Справа № 750/9495/16-а
Суддя: Кузьмишина О.М.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/9495/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Жук М.І. Суддя-доповідач: Кузьмишина О.М.
У Х В А Л А

Іменем України

08 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,

Суддів: Глущенко Я.Б.,

Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України про визнання неправомірною відмову від виплати компенсації за несвоєчасну виплату доходів та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2016 року позивач звернулась до суду з адміністративним позовом до Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України та просить визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у проведенні виплати позивачу компенсації втрати частини пенсії та індексації пенсії. Також просить суд зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України обчислити та виплатити їй компенсацію втрати частини пенсії та індексації пенсії у зв'язку з порушенням строків їх виплати у 2014-2016 роках, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

Постановою Деснянського районного суду міста Чернігова від 02 листопада 2016 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить суд скасувати постанову з мотивів порушення судом норм процесуального права та прийняти нову постанову якою у задоволені адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач зазначає про допущення судом першої інстанції порушення судом застосування норм процесуального права. Зокрема, апелянт зазначає, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, у зв'язку з чим спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовим та підлягають розгляду за правилами КАС України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Чернігівським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України з червня 2014 року позивачу було виплачено не донараховані за 2014-2016 роки з вини відповідача пенсію та суми індексації пенсії. При цьому компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків її виплати не нараховано і не виплачено, чим порушено ст. 4 ЗУ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

На лист ОСОБА_3 з проханням провести виплату компенсації частини доходів (пенсії), відповідач листом від 08.04.2016 року № 34/02/Л-7 відмовив позивачу у виплаті компенсації, посилаючись на те, що порушень в правильності обчислення і виплати пенсії не встановлено, пенсія призначена і виплачується у відповідності до діючого пенсійного законодавства.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів виходить з наступного.

Колегією суддів встановлено, що постановою Верховного суду України від 18.11.2014 року по справі № 21-518а14 було визначено, що основною умовою для виплати громадянину компенсації ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 є порушенням встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією в даному випадку добровільно чи на виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 07.11.2012 року по справі № 6-131цс12.

У відповідності до ч.1 ст.244-2 КАС України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Встановлено, що Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України, яке є суб'єктом владних повноважень не є особливою категорією, яке звільняють від обов'язку виконувати норми ч. 1 ст. 244-2 КАС України, як наслідок відмова в проведенні позивачу виплати компенсації є очевидно протиправною, тому позивач просить суд визнати незаконними дії відповідача щодо відмови у проведенні виплати позивачу компенсації втрати частини пенсії та індексації пенсії.

Крім того, позивач просить суд зобов'язати Чернігівське об'єднане управління Пенсійного фонду України обчислити та виплатити йому компенсацію втрати частини пенсії та індексації пенсії у зв'язку з порушенням строків їх виплати у 2014-2016 роках , відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 року.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно зроблено висновок про те, що позивач має право на отримання компенсації за несвоєчасну виплату доходів з причин незалежних від нього, а тому заявлений позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 198, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

У разі оскарження в апеляційному порядку постанови, прийнятої у скороченому провадженні, судове рішення апеляційної інстанції по такій справі є остаточним і оскарженню не підлягає (ч.10 ст. 183-2 КАС України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.160, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Чернігівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України залишити без задоволення, а постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 листопада 2016 року без змін.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Я.Б.Глущенко

С.Б.Шелест

Головуючий суддя Кузьмишина О.М.

Судді: Шелест С.Б.

Глущенко Я.Б.