Справа № 127/17318/16-а
Суддя: Сичук М. М.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/613/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Кондратюк І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2С,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області в серпні 2016 року звернувся ОСОБА_1 з адміністративним позовом до УПФУ в м. Вінниці про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з 27.12.2010 року ОСОБА_1 безстроково призначено пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «По прокуратуру» в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Наказом прокурора Вінницької області від 08.10.2012 року № 1408к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру». 15.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Вінниця з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугою років виходячи з фактично нарахованих виплат станом на 01.12.2015 року з посади старшого прокурора прокуратури Вінницького району Вінницької області, розмір яких підтвердив довідкою прокуратури Вінницької області від 18/220 від 10.06.2016 року. Листом від 17.06.2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Позивач такі дії відповідача вважає протиправними, у зв'язку з чим звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії УПФУ в м. Вінниця щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.06.2016 року про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи з зазначених у довідці прокуратури Вінницької області від 10.06.2016 року № 18/220 про складові заробітної плати в розмірі 80% та зобовязати УПФУ в м. Вінниця здійснити з 15.06.2016 року перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років у розмірі 80% від суми місячного зробітку, у розмірах, зазначених у довідці прокуратури Вінницької області від 10.06.2016 року № 18/220 про складові заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити недоплачену частину вказаної пенсії.

Ухвалою суду від 15.08.2016 року відкрито скорочене провадження у даній справі.

Відповідачем у десятиденний строк з дня одержання ухвали суду від 15.08.2016 року та копій документів суду були надані заперечення проти позову.

Ухвалою суду від 31.08.2016 року вказану справу призначено до судового розгляду в судовому засіданні, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу з його відсутності.

Відповідач у запереченнях проти позову та представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, просили в їх задоволенні відмовити, з посиланням на відсутність підстав для перерахунку пенсії позивачу, оскільки відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VII з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне утримання призначалось відповідно до спеціальних законів, в тому числі відповідно до Закону України «Про прокуратуру». На думку відповідача, з 01.06.2015р. не здійснюється ні призначення, ні перерахунки пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру».

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи, матеріали пенсійної справи позивача, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на таке.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач з 27.12.2010 року ОСОБА_1 безстроково призначено пенсію за вислугу років згідно ст. 50-1 ЗУ «По прокуратуру» в розмірі 80% від суми місячної заробітної плати, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообовязкове державне пенсійне страхування. Наказом прокурора Вінницької області від 08.10.2012 року № 1408к ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років, відповідно до вимог ст. 50-1 ЗУ «Про прокуратуру». 15.06.2016 року ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Вінниця з заявою про здійснення перерахунку призначеної пенсії за вислугою років виходячи з фактично нарахованих виплат станом на 01.12.2015 року з посади старшого прокурора прокуратури Вінницького району Вінницької області, розмір яких підтвердив довідкою прокуратури Вінницької області від 18/220 від 10.06.2016 року. Листом від 17.06.2016 року відповідач відмовив ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку пенсії.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 50-1 ч. 1 Закону України «Про прокуратуру» у редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Отже, положення законодавства України, в редакції, що діяла на час виникнення у нього права на пенсію, - гарантували та гарантують йому право на перерахунок пенсії, у зв'язку з підвищенням заробітної плати працівникам прокуратури, виходячи з розміру одержуваного ним заробітку.

Суд критично сприймає твердження відповідача про те, що на час звернення позивача до відповідача з заявою про проведення перерахунку пенсії вказані вище правові норми втратили чинність, оскільки відмовивши у проведенні перерахунку пенсії відповідно до вказаного ним розміру заробітку, відповідач послався на положення Закону, який не був чинним на час виникнення у нього відповідного обсягу прав, тобто застосував його зворотну дію.

Суд враховує, що право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. ОСОБА_3 права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Тобто, бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

ОСОБА_3 Суд України у своєму Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_3 права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

ОСОБА_3 Судом України у рішеннях від 06 липня 1999 року №8-рп/99, від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 та від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 сформовано чітку правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.

У рішенні від 20 березня 2002 року №5-рп/2002 ОСОБА_3 Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

У рішенні від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 ОСОБА_3 Судом України зазначено, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.

Рішенням ОСОБА_3 Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 наведено тлумачення поняття «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в ч. 3 ст. 22 Конституції України, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними. ОСОБА_3 Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Таким чином, визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина ОСОБА_3 Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Виходячи з висловленого у рішеннях ОСОБА_3 Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

За таких обставин, скасування законодавчого акта, який передбачав наявність права на перерахунок пенсії, звужує зміст та обсяг конституційних соціальних гарантій державних службовців.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов'язань.

При цьому, судвраховує, що відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсії провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особи вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Відповідно до ч. 21 цієї статті умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України.

Отже, станом на момент призначення позивачу пенсії законодавством було встановлено право осіб, яким призначена пенсія згідно Закону України «Про прокуратуру», на її перерахунок у разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.

Пенсійне забезпечення працівників прокуратури станом на час звернення позивача до пенсійного органу врегульовано ст. 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII «Про прокуратуру», за правилами ч. 21 якої умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

При цьому, суд зазначає, що Кабінетом Міністрів України на виконання вимог наведеної норми не було визначені умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури.

Відсутність затверджених Кабінетом Міністрів України порядку та умов перерахунку призначених пенсій не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії.

Разом з тим, до внесення змін Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, частиною 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-ХІІ передбачалось, що призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Наведене дає підстави для висновку, що перерахунок пенсії, призначеної проводиться в разі підвищення заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників, виходячи з розміру, встановленого на час призначення пенсії.

Таким чином, враховуючи, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, та те, що з 01 грудня 2015 року була збільшена заробітна плата зокрема, по посаді, на якій працював позивач до виходу на пенсію, - відмова відповідача у перерахунку пенсії позивачу є протиправною.

Правова позиція по даному питанню висловлена Вищим адміністративним судом України в Ухвалі від 18 жовтня 2016 року в справі К/800/19212/16.

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Правова позиція по даному питанню викладена Верховним Судом України у постанові від 06.10.2015 року у справі 21-2432а15, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про наявність у нього права на перерахунок пенсії.

Крім того, Законом № 3668-VІ встановлено обмеження виплати пенсії максимальним її розміром.

Відповідно до ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону України «Про прокуратуру», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

Разом з цим, як встановлено пунктом 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція висловлена Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 11 жовтня 2016 року по справі № 465/3463/15-а.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія перераховується зі строків, передбачених ч. 4 ст. 45 Закону, а саме: з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма потрібними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з такими документами подано після 15 числа.

Водночас в прохальній частині позовної заяви позивач просить здійснити перерахунок з 15 червня 2016 року, а тому суд в цій частині виходить з позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що спірна відмова відповідача у здійсненні перерахунку пенсії позивача є неправомірною, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Зі змісту ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Враховуючи те, що позивач при поданні до суду адміністративного позову сплатив судовий збір в сумі 551,20 грн., що підтверджено квитанцією від 12.08.2016 року, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління ПФУ в м. Вінниці на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного згідно ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України,ст. 45«Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08.07.2011 року №3668 VІ, ст.ст. 2, 6, 11, 14, 158, 163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити.

Визнати неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця щодо відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.06.2016 року про здійснення перерахунку раніше призначеної пенсії, виходячи з зазначених у довідці прокуратури Вінницької області від 10.06.2016 року № 18/220 про складові заробітної плати в розмірі 80%.

Зобовязати Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниця здійснити з 15.06.2016 року перерахунок раніше призначеної пенсії за вислугою років у розмірі 80% від суми місячного заробітку, у розмірах, зазначених у довідці прокуратури Вінницької області від 10.06.2016 року № 18/220 про складові заробітної плати без обмеження граничного розміру пенсії та виплатити недоплачену частину пенсії з 15.06.2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) гривню 20 копійок.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її отримання.

Суддя: