Справа № П/811/736/16
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД -------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року Справа № П/811/736/16

Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Кіровоградського міжрайонного управління водного господарства, в особі начальника Рудніка Ярослава Євстафійовича (далі - позивач), до Державної фінансової інспекції в Кіровоградській області (далі - відповідач) про скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд скасувати вимогу від 06.06.2016 року №11-07-14-14/2507.

Позовні вимоги мотивовані наступним. Так, відповідачем було проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності позивача за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 27.04.2016 № 07-09/11. На підставі акту ревізії позивачу направлено вимогу про усунення виявлених порушень від 06.06.2016р. за №11-07-14-14/2507, які позивач вважає безпідставними.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Також, представником позивача подано заяву про розгляд справи у порядку письмового провадження (т.4,а.с.83).

Заперечуючи проти позову представники відповідача зазначали, що ДФІ в Кіровоградській області при направленні листа від 06.06.2016р. за №11-07-14-14/2507 діяла в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавства з метою вжиття відповідних заходів по недопущенню встановлених ревізією порушень в подальшій роботі Кіровоградського міжрайонного управління водного господарства, розгляду питання щодо притягнення осіб, винних в їх допущенні, до дисциплінарної та матеріальної відповідальності. Таким чином, доводи позивача не ґрунтуються на вимогах законодавства та є необґрунтованими (т.2,а.с.100-131).

Щодо подальшого розгляду справи у порядку письмового провадження представник відповідача не заперечувала (т.4,а.с.83).

На підставі усної ухвали, прийнятої в судовому засіданні 02.11.2016 р. та занесеної до журналу судового засідання (т.4,а.с.84-87), подальший розгляд справи проведено в порядку письмового провадження у відповідності до ч.4 ст.122 КАС України.

Дослідивши наявні в справі документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно й повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд зазначає таке.

ДФІ в Кіровоградській області, у розумінні ст. 3 КАС України, є суб'єктом владних повноважень, дії якого оскаржено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, в т.ч., на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, що Відповідно до п. 2.10 Плану контрольно-ревізійної роботи Держфінінспекції України та п.1.1.5.1 Плану контрольно-ревізійної роботи ДФІ в Кіровоградській області на I квартал 2016 року проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Кіровоградського міжрайонного управління водного господарства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015.

В ході ревізії були встановлені порушення з боку позивача, які були викладені в акті ревізії від 27.04.2016 р. за №07-09/11 (т.1,а.с.216-224). Не погоджуючись з актом ревізії, позивачем подані заперечення, які відповідачем прийнято частково.

Однак, оскільки під час проведення контрольного заходу виявлені ревізією порушення усунуті не були, згідно з п. 7 ст. 10 ЗУ "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" позивачу листом від 06.06.2016 № 11-07-14-14/2507 направлено вимогу про усунення виявлених порушень, зокрема:

- п. 1 вимоги зазначено, що позивачем в недотримання вимог пунктів 28 і 29 Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою КМУ від 28.02.2002 №228 (далі - Порядок №228), пункту 7 і 8 Порядку надання платних послуг бюджетними установами й організаціями, що належать до сфери управління Державного комітету України по водному господарству, на замовлення юридичних і фізичних осіб, затвердженого спільним наказом Державного комітету України по водному господарству, Міністерства фінансів України та Міністерства економіки України від 21.05.2001 №92/243/104 та пункту 3.4. Порядку визначення вартості та надання платних послуг бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затвердженого спільним наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства екологічного розвитку і торгівлі України та Міністерства фінансів України від 25.12.2013 №544/1561/1130 (далі - Порядок № 544/1561/1130), позивачем занижено вартість подачі 1 куб.м. води на зрошення внаслідок не врахування оплати праці машиністів насосних станцій, при частковому забезпеченні потреби в коштах загальним фондом кошторисів та завищення планових обсягів подачі води при розрахунку тарифу на послуги з подачі води в порівнянні до обсягів, що були враховані при плануванні доходів і видатків за спеціальним фондом кошторисів, що призвело до втрати доходів спеціального фонду за 2013-2015 роки на загальну суму 365239,56 грн.;

- п. 2 вимоги зазначено, що при проведенні ревізійних дій щодо правильності розподілу вартості спожитої електроенергії між загальним і спеціальними фондами встановлено, що протягом 2014-2015 років в управлінні допускалися випадки віднесення за рахунок видатків загального фонду витрат, що потрібно було відносити відповідно до п.4 ст.13 Бюджетного Кодексу України та пунктів 19, 23 і 4 Порядку № 228 за рахунок спеціального фонду кошторисів. Протягом 2014-2015 рр. згідно даних бухгалтерського обліку, за відсутності підстав, за рахунок загального фонду проведені видатки пов'язані із подачею води на зрошення в сумі 14928,98 грн., які відповідно до Порядку №544/1561/1130, є прямими видатками, що пов'язані із наданням платних послуг, проведення яких потрібно було здійснювати за рахунок спеціального фонду кошторису;

- п. 3 вимоги зазначено, що при проведенні ревізійних дій щодо правильності розподілу видатків на оплату праці та нарахувань на неї між загальним і спеціальними фондами встановлено, що протягом 2013 - 2015 років в управлінні допускалися випадки віднесення за рахунок видатків загального фонду витрат, що потрібно було віднести відповідно до п.4 ст. 13 Бюджетного Кодексу України, пунктів 19, 23 і 49 Порядку № 228 та Порядків № 92/243/104 і № 544/1561/1130 за рахунок спеціального фонду кошторисів. Видатки із нарахування заробітної плати машиністам насосних станцій, які безпосередньо були задіяні у наданні платних послуг з подачі води на зрошення, протягом ревізійного періоду здійснювалися за рахунок загального фонду замість спеціального, що спричинило необґрунтоване покриття видатків спеціального фонду за рахунок коштів загального фонду в сумі 52181,11 грн.;

- п. 4 вимоги зазначено, що позивачем в порушення вимог п.5 Заходів щодо економного та раціонального використання державних коштів, передбачених для утримання органів державної влади та інших державних органів, утворених органами державної влади підприємств, установ та організацій, які використовують кошти державного бюджету затверджених Постановою КМУ від 01.03.2014 № 65 при відсутності доведених лімітів на використання легкового автотранспорту, використовувались у господарській діяльності три легкових автомобіля замість одного, чим нанесено збитків установі на суму 31409,36 грн.;

- п. 5 вимоги зазначено, що позивачем, в порушення вимог пункту 8 ст. 13 Бюджетного Кодексу України, пункту 1 розділу І Інструкції про службові відрядження в межах України та закордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13.03.1998 №59, за рахунок коштів спеціального фонду державного бюджету було незаконно відшкодовано добові витрати та кошти на проїзд в загальній сумі 550,12 грн., чим відповідно нанесено збитків установі на відповідну суму;

-п. 6 вимоги зазначено, що позивачем протягом 2013 - 2015 рр. в недотримання вимог наказу Державного агентства водних ресурсів України від 26.02.2013 №28 "Про затвердження Нормативів чисельності працівників водогосподарських організацій Держводагенства України" (далі - Норматив №28) при формуванні штатної чисельності та штатних розписів включено до штатних розписів посаду, яка не відповідає вимогам Нормативів №28, а саме: 1 - посаду інженера-гідротехніка, що призвело до проведення Позивачем витрат бюджетних коштів на утримання понаднормативної одиниці в загальній сумі 79248,91 грн.;

- п. 7 вимоги зазначено, що ревізією питання дотримання законодавства при проведенні процедур закупівель встановлено, що Кіровоградським МУВГ проведено у 2014 році процедуру відкриті торги на закупівлю паливно-мастильних матеріалів: паливо рідинне та газ; оливи мастильні з порушенням вимог п.3 ч.1 ст.29, ч.1 ст. 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 №2289-VI (далі - Закон №2289), в частині не відхилення пропозиції конкурсних торгів учасника - переможця, як таку, що не відповідала вимогам документації конкурсних торгів, та не відмінено торги;

- п. 8 вимоги зазначено, що досліджуючи правильність формування доходів спеціального фонду кошторису установи на 2013-2015 рр. від надходження плати за послуги, які надавалися Кіровоградським МУВГ у відповідності до покладених функціональних повноважень, встановлено, що Позивачем не дотримувались вимоги ст.ст. 7 і 13 Бюджетного Кодексу України та пунктів 17-18, 28-29 Порядку № 228 в частині проведення розрахунків обсягів надходжень до спеціального фонду по кожному окремому його виду з врахуванням фактичних обсягів надходжень доходів від надання платних послуг за попередні бюджетні періоди. Всього в ревізійному періоді при складанні розрахунків до кошторису Позивачем була занижена планова сума надходження до спеціального фонду кошторису на 2013-2015 рр. власних доходів на загальну суму 535259,82 грн. (2013 - 73573,44 грн.; 2014 - 149105,6 грн.; 2015 - 312580,78 грн.);

- п. 9 вимоги визначено, що проведеними обрахунками річного фонду оплати праці за штатними розписами по працівникам, утримання яких здійснювалося за рахунок загального фонду державного бюджету протягом 2013 -2015 років встановлено, що щорічні потреби в коштах на оплату праці, які обраховані виходячи з місячного фонду оплати праці за штатними розписами, перевищують річний фонд оплати праці, зазначений у штатних розписах.

Річні фонди оплати праці за штатними розписами, що відповідають затвердженим за кошторисами по КЕКВ 2111 "Заробітна плата" сум, становлять на 2013 рік - 2123,63 тис. грн. (загальний фонд - 1900,0 тис. грн., спеціальний -223,63 тис. грн.), 2014 рік - 2162,05 тис. грн. (загальний фонд - 1939,65 тис. грн., спеціальний - 222,4 тис. грн.) та 2015 рік - 1945,0 тис. грн. (загальний фонд -1900,0 тис. грн., спеціальний - 45,0 тис. грн.).

Обрахований річний фонд оплати праці, виходячи з місячного фонду по управлінню, становив на 2013 рік - 2430,074 тис. грн. (загальний фонд - 2306,58 тис. грн., спеціальний - 123,494 тис. грн.), 2014 рік - 2554,1 тис. грн. (загальний фонд - 2423,352 тис. грн., спеціальний - 130,749 тис. грн.) та 2015 рік - 2 175,53 тис.грн. (загальний фонд - 2130,528 тис.грн, спеціальний - 45,0 тис. грн.).

Враховуючи зазначене, оплата праці штатних працівників Кіровоградського МУВГ за штатними розписами не була приведена у відповідність з бюджетними асигнуваннями та іншими показниками, що доведені лімітними довідками, чим не було дотримано вимог пункту 28 і 28 Порядку №228, що свідчить про часткове забезпечення видатків на оплату праці за загальними і спеціальними фондами кошторисі, які складалися протягом періоду, що підлягає ревізії;

- п.10 вимоги визначено, що проведеним аналізом використання коштів загального і спеціального фондів кошторису встановлено, що Позивачем допускалося використання коштів спеціального фонду з недотриманням положень пунктів 4 і 7 статті 13 та пункту 9 статті 51 Бюджетного Кодексу України та пунктів 23 і 49 Порядок № 228 на проведення виплат заробітної плати працівникам, оплата праці яких врахована при плануванні видатків по загальному фонду кошторису без проведення коригувань обсягів узятих бюджетних зобов'язань за загальним фондом кошторису для проведення видатків з цих зобов'язань із спеціального фонду кошторису відповідно до бюджетного законодавства.

За даними бухгалтерського обліку протягом ревізійного періоду керівникам управління, працівникам при керівництві, відділу бухгалтерського обліку та звітності, адміністративно-господарської і економічної служб, служби механізації та іншим і робітникам, оплата праці яких в повному обсязі передбачена у штатних розписах загального фонду та розрахунками фонду оплати праці за загальним фондом кошторису, нараховано і виплачено заробітної плати в загальній сумі 4702685,3 грн., в тому числі за рахунок коштів загального фонду 4589630,94 грн. та спеціального - 113054,36 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаною вимогою, звернувся за захистом своїх прав до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

Указом Президента України за №499/2011 від 23.04.2011 затверджено Положення про Державну фінансову інспекцію України (далі по тексту Положення).

Згідно Положення про Державну фінансову інспекцію України, Державна фінансова інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні визначає Закон України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні".

Згідно статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" головними завданнями органу державного фінансового контролю є: здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, необоротних та інших активів, правильністю визначення потреби в бюджетних коштах та взяттям зобов'язань, ефективним використанням коштів і майна, станом і достовірністю бухгалтерського обліку і фінансової звітності у міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і суб'єктах господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували у періоді, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), за дотриманням бюджетного законодавства, дотриманням законодавства про державні закупівлі, діяльністю суб'єктів господарської діяльності незалежно від форми власності, які не віднесені законодавством до підконтрольних установ, за судовим рішенням, ухваленим у кримінальному провадженні.

Згідно ст. 4 вищевказаного Закону інспектування здійснюється органом державного фінансового контролю у формі ревізії та полягає у документальній і фактичній перевірці певного комплексу або окремих питань фінансово-господарської діяльності підконтрольної установи, яка повинна забезпечувати виявлення наявних фактів порушення законодавства, встановлення винних у їх допущенні посадових і матеріально відповідальних осіб. Результати ревізії викладаються в акті.

Підпунктом 4 пункту 4 Положення визначено, що Держфінінспекція України відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, а саме, серед іншого: вимагає від керівників та інших службових осіб підконтрольних установ усунення виявлених порушень законодавства; звертається до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Згідно пункту 7 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" органу державного фінансового контролю надається право пред'являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов'язковими для виконання службовими особами об'єктів, що ревізуються (ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні").

Відповідно до статті 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" постановою Кабінету Міністрів України за №550 від 20.04.2006 затверджено Порядок проведення інспектування Державною фінансовою інспекцією, її територіальними органами (далі по тексту Порядок проведення інспектування), який визначає процедуру проведення інспектування в міністерствах та інших органах виконавчої влади, державних фондах, фондах загальнообов'язкового державного соціального страхування, бюджетних установах і у суб'єктів господарювання державного сектору економіки, а також на підприємствах, в установах та організаціях, які отримують (отримували в період, який перевіряється) кошти з бюджетів усіх рівнів, державних фондів та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування або використовують (використовували у період, який перевіряється) державне чи комунальне майно (далі - підконтрольні установи), а на підставі рішення суду - в інших суб'єктів господарювання.

Відповідно пунктів 45, 46 Порядку проведення інспектування у міру виявлення ревізією порушень законодавства посадові особи контролюючого органу, не чекаючи закінчення ревізії, мають право усно рекомендувати керівникам об'єкта контролю невідкладно вжити заходів для їх усунення та запобігання у подальшому. Якщо вжитими в період ревізії заходами не забезпечено повне усунення виявлених порушень, контролюючим органом у строк не пізніше ніж 10 робочих днів після реєстрації акта ревізії, а у разі надходження заперечень (зауважень) до нього - не пізніше ніж 3 робочих дні після надіслання висновків на такі заперечення (зауваження) надсилається об'єкту контролю письмова вимога щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства із зазначенням строку зворотного інформування.

Згідно пункту 50 Порядку проведення інспектування за результатами проведеної ревізії у межах наданих прав контролюючі органи вживають заходів для забезпечення, зокрема звернення до суду в інтересах держави щодо усунення виявлених ревізією порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а також стягнення у дохід держави коштів, одержаних за незаконними договорами, без встановлених законом підстав або з порушенням вимог законодавства.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що органу державного фінансового контролю надано можливість здійснювати контроль за використанням коштів державного і місцевого бюджету та у разі виявлення порушень законодавства пред'являти обов'язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов'язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

На підставі наведеного, суд робить висновок про наявність у органу державного фінансового контролю права заявляти вимогу про усунення порушень, виявлених у ході перевірки підконтрольних установ, яка обов'язкова до виконання лише в частині усунення допущених порушень законодавства і за допомогою якої неможливо примусово стягнути виявлені в ході перевірки збитки.

В порядку адміністративного судочинства може бути оскаржене лише таке рішення, яке породжує безпосередньо права чи обов'язки для позивача.

У даній адміністративній справі Державна фінансова інспекція в Кіровоградській області пред'явила вимогу №11-07-14-14/2507 від 06.06.2016 "Про усунення виявлених порушень", виявлених під час ревізії позивача.

Оскаржувана вимога (п.1, 4 та 5) інспекції вказує на виявлені збитки та їхній розмір.

Зважаючи на те, що збитки стягуються у судовому порядку за позовом органу державного фінансового контролю, правильність їх обчислення перевіряє суд, який розглядає цей позов.

Аналогічний правовий висновок у спорах цієї категорії вже неодноразово висловлювався колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у постановах від 15 квітня, 13 травня та 25 листопада 2014 року (справи №№ 21-40а14, 21-89а14, 21-442а14 відповідно).

Згідно з частиною 1 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

При цьому, п.п. 2, 3, 6, 8, 9, 10 вимоги "Про усунення порушень, виявлених ревізією" від 06.06.2016 р. №11-07-14-14/2507 свідчать про те, що під час ревізії відповідачем встановлено факти порушень, які допущені позивачем під час здійснення виплат з загального та спеціального фонду. В судовому засіданні встановлено, що порушення, перелічені в зазначених вище пунктах оскаржуваної вимоги спрямовано на коригування роботи підприємства позивача та приведення її у відповідність із вимогами чинного законодавства.

При цьому, згідно з положеннями Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні", вимога органу державного фінансового контролю, спрямована на коригування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність з вимогами законодавства - є обов'язковою до виконання.

Оскільки дотримання вимог чинного законодавства є обов'язком кожної фізичної та юридичної особи, а тому вказівка на необхідність дотримання такого обов'язку жодним чином не порушує права позивача.

Встановлення судом відсутності порушеного права позивача чи невідповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

За таких обставин позовна вимога в частині скасування пунктів 2, 3, 6, 8, 9, 10 вимоги "Про усунення порушень, виявлених ревізією" від 06.06.2016 р. №11-07-14-14/2507 задоволенню не підлягає.

Щодо позовної вимоги в частині скасування пункту 7 вимоги "Про усунення порушень, виявлених ревізією" від 06.06.2016 р. №11-07-14-14/2507 суд зазначає наступне.

З огляду на пп.5 п.6 Порядку Держфінінспекція України має право здійснювати державний фінансовий контроль шляхом проведення: інспектування у формі планових та позапланових ревізій певного комплексу чи окремих питань фінансово-господарської діяльності підприємств, установ та організацій, визначених у підпункті 1 пункту 4 цього Положення; державного фінансового аудиту; перевірки державних закупівель.

Водночас, з огляду на пп.18 п.6 Порядку Держфінінспекція України має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства.

Згідно з ч.3 ст.215 Цивільного кодексу України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Таким чином, за умови не виконання позивачем п.7 оскаржуваної вимоги, (Кіровоградським МУВГ проведено у 2014 році процедуру відкриті торги на закупівлю паливно-мастильних матеріалів: паливо рідинне та газ; оливи мастильні з порушенням вимог п.3 ч.1 ст.29, ч.1 ст. 30 Закону України "Про здійснення державних закупівель" від 01.06.2010 №2289-VI (далі - Закон №2289), в частині не відхилення пропозиції конкурсних торгів учасника -переможця, як таку, що не відповідала вимогам документації конкурсних торгів, та не відмінено торги) підлягає встановленню судом за позовом органу державного фінансового контролю, а не шляхом оскарження відповідного пункту вимоги.

Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

За змістом ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого суд вирішує справи на підставі Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 72 КАС України.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, а також усні та письмові доводи представників сторін, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь суб'єкта владних повноважень, судові витрати відповідно до ч. 2 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись ст. ст. 86, 94, 159- 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та строки, передбачені ст. 254 КАС України.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Кіровоградський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду Л.І. Хилько