Справа № 813/2823/16
Суддя: Грень Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 року Справа № 813/2823/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючий суддя Грень Н.М.,

секретар судового засідання Гавірко О.О.,

представник позивача ОСОБА_1,

представник відповідача ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Львівського комунального підприємства «Сяйво» до Головного управління Державної служби з питань праці, про визнання протиправними та скасування постанов, -

в с т а н о в и в :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Львівського комунального підприємства «Сяйво» до Головного управління Державної служби з питань праці, з вимогами: визнати протиправними та скасувати постанови про накладення штрафу №8-0124 та №8-0123 від 07.06.2016 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постанова про накладення штрафу винесена уповноваженими посадовими особами відповідача стосовно позивача є протиправною, оскільки ЛКП не є бюджетною установою та не має планових надходжень бюджетних коштів для здійснення діяльності. Нарахування по квартирній платі здійснюється в перших числах місяця за попередній місяць, сформовані квитанції поступають до населення не раніше 10 числа поточного місяця, відповідно платежі мешканцями здійснюються з 10 по 30 число. Відтак, будь які виплати ЛКП можуть бути проведені в період з 10 по 30 число. Також зазначає, що заборгованість держави перед ЛКП за надані пільги і субсидії по квартирній платі та електроенергії є постійною. Заробітна плата виплачується стабільно в термін з 15 по 25 число, тому вважає постанови про накладення штрафу протиправними.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, аналогічних викладеним у письмовому запереченні долученому до матеріалів справи. Зазначив, що перевірка проведена на законних підставах, у відповідності до вимог Положення про Державну службу України з питань праці. Також зазначає, що штрафні санкції, накладені на позивача, є фінансовою санкцією за порушення законодавства про працю у відповідності до вимог Кодексу законів про працю України. Зазначені штрафи накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Застосовану суму штрафу до позивача за недотримання державних гарантій в оплаті праці пояснює вимогами Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509. Вважає, що відповідач діяв виключно в межах своїх повноважень у відповідності до чинного законодавства України, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Суд з'ясував обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, а також ті, які мають інше значення для вирішення справи, повно, всебічно та об'єктивно дослідив докази у справі, та встановив наступне.

В період з 18.05.2016 по 20.05.2016 року на підставі наказу №574-П від 16.05.2016 року та направлення на перевірку №572 від 16.05.2016 року, головним державним інспектором проведено позапланову перевірку додержання субєктами господарювання законодавства про працю та загальнообовязкове державне соціальне страхування Львівського комунального підприємств «Сяйво»

За результатами вказаної перевірки позивача складено акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 8 яким зафіксовано наступні порушення:

- ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», ч. 1 та ч. 2 ст. 115 Кодексу Законів про працю, виплата заробітної плати працівникам ЛКП «Сяйво» проводилась з порушенням термінів її виплати в частині виплати рідше двох разів на місяць а пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. А саме: заробітна плата за березень 2016 року розрахункова відомість рахунок №66 проведена на карткові рахунки ПАТ КБ «Приватбанк» 15.04.2016 року та 25.04.2016 року, за квітень 2016 року не в повному обсязі (за першу половину квітня) розрахункова відомість №661 проведена ПАТ КБ «Приватбанк» на карткові рахунки 16.05.2016 року;

- ч. 4 ст. 115 Кодексу Законів про працю, ст. 21 Закону України «Про відпустки», заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки не виплачується за три дні до початку відпустки а пізніше. ОСОБА_3 надано відпустку з 01.03.2016 року наказ №26-к від 01.03.2016 року заява про надання відпуски від 15.02.2016 року, виплата заробітної плати за весь час відпустки проведена 15.04.2016 та 25.04.2016 року,ОСОБА_4 надано відпустку з 03.03.2016 року наказ №29/1 к від 03.03.2016, заява по надання відпустки від 18.02.2016 року, виплата з весь час відпустки проведена 15.04.2016 року та 25.04.2016 року відомість розподілу заробітної плати від 15.04.2016 та 25.04.2016 року;

- ч. 1 ст. 116 Кодексу Законів про працю, при звільненні працівників виплата всіх сум, що належить їм від Підприємства, не проводиться в день звільнення. ОСОБА_5 звільненому 29.03.2016 року наказ №35-к від 29.03.2016 виплата всіх належних коштів проведена 15.04.2016 року та 22.04.2016 року відомість розподілу заробітної плати від 15.04.2016 року та 22.04.2016 року. ОСОБА_6 звільнений 19.04.2016 року наказ №40-к від 19.04.2016 року виплата всіх належних коштів проведена 16.05.2016 року відомість розподілу заробітної плати від 16.04.2016 року;

- ч. 1 ст. 117 Кодексу Законів про працю, у разі невиплати в день звільнення всіх коштів працівнику, на підприємстві не виплачується середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. А саме: ОСОБА_5 звільненому 29.03.2016 року наказ №35-к від 29.03.2016 року виплата всіх належних коштів проведена 15.04.2016 року та 22.04.2016 року; ОСОБА_6М. звільненій 19.04.2016 року наказ №40-к від 19.04.2016 року виплата всіх належних коштів проведена 16.05.2016 року відомість розподілу заробітної плати від 16.05.2016 року. Однак станом на день проведення перевірки (20.05.2016 року) не виплачений середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку.

Зауваження до акту перевірки відсутні, акт перевірки підписано та один примірник вручено директору ОСОБА_7

У зв'язку із виявленими порушеннями 20.05.2016 відповідачем винесено припис № 13-01-020/0728-0516 та протокол №13/01/020/0244 про адміністративне правопорушення .

07.06.2016 начальником Головного управління Держпраці у Львівській області ОСОБА_8, на підставі акта перевірки від 20.05.2016 року №8, винесено постанови про накладення штрафу №8-0124 та №8-0123 на Львівське комунальне підприємство «Сяйво» в розмірі 1450,00 грн. та 4350,00 грн.

При прийнятті рішення суд керувався наступним.

Функція управління з питань праці в Україні здійснюється Державною службою України з питань праці (далі - Держпраці). Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики до повноважень якої належить реалізація державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятості населення та законодавства про загальнообов'язкове державне соціальне страхування. Таким чином, питання державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства про працю входять до компетенції Держпраці.

Відповідно до пункту 7 Положення про Державну службу України з питань праці затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Право проведення перевірок мають посадові особи (інспектори) Держпраці та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці.

Безпосередньо повноваження, спрямовані на реалізацію державної політики з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю здійснюють державні інспектори управління з питань праці.

Основним нормативним актом при проведенні останніми перевірок господарюючих суб'єктів та з метою впорядкування організації та здійснення державного нагляду та контролю органами Державної служби України з питань праці наказом Міністерства соціальної політики України від 02.07.2012 №390 затверджено Порядок проведення перевірок посадовими особами Державної інспекції України з питань праці та її територіальних органів (далі - Наказ №390).

Держпраці та Головне управління Держпраці у Львівській області у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також положеннями.

Право на проведення перевірок додержання вимог законодавства про працю закріплено й у посадовій інструкції та у службовому посвідченні посадової особи Держпраці або її територіального органу.

Частиною 2 Наказу №390 встановлено право посадових осіб Держпраці України та її територіальних органів, які відповідно до своїх посадових обов'язків мають повноваження державного інспектора з питань праці, на проведення перевірок.

Інспектор може проводити планові та позапланові перевірки, які можуть здійснюватися за місцем провадження господарської діяльності суб'єкта господарювання або його відокремлених підрозділів або у приміщенні органу державного нагляду (контролю) у випадках, передбачених Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" (ч.3 Наказу №390).

Позапланові перевірки за зверненнями фізичних та юридичних осіб про порушення суб'єктами господарювання вимог законодавства про працю та загальнобов'язкове державне соціальне страхування здійснюються за наявності згоди Держпраці України на їх проведення. Інспекторам забороняється виступати посередниками, арбітрами чи експертами під час розгляду трудових спорів.

За результатами перевірки складається акт перевірки. У разі виявлення порушень законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування вносяться приписи про усунення виявлених порушень, вживаються заходи щодо притягнення до відповідальності винних осіб згідно із вимогами чинного законодавства (ч.7 Наказу №390).

Відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V передбачено, що за результатами кожної перевірки обов'язково складається акт перевірки, а в разі виявлення порушень законодавства про працю - припис щодо їх усунення. Акт - документ, складений посадовою особою Головного управління, що підтверджує будь-які встановлені факти порушення законодавства про працю. Припис - обов'язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб'єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис про усунення порушення законодавства про працю є індивідуальним актом та не передбачає застосування санкцій щодо суб'єкта господарювання. Припис підлягає обов'язковому виконанню суб'єктом господарювання з письмовим повідомленням про вжиті ним в установлений термін заходи. Інспектор має право приписати вимогу щодо приведення самого факту відповідно до вимог законодавства про працю.

Як встановлено з акту перевірки та матеріалів наданих до перевірки, посадовими особами відповідача виявлені порушення позивачем норм трудового законодавства України, зокрема, порушення строків розрахунку з працівниками при звільнені; при затримці розрахунку при звільнені працівника йому не виплачено середній заробіток за весь період затримки по день фактичного розрахунку, затримка виплати заробітної плати за час щорічної відпустки, виплата заробітної плати проводилась з порушенням термінів її виплати в частині виплати рідше двох разів на місяць та пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата.

Так, працівнику ОСОБА_3 надано відпустку з 01.03.2016 року, виплата заробітної плати проведена 15.04.2016 року та 25.04.2016 року; працівнику ОСОБА_4 надано відпустку з 03.03.2016 року, виплата заробітної плати проведена 15.04.2016 року та 25.04.2016 року;

- працівнику ОСОБА_5 звільненому 29.03.2016 року виплата заробітної плати проведена 15.04.2016 року та 22.04.2016 року; працівнику ОСОБА_6 звільненій 19.04.2016 року виплата проведена 16.05.2016 року;

- працівникам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виплачений середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку;

- заробітна плата усім працівникам підприємства за березень 2016 року проведена 15.04.2016 року та 25.04.2016 року; за квітень 2016 року проведена не в повному обсязі 16.05.2016 року.

Зі слів позивача, несвоєчасна виплата належних працівникам допущена у звязку із тим, що ЛКП не має планових надходжень бюджетних коштів для здійснення діяльності, оскільки платежі по квартплаті здійснюються мешканцями в період з 10 по 30 число, тому заробітна плата виплачується в термін з 15 по 25 число.

Статтею 115 Кодексу законів про працю України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно зі статтею 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

До матеріалів справи долучено копії відомостей розподілу заробітної плати працівникам, які доводять невчасну виплату заробітної плати працівникам ЛКП «Сяйво»..

Частиною 2 ст.265 Кодексу законів про працю України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі:

- фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникам, інших виплат, передбачених законодавством про працю, більш як за один місяць, виплата їх не в повному обсязі - у трикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення;

- недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;

- недотримання встановлених законом гарантій та пільг працівникам, які залучаються до виконання обовязків, передбачених законами України "Про військовий обовязок і військову службу", "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення;- порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - п'ятим частини другої цієї статті - у розмірі мінімальної заробітної плати.

У відповідності до ч. 4 ст. 265 Кодексу законів про працю України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб'єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" визначається Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 № 509 (далі - Порядок).

У відповідності до п. 2 Порядку штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені на підставі:

- рішення суду про оформлення трудових відносин із працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу в разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації;

- акта про виявлення під час перевірки суб'єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення,

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати визначаються нормами Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон України №108/95-ВР).

Статтею 24 Закону України №108/95-ВР передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Норми і гарантії в оплаті праці, передбачені Законом України «Про оплату праці» та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави стверджувати, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не може бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності, оскільки позивачем факт затримки розрахунків не заперечується. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позову належить відмовити.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 11 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, а тому у задоволенні адміністративного позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-14, 17-20, 50, 69-72, 86, 94, 138, 158-163, 167 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

2. Судові витрати покласти на позивача.

Постанову може бути оскаржено, згідно зі ст. 186 КАС України, протягом 10 днів з дня її проголошення чи отримання копії постанови, шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили, згідно зі ст. 254 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, то вважається, що постанова суду не набрала законної сили.

Суддя Грень Н.М.

Повний текст постанови складено та підписано 06.12.2016 року.