Справа № 206/5187/16-а
Суддя: Зайченко С. В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 206/5187/16-а
Провадження № 2-а/206/114/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.2016року

Самарський районний суд міста Дніпропетровська у складі:головуючого - судді: Зайченко С.В., при секретареві - Щербині Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора роти №5 батальйону №2 УПП у м. Дніпропетровськ лейтенанта поліції ОСОБА_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просить, скасувати постанову АР №250591 від 31.08.2016р. про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 425 грн., закрити провадження у справі у звязку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення, мотивуючи тим, що 31 серпня 2016 року інспектором роти №5, батальйону №2 УПП у м. Дніпропетровськ лейтенантом поліції ОСОБА_2 була винесена постанова в якій зазначено, що він 31 серпня 2016 року, керуючи автомобілем НОМЕР_1 в м. Дніпропетровську по вул. Чаплієнко повернув ліворуч на вул. Вокзальна, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.1.1 «виїзд на дорогу з одностороннім рухом» не маючи при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, чим порушив вимоги п.2.1(3) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КУпАП.

Вважає дану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він дійсно в той день керував по вул.Вокзальній вищезазначеним транспортним засобом, а не їхав з вул. Чаплієнко і розвернувшись залишив автомобіль на стоянці. Дане авто не його, а належить ОСОБА_3, яке за його проханням він залишив на місці складання протоколу. Коли до нього підійшли інспектори та запропонували надати документи на дане авто, водійське посвідчення та договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то він зазначив, що даний поліс знаходиться в авто в закритій шухляді. В цей час інспектор відразу почав складати протокол. Коли підїхав власник автомобіля відкрив шухляду і дістав поліс, однак працівники поліції відмовились дивитись і віддав вже складений протокол. Вважає, що в його діях немає будь-якої суспільної шкідливості, збитків державі або суспільним інтересам не заподіяно, дане правопорушення є малозначним і згідно зі ст. 22 КУпАП України є можливість звільнення його від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягала на їх задоволенні та додатково зазначив, як підставу своїх вимог, що розгляд його справи відбувся не за місцем вчинення правопорушення, а на місці його вчинення, хоча Конституційний суд України в своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 визначив, що це різні поняття.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та зокрема пояснив, що під час патрулювання 31.08.2016 року був помічений автомобіль НОМЕР_1 , водій якого порушив вимогу знаку 5.7.1 «Виїзд на дорогу з одностороннім рухом», чим порушив вимоги правил 5.7.2 Додаток 1 до ПДР та порушив вимогу п.2.1 «г» ПДР. Коли він підійшов до позивача та повідомив його про порушення, то попросив його надати документи, зокрема і страховий поліс. Однак позивач, почав казати, що поліс знаходиться в машині у закритій шухляді. Він більше ніж півгодини прочекав коли позивач надасть поліс, однак цього так і не сталося і він склав даний протокол. До того ж долучений позивачем до матеріалів справи поліс є недійсним, оскільки страховик за цим договором не має права видавати поліси ще з травня 2016 року.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показав,що під час патрулювання був помічений автомобіль білого кольору марки HUNDAI і30, водій якого здійснив поворот праворуч в місці знаку де є заборона, а саме дорога з одностороннім рухом.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що бачив позивача за кермом автомобіля, який вони зупинили за порушення ПДР. Позивач повернув на знак, де проїзд заборонений, оскільки там дорога з одностороннім рухом. Позивач на початку казав, що знаку не було тому він і повернув. Про страховий поліс казав, що його зараз не має, однак його підвезуть. Більше ніж пів години вони прождали, однак поліса так і не було.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності,суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 31.08.2016 року інспектором 5 роти 2 батальйону Управління патрульної поліції у м. Дніпропетровську лейтенантом поліції ОСОБА_2 було винесено постанову серії АР №250591, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 стало те, що він рухаючись по вул. Чапленко повернув ліворуч на вул. Вокзальну, чим порушив вимоги дорожнього знаку 5.7.1 ПДД «Про виїзд на дорогу з одностороннім рухом» та не мав при собі поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимоги п.п.2.1 «ґ» Правил дорожнього руху.

Згідно пп. «ґ» п.2.1 Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі в тому числі і поліс (сертифікат) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

У випадку передачі керування іншій особі страховий поліс повинен бути у водія.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність, зокрема, за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред'явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, ліцензійної картки на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 52 Закону України «Про дорожній рух» контроль у сфері безпеки дорожнього руху здійснюється Кабінетом Міністрів України, місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, Національною поліцією, іншими спеціально уповноваженими на те державними органами (державний контроль), а також міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади (відомчий контроль).

Згідно пункту11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до статті 31 цього Закону поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.

Частиною 1 статті 35 Закону України «Про національну поліцію» передбачено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху.

Статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлені повноваження органів Національної поліції щодо розгляду справ про адміністративні правопорушення.

Так, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (зокрема, частини перша, друга, третя, п'ята і шоста статті 121, статті 121-1, 121-2, частини перша, друга і третя статті 122, частина перша статті 123, статті 124-1 - 126).

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Закону України «Про національну поліцію», з метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі,Наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, затверджено Інструкцію з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі.

Вказана Інструкція визначає процедуру оформлення поліцейськими патрульної поліції матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі (пункт 1 розділ І Інструкції №1395).

Відповідно до пункту 4 розділу І Інструкції № 1395 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128,129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення. (п.1 р.III Інструкції № 1395)

Постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п'ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення (п.2 р.III Інструкції №1395), що відповідає положенням ст.276 КУпАП, за правилами частини 1 якої справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до пункту 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.

Позивач, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України від 26 травня 2015 року № 5-рп/2015, стверджує, що відповідач не мав права приймати постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності на місці вчинення правопорушення, оскільки статтею 276 КУпАП встановлено, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, і ці поняття не є тотожними.

Так, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.05.2015 № 5-рп/2015 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 276 Кодексу України про адміністративні правопорушення у пункті 2.4 мотивувальної частини цього рішення зазначив, що підстав для ототожнення місця вчинення адміністративного правопорушення з місцем розгляду справи про таке правопорушення немає, а словосполучення «на місці вчинення правопорушення» і «за місцем його вчинення», які містяться у статтях 258, 276 Кодексу, мають різне цільове спрямування і різний правовий зміст. Зокрема, словосполучення «за місцем його вчинення», застосоване у положенні частини першої статті 276 Кодексу, за якою «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», вказує на місцезнаходження органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення у межах його територіальної юрисдикції згідно з адміністративно-територіальним устроєм України. Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що словосполучення «за місцем його вчинення», яке міститься в положенні частини першої статті 276 Кодексу, визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Конституційний Суд України у пункті 2.3 мотивувальної частини вказаного рішення зазначив, що у частинах першій, другій статті 258 Кодексу визначено випадки, коли протокол про вчинення адміністративного правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення, якщо особа не оспорює допущеного нею порушення і адміністративного стягнення, що на неї накладається, а розмір штрафу не перевищує передбаченого у Кодексі неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення, є вичерпним і може бути змінений лише законом.

Проте, вказане Рішення Конституційного Суду України ухвалено до внесення змін до законодавства про адміністративні правопорушення Законом України від 14.07.2015 №596-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху», яким розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративні правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення.

Наведені норми в їх сукупності свідчать про наявність у відповідача як посадової особи Національної поліції повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, які реалізуються, крім іншого, шляхом розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення у разі виявлення правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, та рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення Правил дорожнього руху, зокрема передбачених статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на місці вчинення такого правопорушення.

В свою чергу, згідно з п.1 ст. 247 КпАП України обов'язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно зі ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач звертаючись з дійсним позовом заперечував факт здійснення ним правопорушення, оскільки вимоги дорожнього знаку він не порушував та коли власник автомобіля, яким він керував підїхав та дістав зі шухляди поліс обовязкового страхування, то працівник поліції відмовився його дивитись.

Проте, з дослідженого судом відеозапису, наданого відповідачем, вбачається, як відповідач підійшов до позивача, коли той припарковув транспортний засіб, представився та повідомив позивачу, що він порушив вимоги дорожнього знаку«Про виїзд на дорогу з одностороннім рухом». На що позивач відповів, що не впевнений що там є такий знак. Потім позивач почав пояснювати, що на перехресті повернув і ніякого знаку не бачив. З цього відеозапису також вбачається, що вул. Вокзальна на яку повернув позивач є дорогою з одностороннім рухом. По цій дорозі транспортні засоби рухаються лише в одному напрямку. Виходячи з пояснень позивача, що містяться на відеозапису, то у випадку повороту в тому місці де він зазначив, він повинен був рухатись на зустріч односторонньому руху. Таким чином він здійснив поворот в тому місці де він заборонений. Також на відеозапису чітко видно, як відповідач тричі запропонував позивачу надати поліс обовязкового страхування, на що останній протягом 23-ох хвилин складання постанови так і не зробив. Дійсно на записі мається пояснення позивача, що автомобіль не його та поліс обовязкового страхування знаходиться в авто в закритій шухляді. Однак ті обставини, що в момент складання постанови власник автомобіля приїхав, відкрив шухляду та дістав поліс, однак інспектор поліції відмовився його брати, на відеозапису відсутні.

Згідно з ч.1 ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 ст.71 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних повноважень в повному обсязі доведено правомірність своїх дій та прийнятого рішення. В свою чергу позивачем до суду не надано жодного доказу спростовуючого його вину у вчиненні адміністративного правопорушення.

Всі перелічені позивачем доводи суд розцінює, як намагання останнього уникнути адміністративної відповідальності.

Також позивачем в ході судового розгляду так і не було надано поліса обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який би діяв на момент складання постанови.

Ту копію поліса №АС/9975540 (а.с.4), який позивач долучив до матеріалів справи, суд не може розцінити, як належний доказ його наявності, оскільки він має виправлення, а надати його оригінал позивач відмовився пояснивши, що у нього його не має, а він знаходиться у його друга.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дані в матеріалах справи докази в повній мірі підтверджують скоєне позивачем адмінправопорушення, а тому підстави для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 158- 160, 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня її проголошення, у разі застосування судом ст. 160 КАС України, апеляційну скаргу може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії постанови до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Самарський районний суд м. Дніпропетровська.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: Зайченко С.В.