Справа № 265/6688/16-а
Суддя: Адамова Т. С.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №265/6688/16-а
Провадження №2-а/265/230/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Адамової Т.С.,

за участю секретаря Федорової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про скасування рішення та зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі, -, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про скасування рішення від 12 квітня 2016 року про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 на її звернення від 29 березня 2016 року та зобовязання подовжити виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до постанови ОСОБА_2 Міністрів України № 505 від 01 жовтня 2014 року. В обґрунтування заявлених вимог посилалася на те, що з вересня 2014 року по теперішній час вона проживає в місті Маріуполі і є особою, яка взята на облік, як особа, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, що підтверджується відповідною довідкою. Вона перебуває на обліку у відповідача в якості отримувача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, і допомога їй виплачувалась: спочатку УСЗН Іллічівського району по листопад 2015 року включно, після чого її заяву було направлено за територіальністю до УСЗН Орджонікідзевського району, а адресна допомога припинила надходити. На її письмову заяву від 29 березня 2016 року з питання подовження виплат, рішенням від 12 квітня 2016 року їй було відмовлено у призначенні допомоги через відсутність на зворотному боці довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи відмітки про реєстрацію місця проживання.

30 листопада 2016 року до суду надійшли письмові заперечення Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради, в яких останнє в особі начальника управління ОСОБА_3 заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 03 березня 2016 року. 29 березня 2016 року від ОСОБА_1 надійшло звернення з питання призначення щомісячної допомоги, але на наданій при зверненні довідці на зворотному боці відмітка територіального підрозділу ДМС про реєстрацію місця проживання була відсутня всупереч Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів від 01 жовтня 2015 року № 509. Враховуючи відсутність на довідці штампу ДМС на звернення від 29 березня 2016 року в призначенні допомоги було відмовлено. 13 січня 2016 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщеним особам». Відповідно до вказаного Закону, із нього були виключені норми стосовно того, що територіальний підрозділ центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері міграції, проставляє у довідці про взяття на облік ВПО відмітку про реєстрацію місця проживання. Між тим, зміни до Порядку відповідно до Закону були внесені Постановою ОСОБА_2 Міністрів від 08 червня 2016 року, яка набрала чинності 11 червня 2016 року. Отже, до внесення вищезазначених змін, тобто до 11 червня 2016 року механізм обліку внутрішньо переміщених осіб залишався без змін. Листом ДСЗН Донецької ОДА від 26 квітня 2016, з врахуванням листа Міністерства соціальної політики України були надані розяснення щодо здійснення виплат допомоги внутрішньо переміщеним особам, зокрема було акцентовано увагу, що здійснення виплат по довідках без штампа ДМС можливо тільки після внесення відповідних змін до постанов КМУ, що було закріплено п.2 розділу 2 Прикінцеві положення» Закону «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 24 грудня 2015 року. У звязку з внесенням всіх відповідних змін до чинного законодавства на звернення від 30 червня 2016 року ОСОБА_1, згідно рішення районної комісії, створеної на виконання вимог ПКМУ від 08 червня 2016 року № 365 призначено допомогу внутрішньо переміщеним особам з 30 червня 2016 року по 29 грудня 2016 року. Щодо невиплати допомоги з 04 грудня 2015 року по 28 березня 2016 року, вважає, що Управління УПСЗН Лівобережної районної адміністрації не є належним відповідачем у звязку з тим, що позивачка перемістилася на територію Лівобережного району лише у березні поточного року. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

У судове засідання позивачка та її представник ОСОБА_4, діюча на підставі довіреності та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги, не зявилися. Від представника позивачки ОСОБА_4 надійшла заява з проханням розглядати справу в її відсутності, а також заява про зміну позовних вимог, в якій остання просила скасувати рішення від 12 квітня 2016 року про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 на її звернення від 29 березня 2016 року та зобовязати нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 29 березня 2016 року по 29 червня 2016 року. Просила задовольнити уточнені позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_5, діюча на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала заяву з проханням розглядати справу в її відсутності. Просила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі з урахуванням пояснень, зазначених у письмових запереченнях.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб Лівобережного району з 03 березня 2016 року, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.8). Місцем тимчасового мешкання в довідці вказано: проспект Перемоги будинок 76 кватира 52.

Рішенням Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 12 квітня 2016 року, їй було відмовлено в її зверненні від 29 березня 2016 року щодо призначення допомоги на підставі того, що в довідці про реєстрацію ВПО на зворотному боці відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання заявника (а.с. 15). Зазначене рішення УСЗН про відмову у призначенні щомісячної грошової адресної допомоги було отримано позивачкою 14 квітня 2016 року, про що свідчить відмітка на вказаному рішенні.

Після цього позивачка неодноразово зверталася до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради з питання призначення вищезазначеної допомоги, однак отримувала відмову, про що свідчать отримані нею листи УСЗН від 06 червня 2016 року, від 07 червня 2016 року та від 29 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно зі ст. 4 Закону, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Для отримання довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи така особа звертається із заявою до структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання у порядку, встановленому ОСОБА_2 Міністрів України.

Форма заяви затверджується центральним органом виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах зайнятості населення та трудової міграції, трудових відносин, соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім'ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну.

З довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та копії паспорту позивачки (а. с. 7-8) вбачається, що позивачка перемістилася з тимчасово окупованої території та до цього постійно проживала в місті Донецьк.

Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 01.10.2014 року № 505, передбачає надання грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців (п. 1 Порядку).

Пунктом 1 ст. 1 Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи було вилучено з переліку документів, до яких вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, визначених Законом України від 11.12.2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Пунктом 4 частини 2 розділу І Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» доповнена частина 1 статті 4 Закону України від 20.10.2014 року «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яка наголошує, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частина 1 статті 12 Закону надає вичерпний перелік підстав для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб і такими є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Отже, з часу набрання чинності цим Законом, а саме з 13.01.2016 року, проставляння територіальними підрозділами Державної міграційної служби України відмітки про реєстрацію місця проживання осіб, зазначених у довідці, не є необхідним, оскільки саме Міністерство соціальної політики визначено відповідальним за забезпечення формування та ведення, а на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення покладено завдання щодо вирішення питання стосовно видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, реєстрації та постановки її на облік в Єдиній інформаційній базі.

Такий висновок також випливає з того, що вносячи зміни Законом України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», законодавець виключив п. 5 ч. 2 ст. 9 Закону, норма якого передбачала обов'язок внутрішньо переміщеної особи один раз на шість місяців з'являтися до відповідного структурного підрозділу уповноваженого органу міграційної політики.

Так, ст. 117 Конституції України визначає, що ОСОБА_2 Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання. ОСОБА_2 Міністрів України підписує Прем'єр-міністр України. Нормативно-правові акти ОСОБА_2 Міністрів України, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади підлягають реєстрації в порядку, встановленому законом.

Крім того, слід взяти до уваги те, що п. 2 розділу ІІ Перехідних положень Закону України від 24.12.2015 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено необхідність ОСОБА_2 Міністрів України протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим Законом привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом.

На час відмови відповідача в наданні позивачу адресної грошової допомоги ОСОБА_2 Міністрів України не було видано нормативно-правових актів, спрямованих на приведення їх у відповідність із внесеними до Закону змінами.

Юридична сила закону як основного джерела права, його місце в системі нормативно-правових актів закріплені в Конституції України.

Однією з ознак, яка відрізняє закон від інших нормативно-правових актів, є прийняття його вищим представницьким органом державної влади, та п. 3 ч. 1 ст. 85 Конституції України закріплено, що прийняття законів належить до повноважень Верховної Ради України, яка є єдиним органом законодавчої влади.

Вища юридична сила закону також полягає у тому, що всі підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі законів та за своїм змістом не повинні суперечити їм. Підпорядкованість таких актів законам закріплена у положеннях Конституції України.

З огляду на принцип законності - пріоритет закону над підзаконними актами, посилання відповідача як на підставу відмови у призначенні щомісячної адресної допомоги на п. 7-1 Порядку через відсутність відмітки територіального підрозділу Державної міграційної служби на зворотному боці довідки про взяття на облік, є таким, що не відповідає діючому законодавству.

Суд приходить до висновку, що довідка про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України, видана позивачці УСЗН Лівобережного району маріупольської міської ради, з огляду на ст. 4 Закону України діє безстроково, до того ж під час судового розгляду не встановлено обставин для скасування такої довідки з підстав, визначених ст. 12 Закону, а тому рішення відповідача від 12 квітня 2016 року, згідно якого позивачці було відмовлено у призначенні адресної грошової допомоги внутрішньо переміщеним особам, є незаконним та підлягає скасуванню.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про скасування рішення та зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі за період з 29 березня 2016 року по 29 червня 2016 року, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України.

Враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь відповідача - суб'єкта владних повноважень, а позивачка була звільнена від сплати судового збору, сума судового збору підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень на користь Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 8-11, 116, 159, 160, 162, 167 Кодексу адміністративного судочинства України , суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради про скасування рішення та зобовязання нарахувати та виплатити щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеній особі, - задовольнити повністю.

Скасувати рішення Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради від 12 квітня 2016 року про відмову у призначенні допомоги ОСОБА_1 на її звернення від 29 березня 2016 року.

Зобовязати Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеної особи для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за період з 29 березня 2016 року по 29 червня 2016 року включно.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради судовий збір у розмірі 551 гривня 20 копійок.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького Апеляційного адміністративного суду через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення постанови протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Суддя Т.С. Адамова