Справа № 161/12506/16-а
Суддя: Олексюк А. В.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/702/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Олексюка А.В.

при секретарі Педич Ю.С.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії АР № 028981 про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом дополіцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_3 про скасування постанови серії АР № 028981 про адміністративне правопорушення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 18.09.2016 року поліцейським роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 винесено постанову серії АР № 028981 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. В даній постанові інспектор зазначив, що позивач 18.09.2016 року о 21 год. 15 хв. керуючи по пр. Відродження (навпроти готелю Лучеськ) автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9 и ПДР України.

З винесенням даної постанови та накладенням штрафу позивач не погоджується, вважає її незаконною. Просить суд визнати дії відповідача щодо складання постанови серії АР № 028981від 18.09.2016 року незаконними, скасувати дану постанову та закрити провадження в даній адміністративній справі.

В судовому засіданні позивачОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, з підстав викладених в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав та заперечував щодо його задоволення за безпідставністю вимог.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 18.09.2016 року постановою поліцейського роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції у місті Луцьку Департаменту патрульної поліції капрала поліції ОСОБА_3 серії АР № 028981 у справі про адміністративне правопорушенняОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 225,00 грн.(а.с. 3).

З даної постанови вбачається, що 18.09.2016 року о 21 год. 15 хв. ОСОБА_1 керуючи по пр. Відродження (навпроти готелю Лучеськ) автомобілем НОМЕР_1, здійснив зупинку ближче 10 метрів від виїзду з прилеглої території, чим порушив пункт 15.9 и ПДР України(а.с. 5).

Позивач в судовому засіданні вказав, що здійснив вимушену зупинку, оскільки в нього не працював лівий показник повороту та для уникнення аварійної ситуації він включив аварійний світловий сигнал, щоб перевірити справність показника повороту.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Статтею 62 Конституції України передбачено, що обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. На виконання даної норми Конституції України, у справах де оскаржуються рішення дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень діє норма ч. 2 ст. 71 КАС України відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Беручи до уваги вимоги ч. 2 ст. 71 КАС України суд крім іншого звертається до ст. 251 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо належності та допустимості доказів у справах про адміністративне правопорушення відповідно до якої доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС Україниу справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Як вбачається із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Так обставиною яка виключає адміністративну відповідальність є стан крайньої необхідності.

Відповідно до ст. 17-18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так оцінюючи пояснення позивача суд прийшов до висновку, що його дії були вчинені в стані крайньої необхідності, що в свою чергу жодним чином не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст. 70 КАС України в її взаємозвязку із ст. 251 КУпАП та згідно статті 71 КАС України.

Суд вважає, що відповідач, як посадова особа, що винесла оскаржувану постанову, не зясував всіх обставин, які мають значення для справи, як цього вимагає ст. 280 КУпАП.

Отже на підставі викладеного суд вважає обґрунтованими доводи позивача про те, що він протиправно притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, встановленого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки діяв в стані крайньої необхідності і дані обставини не були спростовані відповідачем в силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України, суду не було представлено доказів в підтвердження обставин, викладених в постанові по справі про адміністративне правопорушення визначених ст. 251 КУпАП.

Таким чином, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що постанову серії АР № 028981 від 18.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП слід визнати протиправною та скасувати.

Крім того, не підлягає до задоволення вимога позивача про закриття провадження в справі про адміністративне правопорушення оскільки, чинним законодавством встановлений інший порядок закриття провадження.

Керуючись ст.ст. 2, 9, 10, 11, 71, 159, 163, 167 КАС України, на підставі ст.ст. 256, ч.2 ст. 293 КУпАП, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити частково.

Постанову серії АР № 028981 від 18.09.2016 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП визнати протиправною та скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на постанову суду протягом десяти днів з дня її проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк