Справа № 712/7552/16-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 712/7552/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Романенко В.А.
Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві апеляційну скаргу відповідача - Черкаської митниці ДВС на постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Черкаської митниці ДФС про визнання незаконною та стягнення постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач, ОСОБА_3, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просила скасувати постанову від 07 червня 2016 року у справі про порушення митних правил №15/90200/16 про притягнення до адміністративної відповідальності (накладення адміністративного стягнення).

Постановою Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 вересня 2016 року адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 вересня 2016 року та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нової постанови, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 січня 2016 року через пункт пропуску «Славутич-Комарин» митного поста «Енергія» Чернігівської митниці ДФС позивачем на митну територію України по смузі руху «зелений коридор» у митному режимі «тимчасове ввезення» на строк до 1 року з метою особистого користування було ввезено автомобіль «Renault Megane (VIN- номер НОМЕР_2) що зареєстрований у відповідних реєстраційних органах Литовської республіки за державним номером НОМЕР_3.

У ході здійснення митних формальностей щодо пропуску даного автомобіля на митну територію України позивач надала для здійснення митного контролю паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4, виданий 20 вересня 2011 року та заявила, що вона являється громадянкою-нерезидентом та проживає за адресою - АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації, отриманої від САДР УДМС України в Черкаській області та листа УДМС України в Черкаській області від 05 лютого 2016 року № 06/1680 встановлено, що з 17 лютого 2007 року громадянка України ОСОБА_3 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2.

Листом Посольства України в Республіці Білорусь № 6132/17-500-106 на запит Чернігівської митниці ДФС від 15 лютого 2016 року № 619/25-70-26-03 повідомлено, що громадянка ОСОБА_3 на консульському обліку в Посольстві України в Республіці Білорусь не перебуває, відповідно штамп про консульський облік та печатка в її закордонний паспорт в консульському відділі Посольства України в Республіці Білорусь не проставлялися. За інформацією Департаменту по громадянству і міграції МВС Республіки Білорусь, громадянка ОСОБА_3 зареєстрованою за адресою - АДРЕСА_1 не значиться.

Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Черкаської митниці ДФС від 02 березня 2016 року № 78/23-70-25 встановлено, що автомобіль «Renault Megane (VIN- номер НОМЕР_2) класифікується згідно УКТ ЗЕД в товарній підкатегорії , а сума митних платежів, які підлягали сплаті на момент ввезення останнього на митну територію України становить 131133 грн. 14 коп. (ввізне мито - 3593,72 грн., акциз - 99694,37 грн., та ПДВ - 27845,05 грн.).

03 березня 2016 року за даним фактом уповноваженою посадовою особою Черкаської митниці ДФС відносно позивача складено протокол про порушення митних правил № 15/90200/16 за ст. 485 Митного кодексу України.

За результатами розгляду справи про ПМП № 15/90200/16 заступником начальника митниці - начальником відділу боротьби з митними правопорушеннями Черкаської митниці ДФС Шульгою Д.О. була винесена постанова від 07 червня 2016 року, якою позивача було визнано винною у вчиненні ПМП, передбаченого ст. 485 Митного кодексу України, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів на суму 393399 грн. 42 коп. та стягнуто витрати митниці у справі на суму 246 грн.

Вважаючи протиправною постанову про накладення адміністративного стягнення, позивач звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач в оскаржуваній постанові не вказав переконливих доказів протиправності дій позивача, доказів вини позивача у формі умислу чи необережності, доказів заявлення митному органу неправдивих відомостей про свій статус нерезидента та місце проживання у Республіці Білорусь для досягнення мети неправомірного зменшення митних платежів, які підпадають під ознаки порушень, передбачених ст. 485 Митного кодексу України.

Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з огляду на таке.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 366 Митного кодексу України двоканальна система - це спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами особистого користування) через митний кордон України.

Відповідно до ч. 4 ст.. 366 Митного кодексу України громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивачем було обрано канал «зелений коридор» для проходження митного контролю.

Згідно з ч. 5, 6 ст.. 366 Митного кодексу України обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення. Громадяни, які проходять (проїжджають) через "зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Отже, обираючи «зелений коридор» для проходження митного контролю, позивач фактично заявила про те, що переміщуваний нею через митний кордон України автомобіль не підлягає письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадає під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов'язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. Транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об'єктом оподаткування митними платежами.

Натомість, згідно з ч. 3 ст. 380 Митного кодексу України тимчасове ввезення громадянами-резидентами транспортних засобів особистого користування, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД та причепів до них товарної позиції 8716 згідно з УКТ ЗЕД дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України інших транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом Х цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм Митного кодексу України дає підстави для висновку про те, що порядок ввезення, пропуску та декларування транспортних засобів особистого користування відрізняється, залежно від суб'єкта ввезення - резидента або нерезидента.

Зокрема, у випадку, якщо тимчасове ввезення транспортного засобу особистого користування здійснюється громадянами-резидентами, таке ввезення здійснюється під письмове зобов'язання про їх зворотне вивезення та за умови письмового декларування після сплати всіх митних платежів, які відповідно до закону підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Відповідно до ст.485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

З аналізу положень ст. 485 Митного кодексу України колегія дійшла висновку, що склад правопорушення викладений в даній нормі передбачає спеціальну протиправну мету дій декларанта щодо заявлення неправдивих відомостей неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру.

Наявність спеціальної протиправної мети в диспозиції вказаної норми свідчить про те, що зазначене правопорушення може бути вчинене лише з умисною формою вини.

Як вбачається з матеріалів справи, при проходженні митного контролю встановлено, що позивач є нерезидентом. При проходженні митного контролю позивачем надано паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4, виданий 20 вересня 2011 року та заявлено, що вона являється громадянкою-нерезидентом та проживає за адресою - АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Як вбачається з письмових пояснень по обставинам та матеріалам справи про порушення митних правил від 07 червня 2016 року, наданими представником позивача, ОСОБА_3 не має можливості надати паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_4, виданий 20 вересня 2011 року, внаслідок його втрати.

Згідно з ч. 6 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 266 Митного кодексу України декларант зобов'язаний надати органу доходів і зборів передбачені законодавством документи і відомості, необхідні для виконання митних формальностей.

Відповідно до п. 7 Правил митного контролю та митного оформлення транспортних засобів, що переміщуються громадянами через митний кордон України, затверджених Наказом Державної митної служби України №1118 від 17 листопада 2008 року та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25 листопада 2005 року за №1428/11708 (далі - Правила №1118), власник ТЗ або вповноважена особа, який переміщує ТЗ через митний кордон України, пред'являє його митному органу для проведення митного огляду й подає оригінали та ксерокопії, крім іншого, паспортних документів та інших документів, визначених законодавством України та міжнародними договорами України, що дають право на перетин державного кордону, та/або паспорта громадянина (посвідчення особи з відміткою про місце проживання); посвідки чи іншого документа про постійне (тимчасове) проживання в Україні або за кордоном тощо.

Згідно з п. 6 Типової технологічної схеми пропуску через державний кордон осіб, автомобільних, водних, залізничних та повітряних транспортних засобів перевізників і товарів, що переміщуються ними, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2012 року № 451 (далі - Типова технологічна схема), у разі в'їзду (прибуття) осіб, транспортних засобів і ввезення товарів в Україну здійснення їх контролю розпочинається прикордонним контролем і закінчується митним контролем, у разі виїзду (вивезення) товарів з України - розпочинається митним контролем і закінчується прикордонним контролем.

Відповідно до п. 7, 8 Типової технологічної схеми митний контроль автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску здійснюється шляхом застосування таких форм митного контролю: перевірка документів та відомостей, які відповідно до законодавства надаються митним органам під час переміщення автомобільних транспортних засобів і товарів через митний кордон України; митний огляд (огляд та переогляд автомобільних транспортних засобів і товарів, огляд та переогляд ручної поклажі та багажу, особистий огляд громадян); усне опитування громадян та посадових осіб підприємств; облік автомобільних транспортних засобів і товарів; взяття проб (зразків) товарів; використання службових собак, технічних та спеціальних засобів контролю; подання запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, наданих митним органам. Митні органи під час здійснення митного контролю та митного оформлення автомобільних транспортних засобів і товарів у пунктах пропуску через державний кордон проставляють на митних, товаросупровідних (товаротранспортних) документах відповідні відмітки, печатки та штампи, а також вносять відповідну інформацію до журналів, у тому числі електронних, чи інших документів, які використовуються митними органами, відповідно до порядку, визначеного Мінфіном, нормативно-правовими актами з питань державної митної справи.

Отже відомості про належність до резидентів або нерезидентів встановлюються на основі відповідних документів, які посвідчують особу та усних пояснень.

Як вбачається з картки обліку транспортних засобів в пунктах пропуску для автомобільного сполучення за період з 10 січня 2016 року по 03 березня 2016 року автомобіль «Renault Megane за державним номером НОМЕР_3 ввезено ОСОБА_3 через «зелений коридор», зазначено адресу: АДРЕСА_1.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Так, позивачем не надано достовірних доказів щодо невірного зазначення місця реєстрації при здійсненні митного контролю.

Відповідно до інформації, отриманої від САДР УДМС України в Черкаській області та листа УДМС України в Черкаській області від 05 лютого 2016 року № 06/1680 встановлено, що з 17 лютого 2007 року громадянка України ОСОБА_3 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_2.

Листом Посольства України в Республіці Білорусь № 6132/17-500-106 на запит Чернігівської митниці ДФС від 15 лютого 2016 року № 619/25-70-26-03 повідомлено, що громадянка ОСОБА_3 на консульському обліку в Посольстві України в Республіці Білорусь не перебуває, відповідно штамп про консульський облік та печатка в її закордонний паспорт в консульському відділі Посольства України в Республіці Білорусь не проставлялися. За інформацією Департаменту по громадянству і міграції МВС Республіки Білорусь, громадянка ОСОБА_3 зареєстрованою за адресою - АДРЕСА_1 не значиться.

Отже відповідачем доведено, що позивачем зазначені неправдиві відомості про місце реєстрації, що призвело до неправомірного звільнення від сплати митних платежів.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Так, постанова у справі про порушення митних правил №15/90200/16 від 07 червня 2016 року ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до Черкаської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 202 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції скасовує постанову суду першої інстанції та приймає нову постанову, якщо судом не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального чи процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про необхідність скасування постанови суду першої інстанції та прийняття нової, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Керуючись ст. 160, 198, 202, 207 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Черкаської митниці ДВС на постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 вересня 2016 року - задовольнити.

Постанову Соснівського районного суду міста Черкаси від 19 вересня 2016 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_3 до Черкаської митниці ДФС про визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про порушення митних правил - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанову може бути оскаржено протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 07.12.2016

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді: Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Безименна Н.В.

Желтобрюх І.Л.