Справа № 161/17423/15-а,2-а/161/169/16
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 грудня 2016 року Справа № 876/5482/16
Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,
суддів Пліша М.А., Шинкар Т.І.,
за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача Лясковець В.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості за піднайом житла,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 13.11.2015 року звернувся в суд з позовом до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в якому з урахуванням уточнених вимог просить визнати протиправною бездіяльність командування військової частини № НОМЕР_1 Луцького прикордонного загону Державної прикордонної служби в частині не виконання ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з 01.01.2015 р. по 01.11.2015 р.; стягнути з військової частини № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 суму заборгованості за найм житла в сумі 25630,00 грн., з них 22000 грн. заборгованості стягнути на його користь 3300 грн. (15 %) податку з доходів фізичних осіб та 330 грн. військового збору стягнути в користь держави та стягнути на його користь понесені судові витрати.
Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2016 року відмовлено в задоволенні позову.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. В якій просить постанову скасувати та прийняти нову. якою позов задовольнити повністю, апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді заступника начальника відділу по роботі з іноземцями та адміністративного провадження штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У червні 2013 року між ОСОБА_2 та начальником Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України було укладено контракт про проходження військової служби в Державній прикордонній службі України. У пункті 2 контракту вказано, що Державна прикордонна служба України, серед іншого, зобов`язується забезпечити відповідно до законодавства належні умови для проходження військової служби громадянином України, зокрема, надання жилого приміщення або виплату грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення.
З договору про закупівлю послуг з оренди житлового приміщення № 7-13 від 01 січня 2013 року слідує, що військова частина НОМЕР_1 в особі командира частини ОСОБА_3 (орендар) з однієї сторони та фізичної особи ОСОБА_4 (орендодавець) з іншої сторони уклали договір про те, що орендодавець надає, а орендар приймає в оренду житлове приміщення - квартиру по АДРЕСА_1 для тимчасового проживання військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 (суборендар) та його сім`ї. Загальна сума договору становить 16800 грн. Розмір плати за користуванням житловим приміщенням в місяць складає 1400 грн.
Згідно актів приймання-передачі орендованого житлового приміщення від 01 січня 2013 року житлове приміщення за вищевказаною адресою, а також обладнання та інвентар було передано від орендодавця ОСОБА_4 до орендаря (військової частини НОМЕР_1 ), а в подальшому від орендаря до суборендаря ОСОБА_2 .
Додатковою угодою № 1-13 від 30 грудня 2013 року, договір про закупівлю послуг з оренди житлового приміщення № 7-13 від 01 січня 2013 року був продовжений до 31.12.2014 року.
Як слідує з договору суборенди житлового приміщення від 31 грудня 2014 року Військова частина НОМЕР_1 (орендар) надала ОСОБА_2 (суборендар) у користування житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке являє собою одну кімнату житловою прощею 16 кв.м. Згідно пункту 5.1. термін дії договору з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року.
Судом встановлено, що вказаний договір був підписаний сторонами, але не був зареєстрований в книзі обліку житлових приміщень, однак виконаний з січня по жовтень 2015 року повністю на суму 25630 грн., що підтверджені актом прийому-передачі наданих послуг згідно договору від 01.01.2013 року №8-13 від 02.11.2015 року підписаний орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_5 командиром військової частини НОМЕР_1 , а тому вказане спростовує доводи відповідача про не укладення та не виконання укладеного договору про піднайом житла позивачу.
Частина 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII, встановлює, д що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами. У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Для інших військовослужбовців військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовця та членів його сім`ї або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Положення про порядок оренди та оплати орендованих житлових приміщень у Державні прикордонній службі України від 14.03.2007 року №185 (далі Положення) пунктом 2.1. визначено, що оренда житлових приміщень для розміщення військовослужбовців і членів їх сімей здійснюється органом Держприкордонслужби на підставі договору, оформленого згідно з вимогами чинного законодавства. Відповідно до пункту 2.3. Положення договори оренди житлових приміщень, що перебувають у приватній власності фізичних осіб, підлягають реєстрації в житлово-експлуатаційних організаціях (ЖЕК, КЕУ, ДУ тощо), а в разі, якщо такі житлові приміщення розташовано у сільській місцевості, - в органах місцевого самоврядування.
Згідно з пунктом 2.4. Положення розмір орендної плати за користування житловими приміщеннями, які перебувають у державній або комунальній власності, визначається за згодою сторін, виходячи з вартості орендованої житлової площі і фактичних витрат на її утримання.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з рапортами про сплату йому грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, а також судом встановлено, що договір був підписаний сторонами та виконаний з січня по жовтень 2015 року повністю на суму 25630 грн., що підтверджено актом прийому-передачі наданих послуг згідно договору від 01.01.2013 року №8-13 від 02.11.2015 року підписаний орендодавцем ОСОБА_4 та орендарем ОСОБА_5 командиром військової частини НОМЕР_1 , а тому оскільки відповідач взяв на себе обов`язок по сплаті коштів за найм житла, такі кошти слід повернути позивачу, який їх оплатив орендодавцю.
Згідно з частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту права, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Колегія суддів дійшла висновку, що з врахування досліджених всіх обставин справи та для захисту порушеного права позивача, суд вважає, що слід зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_2 в повному обсязі суму заборгованості за найм житла в сумі 25630,00 грн., а в задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Відповідно до статей 198, 202 КАС України - підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, зокрема, є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.06.2016 року у справі №161/17423/15-а провадження №2-а/161/169/16 скасувати та прийняти нову. якою позов ОСОБА_2 до Військової частини № НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про стягнення заборгованості за піднайом житла задовольнити частково.
Зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 виплатити ОСОБА_2 в повному обсязі суму заборгованості за найм житла в сумі 25630,00 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання нею законної сили, а в разі складення такої в порядку ч.3 ст. 160 КАС України, протягом того ж строку з часу складення в повному обсязі.
Головуючий Н.В. Ільчишин

Судді М.А. Пліш

Т.І. Шинкар
Повний текст постанови виготовлено 08.12.2016 року