Справа № 826/5498/16
Суддя: Мазур А.С.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

06 грудня 2016 року № 826/5498/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Мазур А.С., суддів Балась Т.П., Літвінової А.В., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до треті особиКабінету Міністрів України Міністерство фінансів України Державна казначейська служба України
про зобов'язання вчинити дії, відшкодування моральної шкоди,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Кабінету Міністрів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, Міністерство фінансів України, Державна казначейська служба України, в якому просить (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 03.05.2016):

- змусити Кабінет Міністрів України забезпечити виплату, згідно з постановою Первомайського міськрайсуду №2-а-42/2008 від 29.02.2008;

- стягнути з Кабінету Міністрів України моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постанова Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-а-42/2008 від 29.02.2008, яка набрала законної сили, станом на момент звернення з даним позов до суду залишається невиконаною, чим порушено права позивача.

Позивач у судове засідання не з'явився, однак через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про те, що безпосередньо Кабінетом Міністрів України права та охоронювані законом інтереси позивача не порушено, оскільки безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється органами Державної казначейської служби України за черговістю надходження таких рішень та в межах бюджетних призначень на відповідний рік.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Постановою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області у справі №2-а-42/2008 від 29.02.2008, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23.12.2008 та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.06.2012, визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області щодо здійснення проведення доплати до пенсії в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком ОСОБА_1 у розмірах, передбачених ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області з 09.07.2007 підвищити ОСОБА_1 пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та здійснювати подальшу виплату пенсії у розмірах, передбачених Законом.

На виконання вказаної постанови Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 17.07.2012 видано виконавчий лист в частині зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Первомайську Миколаївської області з 09.07.2007 підвищити ОСОБА_1 пенсію на 30% мінімальної пенсії за віком, як це передбачено ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», та здійснювати подальшу виплату пенсії у розмірах, передбачених Законом.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Миколаївській області про закінчення виконавчого провадження №33728270 від 30.10.2012 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-а-42/08, виданого 17.07.2012 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, з огляду на те, що у відповідності до ст. 7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Рішення суду в частині проведення перерахунку виконано фактично, проте в частині виплати не здійснено у зв'язку з припиненням бюджетного фінансування.

У той же час, Державна казначейська служба України листом від 15.02.2016 №5-13/760-2510 повідомила позивача про те, що Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державною» передбачено 144,757 млн. грн. На день надання вказаної відповіді на виконанні у Казначействі знаходяться виконавчі документи на суму понад 1 597,31 млн. грн., що надійшли та зареєстровані раніше рішень судів, переданих згідно з актом приймання-передавання за 3 квартал 2015 року від 09.10.2015. На підставі викладеного, Державною казначейською службою України зазначено, що лише після виконання рішень судів, що надійшли раніше, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

З урахуванням викладеного, вважаючи власні права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з такого.

Нормативно-правовим актом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 №606-ХIV (надалі - Закон №606).

У відповідності до ст. 1 Закону №606, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

За загальним правилом, викладеним у ч. 1 ст. 2 Закону №606, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця (ч. 4 ст. 2 Закону №606).

Рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (ч. 2 ст. 3 Закону №606).

У свою чергу, Бюджетним кодексом України регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу (ст. 1 цього кодексу).

При цьому, безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань (п. 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України).

Так. Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» на поточний рік за бюджетною програмою «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державною» передбачено 144,757 млн. грн.

Як було зазначено вище, саме Державна казначейська служба України листом від 15.02.2016 №5-13/760-2510 повідомила позивача про те, що на день надання вказаної відповіді на виконанні у Казначействі знаходяться виконавчі документи на суму понад 1 597,31 млн. грн., що надійшли та зареєстровані раніше рішень судів, переданих згідно з актом приймання-передавання за 3 квартал 2015 року від 09.10.2015. На підставі викладеного, Державною казначейською службою України зазначено, що лише після виконання рішень судів, що надійшли раніше, Казначейство здійснить заходи щодо перерахування коштів на користь позивача.

Натомість, дії Державної казначейської служби України щодо відмови у виконанні виконавчого листа №2-а-42/08, виданого 17.07.2012 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області, на яку положеннями Закону №606 покладено виконання вказаного виконавчого документа, не є предметом оскарження у межах розглядуваного спору.

У відповідності до положень Кодексу адміністративного судочинства України, позивач вільний у виборі особи (іб), до яких останній заявляє позовні вимоги із зазначенням порушених прав та інтересів, а також способу їхнього захисту.

При цьому, зі змісту позовної заяви не вбачається і позивачем не доведено будь-якими іншими доказами, яким чином права та охоронювані законом інтереси останнього порушено відповідачем - Кабінетом Міністрів України, - тобто наявності з його боку протиправних дій чи бездіяльності, внаслідок чого права та охоронювані законом інтереси позивача підлягають поновленню, зокрема шляхом зобов'язання Кабінету Міністрів України забезпечити позивачу виплату, згідно з постановою Первомайського міськрайсуду №2-а-42/2008 від 29.02.2008.

З урахуванням викладеного, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог, виходячи із заявленого предмету та підстав позову.

Зважаючи на наведене вище, позовні вимоги щодо стягнення з Кабінету Міністрів України моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, 158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили у відповідності зі ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 185 - 187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.С. Мазур

Судді Т.П. Балась

А.В. Літвінова