносно повітряного перевізника Авіакомпанія «Українсько-середземноморські авіалінії», заслухавши осіб, які беруть участь у справі, які згідно з поясненнями представника відповідача в судовому засіданні є працівниками ОКПП «Київ», зазначивши, що представник повітряного перевізника на розгляд справи не зявився, а також зазначивши, що в справі є дані про своєчасне сповіщення представника про місце та час розгляду справи та від нього не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, встановив, що повітряним перевізником «Українсько-середземноморські авіалінії» вчинено правопорушення, передбачене ч.1 ст.1 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» та керуючись ст.2 даного Закону, постановив : накласти на повітряного перевізника Авіакомпанію «Українсько-середземноморські авіалінії» штраф в розмірі 8500 гривень.

Таким чином, представник ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» при розгляді справи присутній не був.

Будь-яких належних і допустимих доказів того, що позивач був повідомлений про день розгляд справи, суду надано не було та, згідно з поясненнями представника відповідача, такі докази відсутні.

В постанові наявний підпис про її одержання невстановленою особою 17.09.2010 року, проте прізвище, імя по-батькові особи, яка отримала постанову, а також посада та повноваження представника не зазначено. Одночасно розяснено, що постанова в 10-денний термін з дня винесення може бути оскаржена до місцевого суду через начальника органу прикордонної служби, який виніс постанову у справі (а.с.25).

Як стверджує представник позивача такою посадовою особою позивача, яка отримала копію постанови є ОСОБА_3, проте належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини суду надано не було.

Згідно з довідкою ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» ОСОБА_3 працював у визначений в постанові період на посаді інспектора з контролю якості авіаційної безпеки, довіреності на представництво інтересів авіакомпанії не отримував, не був уповноваженим на представництво інтересів авіакомпанії в Держорганах (а.с.39)

Не надано таких доказів і відповідачем, а посилання як на докази, документи, з матеріалів виконавчого провадження щодо виконання іншої постанови про накладення штрафу позивача, яка була вручена працівнику перевізника та ним виконана, суд вважає необґрунтованими та неналежними доказами, враховуючи що позивач стверджує, оскаржувана постанова його уповноваженому представнику вручена не була та до підприємства не надходила.

Як вбачається наявної в матеріалах справи копії постанови про арешт коштів боржника від 19.07.2016 ВП №51307540 (а.с.9-18) державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві, на примусовому виконанні у відділі знаходиться також постанова ОКПП «Київ» №413 від 17.09.2015 року.

Проте, як визнано сторонами, докази отримання боржником, позивачем у справі ТОВ «Українсько-середземноморські авіалінії» постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання оскаржуваної постанови №413 від 17.09.2010 року, в матеріалах зведеного виконавчого провадження відсутні, такі докази суду надано не було.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з поважних причин, оскільки про оскаржувану постанову дізнався лише після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів боржника від 19.07.2016 року, що мало місце 08.08.2016 року, в звязку з цим пропущений строк підлягає поновленню в силу вимог ч.1 ст.100 КАС України.

Та обставина, що, як стверджує представник відповідача, згідно п.4 наказу «Про відповідальність за повітряні перевезення пасажирів через державний кордон України без належних документів для вїзду в Україну» справи про правопорушення мають зберігатися протягом 3 років та матеріали, на підставі яких була винесена оскаржувана постанова були знищені відповідно до Акту №27/3157 від 22.10.2012 (а.с.27-28), не звільняють відповідача як субєкта владних повноважень від обовязку доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, оскільки відповідач заперечує проти адміністративного позову, та не позбавляє позивача права оскарження таких рішення, дій чи бездіяльності.

При цьому суд звертає увагу, що за змістом вищевказаного Акту №27/3157 від 22 жовтня 2012 року експертна комісія, якою зроблено відбір справ, книг, журналів для знищення у 2013 році, зазначено про те, що здійснено відбір справ, книг та журналів, які втратили практичне значення та не мають наукової та історичної цінності.

Проте, як встановлено, в судовому засіданні, оскаржувана постанова на момент знищення відповідачем матеріалів справи про правопорушення та самої постанови, виконана не була, що вочевидь не відповідає принципам, наведеним в ч.3 ст.2 КАС України, в тому числі, рішення, дії чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень мають бути прийняті (вчинені) вони, зокрема: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо.

Знищення оскаржуваної постанови та матеріалів, на підставі яких вона винесена, з урахування того, що постанови не виконана і до цього часу, що визнано сторонами порушує також вимоги ст. 13,14 Закону України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень» щодо забезпечення оскарження постанови та її виконання.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки відповідачем не доведено ані факту вчинення позивачем правопорушення під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень, ані дотримання відповідачем порядку розгляду справи про таке правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень (а.с.1) підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 11, 69, 71, 86, 94, 99,100, 158-163,167,186 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби №413 від 17.09.2010 року та поновити пропущений позивачем строк на звернення із адміністративним позовом.

Скасувати постанову ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ» Державної прикордонної служби №413 від 17.09.2010 року про накладення штрафу на ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» в розмірі 8500 гривень.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ОСОБА_2 контрольно-пропускного пункту «Київ»Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Українсько-середземноморські авіалінії» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 гривень.

На постанову суду може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного адміністративного суду через Бориспільський міськрайонний суд Київської області протягом десяти днів з дня її проголошення, для осіб, які не були присутні під час оголошення судового рішення з моменту отриманні копії постанови.

Суддя І. В.Муранова-Лесів