Справа № 802/1859/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

30 листопада 2016 р. Справа № 802/1859/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: спільного українсько - іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна"

до: Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення в частині

ВСТАНОВИВ:

09.11.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернувся позивач - спільне українсько-іспанське підприємство у формі товариства з обмеженою відповідальністю Сперко Україна (далі - СУІП ТОВ Сперко Україна) з адміністративним позовом до відповідача - Вінницької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - Вінницька ОДПІ) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення в частині.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що Вінницькою ОДПІ проведено позапланова виїзна документальна перевірка СУІП ТОВ "Сперко Україна" з питань дотримання вимог валютного законодавства при проведенні розрахунків за договором № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року за період з 15.01.2016 року по 30.09.2016 року. За результатами проведення вказаної перевірки складено акт №1081/1404/20112362 від 21.10.2016 року.

На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року, яким позивачу нараховано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в загальній сумі 83573,27 грн.

Позивач частково не погоджуючись із висновками контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки, а також прийнятим відповідачем податковим повідомленням - рішенням № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року, звернувся з даним позовом до суду.

Зокрема позивач вказав, що відповідач дійшовши висновку про порушення СУІП ТОВ Сперко Україна п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року № 140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України", а саме перевищення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки (90 днів) за договором № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року, не врахував змін у чинному законодавстві України в даній сфері.

Позивач наголосив, що постановою Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» внесено зміни до п. 1 постанови Правління Національного банку України від 07.06.2016 року № 342 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (чинна з 09.06.2016 року по 14.09.2016 року), а саме збільшено строки надходження валютної виручки з 90 до 120 днів.

Водночас, відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Позивач вважає, що Конституція України, закріпивши норму щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Вказане, на думку позивача, також підтверджується листом Національного банку України від 10.08.2016 року № 22-0003/67025, який доповнює постанову Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", роз'яснюючи і уточнюючи порядок застосування її окремих положень та вимагаючи від банків за попередній звітний місяць (липень) не надавати податковим органам відповідну інформацію у випадках, коли протягом звітного місяця було встановлено перевищення 90 денного строку розрахунків без перевищення 120 денного строку розрахунків.

Як видно із додатку 2 акту перевірки №1081/1404/20112362 від 21.10.2016 року, нарахування пені проводилось по митній декларації форми МД-2 № 401090002/2016/008110 з 13.07.2016 року по 01.08.2016 року (20 днів прострочки) та по митній декларації форми МД-2 № 401090002/2016/009241 з 25.07.2016 року по 26.08.2016 року (33 дні прострочки).

Таким чином, позивач частково не погоджуючись із висновками Вінницької ОДПІ, викладеними в акті перевірки та не визнає порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по митній декларації форми МД-2 № 401090002/2016/008110 та по митній декларації форми МД-2 № 401090002/2016/009241 в межах 30 днів прострочки.

Водночас, визнає порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по митній декларації № 401090002/2016/009241 на 3 дні (понад 120 днів) та нараховану в зв'язку з цим пеню в розмірі 3449,31 гривень (3 дні прострочення * пеня за 1 день прострочення в сумі 1149,77 гривень).

22.11.2016 року за вх. № 25683 на адресу суду від представника Вінницької ОДПІ надійшли письмові заперечення проти заявлених позовних вимог. Як на підставу заперечень представник відповідача зіслався на те, що ПАТ «МЕГАБАНК» надав Вінницькій ОДПІ інформацію про перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків СУІП TOB «Сперко Україна» по контракту №35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року.

Перевіркою проведення розрахунків у грошовій формі при здійсненні зовнішньоекономічних операцій по вказаному контракту виявлено порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки.

Представник відповідача також зазначив, що відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

На підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення інструментів впливу на грошово-кредитний ринок» Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

В силу вимог п.1 постанови Правління Національного Банку України від 03.03.2016 року № 140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України», розрахунки за операціями з експорту товарів, передбачені в ст.1 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», повинні здійснюватися у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Вказана постанова набрала чинності 05.03.2016 року та діяла до 08.06.2016 року включно, а відтак строки розрахунків за операціями з експорту товарів, здійсненими СУІП TOB «Сперко Україна» 13.04.2016 року та 25.04.2016 року по контракту № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року, регламентовані п.1 постанови Правління Національного Банку України від 03.03.2016 року №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» становлять 90 календарних днів. Однак вказані операції здійснено із перевищенням законодавчо встановлених строків, а тому позивачу нараховано пеню відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, на думку представника відповідача за операціями проведеними 13.04.2016 року та 25.04.2016 року по контракту № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року, позивачем порушено вимоги п. 1 постанови Правління Національного Банку України від 03.03.2016 року №140 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України».

Враховуючи викладене вище та відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті», позивачу нараховано пеню за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка від суми неодержаної виручки в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не перевищує суму неодержаної виручки та становить 83573,27 грн.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково вказав, що в цій справі має застосовуватися презумпція правомірності рішень платника, оскільки є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу. Зокрема, відповідно до п.п. 4.1.4 п. 4.1 ст. 4 та п. 56.21 ст. 56 Податкового кодексу України в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акту, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, то діє презумпція правомірності рішень платника податку.

Отже, представник позивача вважає, що висновки задокументовані в акті перевірки №1081/1404/20112362 від 21.10.2016 року, а також податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року є протиправними та такими, що підлягають скасуванню в частині нарахування пені в розмірі 80123,96 гривень.

Представники відповідача проти адміністративного позову заперечили та просили відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що висновки, які містяться у акті перевірки, є обґрунтованими, а тому податкове повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року прийнято відповідно до вимог чинного законодавства України.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 15.01.2016 року СУІП TOB «Сперко Україна» (Продавець) укладено контракт № 35/01/16-КС/М із нерезидентом - Компанією «Amofarm» SRL, Республіка Молдова (Покупець).

Предметом контракту № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року є здійснення операцій купівлі - продажу рецептурних та безрецептурних лікарських засобів.

Згідно умов розділу 3 контракту, оплата за товар здійснюється в євро на умовах відстрочки платежу. Покупець зобов'язується оплатити відповідну партію товару не пізніше 75 днів з дати оформлення експортної митної декларації (а.с. 18-21).

Згідно митної декларації №401090002/2016/008110 від 13.04.2016 року на виконання умов контракту, СУІП TOB «Сперко Україна» відвантажило на користь нерезидента - Компанії «Amofarm» SRL, Республіка Молдова товар (лікарські засоби) на суму 27600,56 євро (803738,41 грн) (а.с. 22).

Також відповідно до митної декларації №401090002/2016/009241 від 25.04.2016 року позивач відвантажив на користь нерезидента - Компанії «Amofarm» SRL, Республіка Молдова товар (лікарські засоби) на суму 14024,07 євро (400310,74 грн) (а.с. 23).

На виконання вимог п. 5.9 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, що затверджена постановою Правління Національного Банку України від 24.03.1999 року № 136 ПАТ «МЕГАБАНК» надав Вінницькій ОДПІ інформацію про перевищення законодавчо встановлених строків розрахунків СУІП TOB «Сперко Україна» по контракту №35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року (а.с. 49).

В період з 11.10.2016 року по 18.10.2016 року, відповідно до наказу Вінницької ОДПІ від 11.10.2016 року № 1272, головним державним ревізором - інспектором сектору перевірок фінансових операцій управління аудиту Вінницької ОДПІ ОСОБА_4 проведено позапланову виїзну документальну перевірку СУІП TOB «Сперко Україна» з питань дотримання вимог валютного законодавства України при проведенні розрахунків по контракту № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року за період з 15.01.2016 року по 30.09.2016 року (а.с. 9).

За результатами проведення вказаної перевірки складено акт №1081/1404/20112362 від 21.10.2016 року, яким задокументовано порушення СУІП ТОВ Сперко Україна ст. 1 Закону України "Про здійснення розрахунків в іноземній валюті" та п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року № 140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" в частині порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за договором № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року. (а.с. 10-16).

На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року, яким позивачу нараховано пеню за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, невиконання зобовязань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства в загальній сумі 83573,27 грн.

Частково не погоджуючись із висновками контролюючого органу, що зазначені в акті перевірки, а також податковим повідомленням - рішенням Вінницької ОДПІ № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд враховує наступне.

Згідно із ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" від 23.09.1994 №185/94-ВР (далі Закон №185/94-ВР) виручка резидентів у іноземній валюті підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) продукції, що експортується, а в разі експорту робіт (послуг), прав інтелектуальної власності - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку.

При цьому, ст. 2 Закону №185/94-ВР передбачено, що Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті Закону.

Так, відповідно до п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року №140 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" (далі - постанова НБУ від 03.03.2016 року №140) установлено, що розрахунки за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті, здійснюються у строк, що не перевищує 90 календарних днів.

Пунктом 9 вказаної постанови передбачено, що вона діяла у період з 05.03.2016 року до 08.06.2016 року включно.

Згідно із п. 1 постанови Правління Національного банку України від 07.06.2016 року № 342 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" строк проведення розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" не змінився та становив до 90 календарних днів. Постанова Правління Національного банку України від 07.06.2016 року № 342 набрала чинності з 09.06.2016 року та діяла до 14.09.2016 року включно.

Разом з тим, п. 2 постанови Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України" збільшено строки проведення розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, які передбачені в статтях 1 та 2 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" із 90 до 120 календарних днів. Постанова Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 набрала чинності з 29.07.2016 року.

Як зазначалося 15.01.2016 року між СУІП TOB «Сперко Україна» (Продавець) та нерезидентом - Компанією «Amofarm» SRL, Республіка Молдова (Покупець) укладено контракт № 35/01/16-КС/М, предметом якого є здійснення операцій купівлі - продажу рецептурних та безрецептурних лікарських засобів.

Відповідно до умов розділу 3 контракту, оплата за товар здійснюється в євро на умовах відстрочки платежу. Покупець зобов'язується оплатити відповідну партію товару не пізніше 75 днів з дати оформлення експортної митної декларації.

Згідно митної декларації №401090002/2016/008110 від 13.04.2016 року на виконання умов контракту, СУІП TOB «Сперко Україна» відвантажило на користь нерезидента - Компанії «Amofarm» SRL, Республіка Молдова товар (лікарські засоби) на суму 27600,56 євро (803738,41 грн). Також відповідно до митної декларації №401090002/2016/009241 від 25.04.2016 року позивач відвантажив на користь нерезидента - Компанії «Amofarm» SRL, Республіка Молдова товар (лікарські засоби) на суму 14024,07 євро (400310,74 грн).

Як видно із акту перевірки №1081/1404/20112362 від 21.10.2016 року підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення - рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року стало порушення СУІП TOB «Сперко Україна» законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за договором № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року (90 днів). При цьому, підставу нарахування пені відповідач повязував з датою оформлення документів для здійснення операцій експорту.

Надаючи оцінку доводам сторін, суд виходить з того, що відповідно до статті 1 Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" від 16.04.1991 № 959-XII момент здійснення експорту (імпорту) - момент перетину товаром митного кордону України або переходу права власності на зазначений товар, що експортується чи імпортується, від продавця до покупця.

Моментом вчинення експорної операції, зокрема, моментом поставки товару за такою операцією, для цілей застосування статей 2, 4 Закону №185/94-ВР є момент фактичного перетину товаром митного кордону за результатом якого складається митна декларація.

Наведені вище норми Закону України "Про зовнішньоекономічну діяльність" узгоджуються із ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті", яка передбачає, що строки зарахування валютної виручки починають перебіг саме із дати оформлення вивізної вантажної митної декларації.

Водночас ст. 1 Закону №185/94-ВР встановлено строк зарахування виручки резидента в іноземній валюті, який з урахуванням спеціальних строків, визначених постановою Правління Національного банку України від 03.03.2016 року №140 становить 90 днів, а його перегбіг безпосередньо повязаний із датою митного оформлення продукції, що експортується.

Як зазначалося, 90-денний строк проведення розрахунків в іноземній валюті за операціями з експорту товарів, які передбачені в ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" діяв до 28.07.2016 року, оскільки 28.07.2016 року прийнято постанову Правління Національного банку України № 361 "Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України", якою із 29.07.2016 року вказані строки збільшено до 120 календарних днів.

Разом з тим, відповідно до п. 1.1 постанови Правління Національного банку України від 24.03.1999 року № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.

Як встановлено судом, виконуючи умови контракту позивач відвантажив на користь нерезидента товар - лікарські засоби згідно митної декларації №401090002/2016/008110 від 13.04.2016 року. Таким чином, граничний строк надходження валютної виручки за вказаною операцією є 12.07.2016 року (13.04.2016 року + 90 днів).

Згідно п. 2.2 постанови Правління Національного банку України від 24.03.1999 року № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" відлік законодавчо встановленого строку розрахунків банк починає з наступного календарного дня після дня оформлення митної деларації або підписання акта, рахунку (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання послуг, експорт прав інтелектуальної власності, інших немайнових прав, призначених для продажу (оплатної передачі).

Отже, виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, саме оформлення митної декларації є тим юридичним фактом, із яким законодавець пов'язує початок перебігу строків для повернення виручки в іноземній валюті, визначених чинним законодавством на момент його настання (момент настання юридичного факту). Оформлення митної декларації № 401090002/2016/008110 відбулося 13.04.2016 року, тобто у період чинності постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року №140, якою встановлено 90-денний строк.

Станом на 13.07.2016 за розрахунками по контракту (за операцією, здійсненою 13.04.2016 року) утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 27600,56 євро, граничний строк погашення якої минув 12.07.2016 року. Відтак, 13.07.2016 року є днем виникнення порушення, яке кваліфікується як таке саме виходячи із норм постанови Правління Національного банку України, якою було встановлено 90-денний строк для розрахунків в іноземній валюті, тобто норм які діяли як на момент виникнення юридичного факту (оформлення митної декларації), так і на момент виникнення порушень (перевищення граничних строків).

Крім того, як вказав Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Підсумовуючи наведене, суд зазначає, що подія порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями в іноземній валюті настала 13.07.2016 року, а тому для кваліфікації вказаного порушення повинен застосовуватись нормативно - правовий акт, який був чинним на момент такого порушення, а саме постанова Правління Національного банку України, яка передбачала 90-денний строк розрахунків.

Із банківської виписки з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року видно, що суму простроченої дебіторської заборгованості погашено в повному обсязі, шляхом надходження валютної виручки від нерезидента в сумі 27600,56 євро (759048,74 грн.), яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» №0131 в ПАТ «МЕГАБАНК» (зарахування здійснено 29.07.2016 року).

35% отриманої суми валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 9660,20 євро/266307,68 грн.) було зараховано 01.08.2016 року на поточний валютний рахунок №014, відкритий позивачем в уповноваженому банку - ПАТ «МЕГАБАНК», що відповідає умовам контракту

Гривневий еквівалент в сумі 497127,38 грн. від обов'язкового продажу 65% отриманої від нерезидента валютної виручки у розмірі 17940,36 євро був зарахований 01.08.2016 року на поточний рахунок №1, відкритий підприємством в уповноваженому банку - ПАТ «МЕГАБАНК».

Отже, у період 12.07.2016 року по 01.08.2016 року (20 днів) мало місце порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за контрактом № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року.

Крім того, згідно митної декларації № 401090002/2016/009241 від 25.04.2016 року позивач відвантажив на користь нерезидента товар на суму 14024,07 євро (400310,74 грн.) Граничний строк надходження валютної виручки за вказаною операцією є 24.07.2016 року (25.04.2016 року +90 днів).

Так, виходячи із системного аналізу норм Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та п. 2.2 Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, суд підкреслює, що саме оформлення митної декларації є тим юридичним фактом, із яким законодавець пов'язує початок перебігу строків для повернення виручки в іноземній валюті, визначених чинним законодавством на момент його настання (момент настання юридичного факту). Оформлення митної декларації № 401090002/2016/009241 відбулось 25.04.2016 року, тобто у період чинності постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року №140, якою встановлено 90-денний строк.

Однак, станом на 25.07.2016 року за розрахунками по контракту (за операцією, здійсненою 25.04.2016 року) утворилась прострочена дебіторська заборгованість в сумі 14024,07 євро, граничний строк погашення якої минув 24.07.2016 року. Відтак, 25.07.2016 року є днем виникнення порушення, яке кваліфікується як таке саме виходячи із норм постанови Правління Національного банку України, якою було встановлено 90-денний строк для розрахунків в іноземній валюті, тобто норм які діяли як на момент виникнення юридичного факту (оформлення митної декларації), так і на момент виникнення порушень (перевищення граничних строків).

Таким чином, суд зазначає, що подія порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями в іноземній валюті настала 25.07.2016 року, а тому для кваліфікації вказаного порушення повинен застосовуватись нормативно - правовий акт, який був чинним на момент такого порушення, а саме постанова Правління Національного банку України, яка передбачала 90-денний строк розрахунків.

Як видно із банківської виписки з 01.07.2016 року по 30.09.2016 року суму простроченої дебіторської заборгованості погашено в повному обсязі, шляхом надходження валютної виручки від нерезидента в сумі 14024,07 євро (401041,90 грн.), яка була зарахована на окремий аналітичний рахунок балансового рахунку 2603 «Розподільчі рахунки суб'єктів господарювання» №0131 в ПАТ «МЕГАБАНК» (зарахування здійснено 25.08.2016 року).

35% отриманої суми валютної виручки, що залишається у розпорядженні підприємства - в сумі 4908,42 євро (140364,53 грн.) було зараховано 26.08.2016 року на поточний валютний рахунок №014, відкритий підприємством в уповноваженому банку - ПАТ «МЕГАБАНК».

Гривневий еквівалент в сумі 261801,47 грн. від обов'язкового продажу 65% отриманої від нерезидента валютної виручки у розмірі 9115,65 євро був зарахований 26.08.2016 року на поточний рахунок №1, відкритий позивачем в уповноваженому банку - ПАТ «МЕГАБАНК».

Отже, у період 25.07.2016 року по 26.08.2016 року (33 днів) мало місце порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки за контрактом № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року.

Відтак, суд погоджується з висновками відповідача про те, що позивачем порушено вимоги ст. 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" та п. 1 постанови Правління Національного банку України від 03.03.2016 року №140.

Надаючи оцінку сумі пені, яка нарахована податковим органом СУІП TOB «Сперко Україна» за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по експортному контракту, суд зазначає наступне.

Згідно із ст. 4 порушення резидентами, крім субєктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Як видно із розрахунку пені за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по експортному контракту (а.с. 16), за митними деклараціями №401090002/2016/008110 від 13.04.2016 року №401090002/2016/009241 від 25.04.2016 року, СУІП TOB «Сперко Україна» нараховано суму в загальному розмірі 83573,27 грн.

Водночас, метод та спосіб визначення суми пені за порушення законодавчо встановлених строків надходження валютної виручки по експортному контракту позивач під сумнів не ставить.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про правомірність застосування 90-денного строку надходження валютної виручки, визначена контролюючим органом сума пені повністю відповідає вимогам чинного законодавства України.

Щодо посилань позивача на те, що до спірних правовідносин повинні застосовуватися норми постанови Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», якими збільшено строки надходження валютної виручки з 90 до 120 днів, суд зазначає наступне.

Так, постанова Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» набрала чинності 29.07.2016 року. Водночас, подія порушення граничних строків розрахунків за експортними операціями в іноземній валюті за митними деклараціями №401090002/2016/008110 від 13.04.2016 року №401090002/2016/009241 від 25.04.2016 року настали 13.07.2016 року та 25.07.2016 року відповідно.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність.

Вказане, зокрема означає, що до події, факту застосовується той закон (нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце.

Крім того, у Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09.02.1999 року у справі № 1-7/99 Конституційний суд України дійшов висновку, що положення частини першої статті 58 Конституції України про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи, стосується фізичних осіб і не поширюється на юридичних осіб.

Як зазначив Конституційний Суд України це не означає, що цей конституційний принцип не може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом'якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.

Із змісту акту перевірки, встановлено що станом на 29.07.2016 року граничний 90-денний строк розрахунків за операціями, здійсненими 13.04.2016 року та 25.04.2016 року по контракту № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року минув 12.07.2016 року та 24.07.2016 року відповідно.

Разом з цим, згідно до п. 1.1 постанови Правління Національного банку України від 24.03.1999 року № 136 "Про затвердження Інструкції про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями" день виникнення порушення - перший день після закінчення встановленого законодавством строку розрахунків за експортною, імпортною операцією або строку, встановленого відповідно до раніше одержаних за цією операцією висновків.

Таким чином, починаючи із 13.07.2016 року та 25.07.2016 року за експортними операціями, які здійснені 13.04.2016 року та 25.04.2016 року за контрактом № 35/01/16-КС/М від 15.01.2016 року та розрахунки в іноземній валюті, за якими не проведено у встановлені законодавством строки, нараховувалась пеня, оскільки мав місце факт порушення строку розрахунків за експортною операцією.

Відтак, беручи до уваги, що граничний 90-денний строк розрахунків за проведеними позивачем експортними операціями закінчився, а порушення законодавства в сфері розрахунків в іноземній валюті мали місце до набрання чинності постановою Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», норми останньої до спірних правовідносин в частині продовження строків розрахунків до 120 днів не застосовуються.

Також, як видно із змісту постанови Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», така жодної вказівки щодо надання зворотної дії в часі даному нормативно-правовому акту не містить.

Таким чином, суд не погоджується із доводами позивача про застосування до спірних правовідносин норм постанови Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України», оскільки така не має зворотньої дії у часі щодо правовідносин, які мали місце до її прийняття.

Суд також критично оцінює посилання позивача на лист Національного банку України від 10.08.2016 року № 22-0003/67025, з огляду на те, що такий адресовано банківським установам України та їх об'єднанням. Крім того, вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері розрахунків в іноземній валюті та носить інформаційний для банківських установ характер.

Крім того, суд наголошує, що зворотня дія в часі постанови Правління Національного банку України від 28.07.2016 року № 361 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» могла б мати місце лише у випадку прямої вказівки про це в тексті самої постанови, а не в листі Національного банку України від 10.08.2016 року № 22-0003/67025, який носить інформативний характер.

Тому, посилання позивача на лист від 10.08.2016 року № 22-0003/67025 є необґрунтованим.

Водночас, суд не погоджується із поясненнями представника позивача про те, що рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року в справі № 1-7/99 не узгоджується із загальновизнаними принципами права, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 63 Закону України "Про Конституційний Суд України" рішення Конституційного Суду України є остаточними і не підлягають оскарженню.

Зважаючи на наведене, суд зазначає, що рішення Конституційного Суду України є обов'язковими для виконання на всій території України та оскарженню не підлягають, а тому незгода представника позивача із рішенням Конституційного Суду України від 09.02.1999 року в справі № 1-7/99 не змінює його правової природи.

Підсумовуючи викладене вище, суд перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши надані докази в обґрунтування позовних вимог та заперечень, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправними та скасування оскаржуваного повідомлення-рішення № НОМЕР_1 від 03.11.2016 року, яким позивачу нарахована пеня в сумі 83573,27 грн., а тому у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Оскільки у задоволенні позову спільного українсько - іспанського підприємства у формі товариства з обмеженою відповідальністю "Сперко Україна" відмовлено, в силу норм ст. 94 КАС України, підстави для стягнення в користь позивача сплаченого при зверненні до суду судового збору відсутні.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович