Справа № 815/3930/16
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3930/16

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А. В.

Судова колегія Одеського апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Танасогло Т.М.,

суддів Бойка А.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі - Осавуляк О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 адміністративну справу за апеляційною скаргою Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕДІС Україна» (далі за текстом ТОВ «ТЕДІС Україна» або позивач) звернулося до суду з позовом до Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі за текстом - Тернопільська об'єднана ГУ ДФС у Тернопільській області, ДПІ або відповідач) з вимогою щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000062201 від 24.03.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що в порушення вимог Порядку оформлення результатів документальних перевірок № 727 від 20.08.2015 року, абзацу 2 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо оформлення матеріалів перевірок за дотриманням суб'єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), вимог з регулювання обігу готівки, наявності торгових патентів і ліцензій, затверджених наказом Державної податкової адміністрації України від 12 серпня 2008 року, висновки контролерів, щодо нереальності господарських операцій між Позивачем та ПП «Торгівля та Дистрибьюція», обґрунтовані не на підставі первинних бухгалтерських документів, а на домислах та суперечливих показах окремих осіб та не містять жодного належного доказу, який би підтвердив факти, викладені у висновках. Єдиним доказом, який фігурує в акті перевірки, є пояснення осіб в рамках кримінальної справи, по якій на сьогоднішній день вирок відсутній, тому посилання перевіряючих на покази сторонніх осіб для визнання нереальними господарських операцій є безпідставним та не може мати перевагу перед первинними бухгалтерськими документами, оформленими належним чином та наданими для перевірки.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року адміністративний позов задоволений. Скасовано податкове повідомлення-рішення № 000062201 від 24.03.2016 року. Стягнуто на користь ТОВ «ТЕДІС Україна» (ідентифікаційний код 30622532, адреса: 65044, м. Одеса, проспект Шевченка, 4-А) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області судовий збір у розмірі 397308,36 грн. (триста девяносто сім тисяч триста вісім гривень тридцять шість коп.).

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що з'явились, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - підлягає залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Так, на підставі направлень від 02.11.2015 року №№ 90, від 09.11.2015 року №016015,016027, посадовими особами Тернопільської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області, згідно з п.п.20 п. 20.1 ст.20, п. 75.1, ст.75, ст. 77, п.82.1 ст.82 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI (із змінами та доповненнями) (надалі - ПКУ) та відповідно до плану - графіка проведена планова виїзна перевірка ТзОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» (в результаті реорганізації - ТОВ «ТЕДІС Україна») з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.14р. по 31.12.14р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.14р. по 31.12.14 р.

За результатами перевірки складено акт № 749/14-09/30622522 від 24.02.2016 року (а.с.67-87, т. 1), яким були встановлені порушення, зокрема:

- пп.14.1.13, пп.14.1.36, пп.14.1.56, пп.14.1.202 п. 14.1 ст. 14, пп. 135.1., пп. 135.2, пп.135.4.1 п. 135.4 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.4 ст. 138, Податкового кодексу України, від 02.12.2010 року, із змінами та доповненнями;

- п. 187.1 ст. 187, п. 189.1 ст. 189, п. 198.5 ст. 198 ПКУ, що призвело до заниження податку на додану вартість за період вересень-грудень 2014 року на загальну суму 17658149,00 грн.

Так, за висновками акту, на порушення п. 187.1 ст. 187 ПК України ТзОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» було визначено податкові зобов'язання по даті оформлення документів на реалізацію тютюнових виробів, яка фактично не відбулась, на адресу ПП «Торгівля та Дистрибьюція», а не по даті фактичного надходження коштів від ПП «Торгівля та Дистрибьюція», в результаті чого завищено податкові зобов'язання, також на порушення п. 198.5 ст. 198 ПК України ТзОВ «ТК «Мегаполіс-Україна» не було нараховано податкові зобов'язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до п. 189.1 ст. 189 цього Кодексу, за товарами (тютюновими виробами), під час придбання яких суми податку були включені до складу податкового кредиту, та які були використані в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.

10.03.2016 року Позивачем подані заперечення до ОСОБА_2 перевірки, в якому просив визнати висновки встановлені в ході перевірки такими, що не відповідають чинному податковому законодавству України. За результатами розгляду заперечень, Відповідачем було прийнято рішення залишити висновки ОСОБА_2 перевірки без змін, а заперечення без задоволення, про що Позивача повідомлено листом № 10332/14-04 від 22.03.2016 року.

На підставі ОСОБА_2 перевірки, ДПІ прийняте податкове повідомлення - рішення № 000062201 від 24.03.2016 року за податковими зобовязаннями на суму 17658149 грн. та на суму 8829074 грн. за штрафними санкціями (а.с. 98).

За результатами адміністративного оскарження Рішенням Головного управління ДФС у Тернопільській області від 09.06.2016р. № 921/10/19-00-10-01-06/5520 скарга TOB «ТЕДІС Україна» залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення Тернопільської ОДПІ від 24.03.2016 № - без змін. Такого самого висновку дійшла Державна фіскальна служба України у рішенні «Про результати розгляду скарг» від 25.07.2016р. №15975/6/99-99-11-01-01-25.

Не погоджуючись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням ТОВ «ТЕДІС Україна» оскаржило його у судовому порядку.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що висновки перевіряючих щодо порушення ТОВ «ТЕДІС Україна» податкового законодавства, які встановлені на підставі показів працівників контрагента у кримінальному провадженні, в результаті яких визнано нереальними господарські операції між Позивачем та Покупцем, є безпідставними, оскільки такі покази є суперечливими та не можуть слугувати доказами обґрунтованості зроблених висновків. Тернопільською ОДПІ Головного управління ДФС у Тернопільській області не надано доказів правомірності та обґрунтованості висновків, викладених в акті перевірки № 749/14-09/30622522 від 24.02.2016 року, у звязку з чим суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позову ТОВ «ТЕДІС Україна» про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 000062201 від 24.03.2016 року.

Колегія суддів вважає правильним цей висновок суду першої інстанції та таким що відповідає вимогам КАС України, Податкового кодексу України з огляду на наступне.

В апеляційній скарзі апелянтом зазначається, що суд першої інстанції приймаючи 06.10.2016 року судове рішення не врахував доводи податкового органу щодо відсутності реальності здійснення операцій по контрагентах, зокрема, судом не взяти до уваги доводи податкового органу, про те, зо позивачем фактично не здійснювалася поставка тютюнових виробів на адресу ПП «Торгівля та Дистрибьюція» за договором поставки. Крім того, триває кримінальне провадження відносно ПП «Торгівля та Дистрибьюція» щодо вчинення кримінального правопорушення за попередньо правою кваліфікацією згідно ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України (фіктивне підприємство), в межах даного кримінального провадження допитані посадові особи ПП «Торгівля та Дистрибьюція» надали пояснення про відсутність фактичного постачання товарів.

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій, чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед Законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. ОСОБА_2 з вимогами ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Відповідно до п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПКУ документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і повязані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Пунктами 1, 3 розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, який затверджений Наказом Міністерства фінансів України 20.08.15 № 727 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.10.15 № 1300/27745 встановлено, що результати документальних перевірок оформлюються у формі акта або довідки документальної перевірки. У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт документальної перевірки. Акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, (акт - службовий документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки фінансово-господарської діяльності платника податків і є носієм доказової інформації про виявлені порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, згідно з Порядком № 984 від 22.12.10 р., чинним до затвердження Порядку №727 від 20.08.15).

Таким чином документальна перевірка проводиться, зокрема, на підставі звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, первинних документів, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Судовою колегією встановлено, що належних податкових перевірок контрагента позивача проведено не було, лише актом від 22.02.2016р. № 104/26-15-14-04-03 встановлено факт відсутності посадових осіб ПП «Торгівля та Дистрибьюція» за податковою адресою. Також інформація, наявна в базах даних контролюючих органів не є податковими перевірками і надається в порядку, визначеному ст. 73 ПКУ, втім, висновки перевіряючих щодо порушення ТОВ «ТЕДІС Україна» податкового законодавства, які встановлені на підставі аналізу податкової інформації іншого органу ДФС, з огляду лише на незнаходження контрагента за податковою адресою, відсутності виробничих потужностей, відсутності достатньої кількості штатних працівників, складських приміщень є безпідставними та такими, що були встановлені з порушенням вимог п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПКУ.

Колегія суддів вважає, що відсутність посадових осіб ПП «Торгівля та Дистрибьюція» за юридичною адресою на час вручення наказу про проведення перевірки 22.02.2016 р. не може бути доказом нереальності господарських операцій, які відбувалися в 2014 році.

В своїх рекомендаціях від 02.06.11р. за № 742/11/13-11 Вищий адміністративний суд України зазначив, що для зясування обставин відсутності факту здійснення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкових органів, викладені в актах перевірки або підтверджені іншими доказами. При цьому, згідно з ч. 5 ст. 11 КАСУ суд повинен запропонувати особам, які беруть участь у справі, подати докази або з власної ініціативи витребувати докази, яких, на думку суду, не вистачає.

ОСОБА_2 перевірки податковий орган обґрунтовує висновки тим, що відсутні факти поставки товарів по господарських операціях (нереальність операцій) між Позивачем та контрагентом, без аналізу безпосередньо господарських операцій та первинної документації, лише на підставі отриманої податкової інформації та електронних баз даних фіскального органу по: ПП «Торгівля та Дистрибьюція», щодо відсутності вказаного субєкта господарювання за юридичною адресою, відсутності виробничих потужностей, складських приміщень, а також показів працівників контрагента у кримінальному провадженні за фактом фіктивного підприємництва контрагента.

Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи, в підтвердження виконання господарських операцій з ПП «Торгівля та Дистрибьюція» у Позивача наявні всі передбаченні умовами договорів та вимогами чинного законодавства України первинні ті інші документи: податкові накладні, видаткові накладні, платіжні доручення (докази оплати), реєстри виданих податкових накладних, довіреності, тощо.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Дослідивши подані товариством документи, колегія суддів приходить до висновку, що первинні документи оформлені належним чином та містять достатню інформацію відносно змісту та вартості господарських операцій, які були опосередковані складенням цих документів, та дають змогу вважати, що господарські операції реально відбулися та тягнуть настання реальних правових наслідків.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що в ОСОБА_2 перевірки № 749/14-09/30622522 від 24.02.2016 року (а.с.67-87, т. 1) не зафіксовано та не відображено факт відсутності первинних документів або факт ненадання для перевірки первинних та інших документів, а також жодним чином не зафіксовано та не відображено факт відмови посадових осіб Позивача надати копії документів Посадовим особам Податкової інспекції. Перевіряючими не заперечується відсутність порушень при складанні первинних документів Позивачем та відсутність перевірки таких документів контрагента, отже не було здійснено аналізу господарських операцій та первинної документації контрагентів у взаємозвязку, а викладена в листах інших ДПІ інформація не доводить встановлені перевіряючими порушення вимог податкового законодавства позивачем.

Господарські операції з поставки тютюнових виробів на адресу ПП «Торгівля та Дистрибьюція», відображені у видаткових накладних за серпень-грудень 2014 року, оформлених відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україна», були відображені Товариством у своїй звітності, що в повній мірі узгоджується з нормами п.п. 44.1., 135.1., 135.2. ПКУ.

Також, перевіряючими не ставиться під сумнів наявність фактів розрахунку ПП «Торгівля та Дистрибьюція» з Позивачем за поставлений товар.

Таким чином колегія суддів вважає, що доходи від господарських операцій з ПП «Торгівля та Дистрибьюція» були правомірно відображені Товариством у своєму податковому обліку, відповідно висновки про порушення Позивачем порядку сплати податку на додану вартість документально не підтверджені, тому не обґрунтовані.

Щодо правомірності використання в якості належних доказів результати допиту комірника ПП «Торгівля та Дистрибьюція» у кримінальному провадженні, судом встановлено, що в акті є посилання на такі пояснення працівника контрагента ОСОБА_3 у кримінальному провадженні за фактом фіктивного підприємництва контрагента, відповідно до яких за однією з адрес, де він безпосередньо працював, ПП «Торгівля та Дистрибьюція» займалось торгівлею б/у холодильниками, шинами та стелажами, а тютюнових виробів від Позивача підприємство не отримувало.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції у судовому засіданні 26.09.2016р. допитано цю особу, яка підписувала видаткові накладні на тютюнові вироби, в якості свідка, та, відповідно до пояснень в судовому засіданні ОСОБА_3 підтвердив, що особисто приймав тютюнові вироби в полетах від представників Позивача кожного тижня починаючи з серпня 2014 до вересня 2015 року, видавав довіреності, підписані директором підприємства розписувався в накладних, брав участь у розвантаженні, поставки припинили в вересні 2015 року в звязку із закінченням дії ліцензії.

Зазначене підтверджується також письмовими поясненнями цієї особи від 05 лютого 2016 року, засвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.116, т.1).

Таким чином, суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги пояснення ОСОБА_3, надані в межах кримінального провадження, як на підставу визнання нереальними господарських операцій між Товариством та Покупцем, оскільки вони в повній мірі спростовуються іншими доказами.

Реальність здійснення господарських операцій також підтверджена в ході допиту в якості свідка колишнього керівника ПП «Торгівля та Дистрибьюція» ОСОБА_5, яка в цей період працювала директором підприємства та пояснила, що договір з Позивачем дійсно укладався 01.08.2014 року, підписувала договір особисто, на підприємстві працювало 10 осіб, які спочатку займались роздрібною, а потім оптовою торгівлею тютюновими виробами, мали 3 місця зберігання продукції, в одному з яких вона особисто подавала заявки оформляла первинну документацію та приймала товар, оплата за поставлений товар здійснювалась виключно безготівковими платежами з відстрочкою на 6 днів, поставки здійснювались кожного дня до закінчення терміну дії ліцензії на оптову та роздрібну торгівлю тютюновими виробами.

Зазначене також підтверджується письмовими поясненнями цієї особи від 07 квітня 2016 року, засвідченими приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.117 , т.1).

Допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_6, який працював менеджером по збуту у Позивача, пояснив, що з ПП «Торгівля та Дистрибьюція» працювали з серпня 2014 по вересень 2015 року, замовлення приймались електронною поштою, поставки здійснювались наступного дня після отримання замовлення власним автотранспортом, особисто формував видаткові накладні, подорожні листи, товарно-транспортні накладні, особисто здійснював контроль своєчасності оплати за поставлену продукцію у безготівковій формі.

Таким чином, висновки перевіряючих щодо порушення ТОВ «ТЕДІС Україна» податкового законодавства, які встановлені на підставі показів працівників контрагента у кримінальному провадженні, в результаті яких визнано нереальними господарські операції між Позивачем та Покупцем, є безпідставними, оскільки такі покази є суперечливими та не можуть слугувати доказами обґрунтованості зроблених висновків.

Аналогічна правова позиція була висловлена в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 27.07.2015 року по справі № К/800/61969/13 в якій було зазначено наступне: результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. А відтак, отримана у ході досудового слідства про кримінальній справі інформація, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки.

До того ж, згідно до п. 1.1., 2.1., 2.2. Порядку ведення Єдиного державного реєстру місць зберігання, затвердженого наказом ДПА України від 28.05.2002р. № 251, єдиний державний реєстр місць зберігання - це перелік місць, що використовуються для зберігання спирту, та приміщень, що використовуються для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, який містить відомості про місцезнаходження місць зберігання та відомості про заявників.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта стосовно доказового значення матеріалів досудового розслідування з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 369 Кримінального Кодексу України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Статтею 62 Конституції України визначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

ОСОБА_2 із ч. 4 ст. 72 КАС України, підставою для звільнення від доказування є вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили.

Так, на момент розгляду справи, в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутній вирок компетентного суду України, яким було б встановлено, що ПП «Торгівля та Дистрибьюція» здійснює фіктивне підприємництво, а тому Відповідач не має права посилатися на факт внесення відомостей відносно Покупця до ЄРДР як на підставу для обґрунтування доведеності факту безтоварності операцій з Товариством.

Таким чином судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про безпідставність посилання Відповідача, в якості доведеного факту безтоварності господарських операцій, на відомості про порушення відносно Покупця кримінального правопорушення, є правомірним та обґрунтованим.

Щодо встановлення судом факту добросовісності Позивача при укладенні договору поставки з Покупцем, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом першої інстанції при прийнятті рішення, поряд з іншими обставинами, досліджувалась також поведінка Позивача в ході вибору контрагенту, та було надано оцінку діям Позивача на стадії укладення договору поставки з Покупцем, в ході якої було, зокрема, отримано копії наступних документів:

- діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі за адресою: м. Київ, вул. Княжий Затон, 2/30;

- діючої ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами від 13.08.2014 р., реєстраційний номер 300011;

- довідок про внесення місць зберігання оптових партій тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру за адресами: Київська обл., м. Ірпінь, Київська обл., смт. Гостомель, вул. Кірова, 3-Є, площею 46,9 кв.м.; м. Київ, вул. Бориспільська, 7, площею 151 кв.м. та м. Київ, вул. Миропільська, 4, магазин №9, площею 30,6 кв.м., а всього 228,5 кв.м.;

- правовстановлюючих документів (виписки з ЄДР, довідки статистики, витягу з реєстру платників ПДВ тощо).

Вказані вище документи підтверджують факт належної державної реєстрації та права ПП «Торгівля та Дистрибьюція» на торгівлю тютюновими виробами в роздріб та оптом, а також можливість зберігати придбані тютюнові вироби у відповідності до діючого законодавства України.

Таким чином, при укладенні Договору, Товариством було вжито всіх заходів для належної оцінки ризиків при виборі Покупця своїм контрагентом, в тому числі, перевірено його право на здійснення необхідного для виконання Договору поставки виду діяльності.

Крім цього, Товариством було оцінено ризики невиконання Покупцем зобов'язань, внаслідок чого, в якості забезпечення виконання зобов'язань Покупця за Договором було укладено договори іпотеки від 26.08.2014 р, від 02.09.2014 р., від 04.09.2014 р., від 18.09.2014 року та від 24.09.2014 р., що також підтверджує наявність реальних правовідносин між сторонами Договору.

Також, в ході розгляду справи судом першої інстанції було досліджено й здатність Позивача виконувати свої зобов'язання перед Покупцем за договором поставки. Зокрема, було встановлено наявність у Позивача достатньої матеріальної бази (складських приміщень, автотранспорту, людських ресурсів, дозвільної документації, наявність діючих договорів поставки з виробниками продукції), які дозволяли здійснювати поставки товару своїм контрагентам.

На час здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентами - постачальниками, вони були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зареєстровані як платники податку на додану вартість.

Таким чином, основною підставою для донарахування податкових зобов'язань та штрафних санкцій за результатами перевірки стали претензії перевіряючих власне не до самого Позивача, а до його контрагента - ПП «Торгівля та Дистрибьюція». Вказане власне не заперечувалось й самими представниками Відповідача в ході судового розгляду справи.

Водночас, Відповідачем не було доведено наявності замкнутої схеми руху грошових коштів-яка б могла свідчити про узгодженість дій Позивача з його контрагентом для одержання Товариством незаконної податкової вигоди, що могло б бути підтвердженням порушення податкового законодавства саме Позивачем.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про неправомірність покладення відповідальності на Позивача за дії його контрагента, в силу того, що межі юридичної відповідальності кожного платника податків мають індивідуальний характер та поширюються виключно на діяння, що були вчинені саме цим платником податку, є обґрунтованим та таким, що в повній мірі кореспондується з установленою практикою судів України, та практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Булвес» АД проти Болгарії).

Таким чином, проаналізувавши вищевикладене, колегія суддів погоджується з тим, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про добросовісність Позивача при взаємовідносинах з його контрагентом, що є підтвердженням його намірів на реальне настання правових наслідків, пов'язаних з укладенням та виконанням договору поставки, а також з тим, що Відповідач під час проведення перевірки допустив порушення норм діючого законодавства, оскільки при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-безпідставно не звернув увагу на вищезазначені обставини.

На підставі викладеного, оскільки суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального закону та вирішив справу по суті правильно, тому постанова суду першої інстанції в порядку ст.200 КАС України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Тернопільської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Головуючий: Т.М. Танасогло

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Яковлєв