Справа № 820/6064/16
Суддя: Нуруллаєв І.С.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Харків

01 грудня 2016 р. Справа № 820/6064/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Нуруллаєва І.С.,

при секретарі судового засідання - Мараєвій О.В.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, в якому просить суд скасувати рішення про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджений УДМС України в Київській області 26.08.2016 року.

В обґрунтування позову зазначено, що у 12 жовтня 2016 року позивач звернувся до Управління ДМС в Харківській області з заявою про обмін посвідки на постійне місце проживання у зв'язку з непридатністю її до використання. Листом від 19.10.2016 року ОСОБА_2 повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянин СРВ ОСОБА_2, якому 26.08.2016 року рішенням Управління Державної міграційної служби України у Київській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну. На думку позивача, рішення від 26.08.2016 р. про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси останнього. Зазначені обставини зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання прибув, позовні вимоги підтримав, а також вказав, що позивачем оскаржується саме рішення відповідача №190 від 26.08.2016 року, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача Управління Державної міграційної служби України у Київській області в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду надав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що у зв'язку з отриманням запиту Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області щодо перевірки законності документування посвідкою на постійне проживання позивача, звернувся до Головного управління ДМС України в Харківській області з питанням обміну посвідки на постійне місце проживання, було проведено перевірку та встановлено, що дозвіл на імміграцію виданий ВГІРФО ГУМВС України в Київській області від 05.06.2007 року видано з порушенням норм законодавства, діючого на момент видання. У зв'язку з встановленим відповідачем було правомірно прийнято рішення №190 від 26.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1

Також представником відповідача в прохальній частині письмових заперечень заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Суд, розглянувши матеріали справи, вивчивши доводи, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з таких підстав та мотивів.

За наявними в матеріалах справи доказами судом встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є громадянином Соціалістичної Республіки В'єтнам, паспортний документ типу НОМЕР_1, виданий 28.08.2008 року.

Судом встановлено, що ВГІРФО ГУМВС України в Київській області на підставі клопотання та висновку від 05.06.2007 року на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України "Про імміграцію" позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну, а також позивача документовано тимчасовою посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2.

В подальшому 20.08.2008 року УГІРФО ГУМВС України в Харківській області на підставі висновку від 05.06.2007 року було документовано позивача посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 терміном дії безстроково (а.с. 9).

Громадянин СРВ ОСОБА_2 звернувся до Головного управління ДМС України в Харківській області із заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв'язку з непридатністю її до використання.

Листом від 19.10.2016 року за №04/1-20347 позивачу повідомлено, що згідно обліків ГУ ДМС України в Харківській області значиться громадянин СРВ ОСОБА_2, якому 26.08.2016 року ГУ ДМС в Київській області було скасовано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п. 12 Закону України «Про імміграцію» від 07.06.2001 року (а.с. 8).

З матеріалів справи судом встановлено, що управлінням ДМС України в Київській області прийнято рішення у формі висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, затверджене начальником УДМС України в Київській області 02.08.2016 року.

Відповідно до зазначеного висновку відповідачем під час проведення перевірки встановлено, що громадянин СРВ ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, 27.04.2007 року звернувся до Тетіївського РВ з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію Україну на підставі пункту 6 частини 2 статті 4 Закону України «Про імміграцію» як особа, яка є батьком іммігранта та його неповнолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець міста Харкова, має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини 3 статті 8 Закону України «Про громадянство України». На підставі вказаного, 05.06.2007 року керівництвом ВГІРФО ГУМВС в Київській області було прийнято рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на імміграцію відповідно до пункту 6 частини другої статті 4 Закону та документовано посвідкою на постійне проживання НОМЕР_2, терміном дії - безстроково з подальшою реєстрацією за адресою: АДРЕСА_1.

На підставу видачі громадянину СРВ ОСОБА_2 дозволу на імміграцію в Україну зазначено пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», тобто право на отримання дозволу на імміграцію мають батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти, проте неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на момент прийняття документів у його батька, не мав дозволу на імміграцію, а також не було підтверджено йому належність до громадянства України, а отже ОСОБА_2 не міг бути визнаним як батько іммігранта.

В подальшому позивача було знято з реєстрації за вказаною адресою, у зв'язку з вибуттям в м. Харків, про що свідчить копія наявного в матеріалах справи талону зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання.

На підставі встановленого під час проведення відповідачем перевірки порушення норм діючого законодавства, уповноваженою особою відповідача скасовано дозвіл на імміграцію в Україну громадянину СРВ ОСОБА_2, визнано недійсною видану на підставі цього дозволу посвідку на постійне проживання НОМЕР_2 від 05.06.2007 року.

Судом також з огляду зазначеного рішення у формі висновку про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, затвердженого начальником УДМС України в Київській області 02.08.2016 року, встановлено, що позивачу надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі пункту 6 частини другої статті 4 Закону України «Про імміграцію», при цьому відповідачем не зазначено про наявність будь-яких інших підстав.

З наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що за матеріалами щодо надання дозволу на імміграцію громадянину Вєтнаму ОСОБА_2, які надійшли з Тетіївського РВ старшим інспектором з о/д ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області складено висновок про розгляд клопотання громадянина Вєтнаму ОСОБА_2 щодо надання йому дозволу на імміграцію, затверджений начальником ВГІРФО ГУ МВС України в Київській області 05.06.2007 року.

Вказаним висновком встановлено, що позивач прибув в Україну у 2005 році разом із дружиною, ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народився син у м. Харкові. В подальшому ОСОБА_2 звернувся з клопотанням про отримання дозволу на імміграцію, оскільки син заявника згідно пункту 3 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про імміграцію» має право на отримання дозволу на імміграцію як особа, що має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, а його батьки відповідно можуть отримати дозвіл на імміграцію згідно п.6 ч.2 ст. 4 Закону як батьки іммігранта.

Також було вирішено прийняти рішення про надання дозволу на імміграцію громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 на підставі п.6 ч.2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

При цьому матеріали справи свідчать, що затвердженню вказаного висновку передувало направлення уповноваженими особами відповідача запитів до ГУ МВС України в Київській області щодо перевірки наявності чи відсутності підстав для отримання дозволу на постійне проживання та НЦБ Інтерполу запиту щодо перевірки за обліками Інтерполу у зв'язку з оформленням дозволу на імміграцію в Україну.

Від так дозвіл на імміграцію в Україну був виданий ОСОБА_2 на підставі п.6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про імміграцію».

Рішенням Управління Державної міграційної служби України в Київській області від 26.08.2016 року про скасування дозволу на імміграцію в Україну на підставі п.6 ч.1 ст. 12 Закону України «Про імміграцію», скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 05.06.2007 року.

Відповідно до приписів статті 2 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземці та особи без громадянства мають ті ж права і свободи та виконують ті ж обов'язки, що і громадяни України, якщо інше не передбачено Конституцією, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Статтею 3 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що іноземці та особи без громадянства можуть у встановленому порядку іммігрувати в Україну на постійне проживання або прибути для працевлаштування на визначений термін, а також тимчасово перебувати на її території.

Іноземці та особи без громадянства, які іммігрували на постійне проживання або прибули для тимчасового працевлаштування, отримують посвідки відповідно на постійне або тимчасове проживання.

Умови і порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства визначаються Законом України від 07 червня 2001 року "Про імміграцію".

Приписами пунктів 2, 3 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про імміграцію" визначено, що спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань імміграції і підпорядковані йому органи: перевіряють правильність оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутність підстав для відмови у його наданні; приймають рішення про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видають копії цих рішень особам, яких вони стосуються.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про імміграцію" встановлює умови, порядок та перелік документів, необхідних для вирішення питання дозволу на імміграцію.

Суд зазначає, що приписами норм діючого законодавства передбачено певний порядок дій заявника задля отримання ним дозволу на імміграцію та подальшого отримання посвідки на постійне проживання в Україні, а отже отримання таких документів можливе лише після подачі до уповноваженого державою органу передбаченого законодавством пакету документів та проведення відповідної їх перевірки.

При цьому статтями 10, 11 Закону України "Про імміграцію", у редакції, що діяла на час видачі позивачу дозволу на імміграцію, встановлено, що дозвіл на імміграцію не надається:

1) особам, засудженим до позбавлення волі на строк більше одного року за вчинення діяння, що відповідно до законів України визнається злочином, якщо судимість не погашена і не знята у встановленому законом порядку;

2) особам, які вчинили злочин проти миру, воєнний злочин або злочин проти людяності та людства, як їх визначено в міжнародному праві, або розшукуються у зв'язку із вчиненням діяння, що відповідно до законів України визнається тяжким злочином, або проти яких порушено кримінальну справу, якщо попереднє слідство за нею не закінчено;

3) особам, хворим на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я;

4) особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи;

5) особам, яким на підставі закону заборонено в'їзд на територію України;

6) в інших випадках, передбачених законами України.

Положення пунктів 1, 3 не поширюються на осіб, зазначених у пунктах 1, 3 частини третьої статті 4 цього Закону.

Особі, яка перебуває на законних підставах в Україні і отримала дозвіл на імміграцію, орган спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань імміграції за місцем її проживання видає посвідку на постійне проживання протягом тижня з дня подання нею відповідної заяви.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 9 Закону України "Про імміграцію" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, для надання дозволу на імміграцію до заяви додаються такі документи: 3 фотокартки; копія документа, що посвідчує особу; документ про місце проживання особи; відомості про склад сім'ї, копія свідоцтва про шлюб (якщо особа, яка подає заяву, перебуває в шлюбі), документ про те, що особа не є хворою на хронічний алкоголізм, токсикоманію, наркоманію або інфекційні захворювання, перелік яких визначено центральним органом виконавчої влади з питань охорони здоров'я.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про імміграцію", в редакції, яка діяла на час винесення рішення про скасування дозволу, дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо: з'ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність; іммігранта засуджено в Україні до позбавлення волі на строк більше одного року і вирок суду набрав законної сили; дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; іммігрант порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства; в інших випадках, передбачених законами України.

Представником відповідача у наданих до суду письмових запереченнях вказано, що перевіркою встановлено, що серед інших документів поданих позивачем під час оформлення дозволу на імміграцію не було надано повного пакету документів, а саме не було подано документу про те, що іммігрант не заперечує проти його імміграції та гарантує йому фінансове забезпечення на рівні не нижчому від прожиткового мінімуму встановленому в Україні, а вказаний документ і міг бути наданий, оскільки за законодавством України тільки повнолітня особа може нести фінансові зобов'язання, натомість як син позивача був неповнолітнім.

Суд зазначає, що відповідачем по справі надано громадянину Вєтнаму ОСОБА_2 дозвіл на імміграцію в Україну на підставі висновку від 05.06.2007 року, позивача по справі двічі документовано посвідкою на постійне місце проживання в Україні.

При наданні посвідки на постійне місце проживання в Україні позивачу УГІРФО ГУМВС України в Київській області керувалося приписами діючого законодавства, а отже проводило перевірку підстав залишення на постійне проживання на території України позивача, підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявило, та надало дозвіл на імміграцію на посвідку на постійне місце проживання в Україні громадянину Вєтнаму ОСОБА_2.

За цей період не виникало нових обставин, які б тягли за собою обґрунтування скасування дозволу на імміграцію.

З копії висновку у формі рішення від 02.08.2016 року про перевірку законності надання дозволу на імміграцію громадянину Соціалістичної Республіки Вєтнам ОСОБА_2, що слугував підставою для прийняття рішення про скасування дозволу на імміграцію В Україну №190 від 26.08.2016 року судом встановлено, що підставою для скасування позивачу дозволу на імміграцію зазначено п. 6 ст. 12 Закону України "Про імміграцію", тобто дозвіл на імміграцію може бути скасовано в інших випадках, передбачених законами України.

Суд зазначає, що відповідачем до суду не надано жодних доказів, які б свідчили про наявність обставин, передбачених п.6 ст.12 Закону України Про імміграцію та були б підставою для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію.

Так, подані позивачем документи разом з заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну були достовірними, не підробленими та чинними, що не заперечувалось представником відповідача у наданих до суду письмових запереченнях.

Крім того, відповідачем не надано суду доказів існування інших підстав для скасування наданого позивачу дозволу на імміграцію, які передбачені ст.12 Закону України «Про імміграцію», а саме: відповідачем не надано суду вироку суду, яким іммігранта засуджено до позбавлення волі; будь-яких доказів того, що дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; доказів того, що скасування дозволу на імміграцію є необхідним для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України; відповідачем, також, не надано суду жодного доказу, який би підтверджував порушення позивачем законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Суд зазначає, що відповідачем після проведення перевірки наданих позивачем документів прийнято рішення про надання йому дозволу на імміграцію з врахуванням всіх документів поданих позивачем, про що свідчить відповідний висновок, не було встановлено і подання недостовірних даних, у зв'язку із чим позивача було документовано посвідкою на постійне проживання.

Отже, суд приходить до висновку про неправомірність оскаржуваного позивачем рішення.

Як встановлено приписами ст. 19 Конституції України відповідач - суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 2 КАСУ завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З врахуванням встановлених під час судового розгляду справи обставин, суд приходить до висновку, що відповідачем не надано до суду належних та допустимих доказів правомірності винесення оскаржуваного рішення №190 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене Управління Державної міграційної служби України у Київській області 26.08.2016 року.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.159-163, 167, 186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України у Київській області, третя особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області про скасування рішення - задовольнити.

Скасувати рішення №190 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину В'єтнаму ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, затверджене Управління Державної міграційної служби України у Київській області 26.08.2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлено 06 грудня 2016 року.

Суддя Нуруллаєв І.С.