Справа № 810/3577/14
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/3577/14 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Шурка О.І.,

суддів Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі Дуденкові О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства " Юкрейніан Кемікал Продактс" на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства " Юкрейніан Кемікал Продактс" до Скадовської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Херсонській області, Генічеської ОДПІ ГУ ДФС у Херсонській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Печерському районі Головного управління ДФС України у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану постанову, як таку, що постановлена із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом проведено планову документальну виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 30.06.2013, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 30.06.2013, оформлену актом від 29.11.2013 № 595/22.0/32785994.

Перевіркою виявлено, що для складування виробничих відходів позивачем використовувалися місця видалення відходів (МВВ): Кислотонакопичувач, Огарконакопичувач, Фосфогіпсосховище № 1, Фосфогіпсосховище № 2, Полігон для складування та захоронення промислових відходів та сміття, Відвал сухого фосфогіпсу, які не забезпечують повне виключення забруднення атмосферного повітря, оскільки, як встановлено Державною екологічною інспекцією в АР Крим під час перевірки дотримання позивачем вимог природоохоронного законодавства України за період з 17.04.2013 по 15.052031, забруднення атмосферного повітря при експлуатації названих МВВ здійснюється при вантажно-відвантажувальних роботах та у повітряну погоду.

На підставі цього податкова інспекція, дійшовши висновку про необхідність збільшення платникові ставки екологічного податку за розміщення окремих видів надзвичайно небезпечних відходів у 3 рази, як це передбачено пунктом 246.4 статті 246 Податкового кодексу України, прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 17.12.2013 № про збільшення Товариству грошового зобов'язання за платежем «надходження від розміщення відходів у спеціально відведених місцях чи на об'єктах, крім розміщення як вторинної сировини» в сумі 375 195,33 грн. (у тому числі 250 130,22 грн. за основним платежем та 125 065,11 грн. за штрафними санкціями);

- від 17.12.2013 № , за яким позивачеві визначено грошове зобов'язання з названого виду податку в сумі 1 969 775,48 грн. (у тому числі 1 313 183,65 грн. за основним платежем та 656 591,83 грн. за штрафними санкціями);

- від 17.12.2013 №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем: «надходження від розміщення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах, крім розміщення як вторинної сировини» всього в сумі 17 800 218грн., у тому числі основний платіж - 11 866 812грн. та штрафні санкції - 5 933 406грн.

Не погоджуючись з обґрунтованістю зазначених вище доводів контролюючого органу та, як наслідок, правомірністю податкових повідомлень-рішень, позивач посилається на недоведеність контролюючим органом належності МВВ, що експлуатуються Товариством, до категорії звалищ, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів. При цьому, наполягає на тому, що документом, який є підставою для визначення категорій екологічної безпеки місць видалення відходів для навколишнього природного середовища є дані паспортів, які складаються на кожне місце видалення відходів відповідно до пункту 5 Порядку ведення реєстру міць видалення відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.1998 № 1216 (далі - Порядок); до повноважень Державної екологічної інспекції АР Крим не належить надання інформації про розміщення місць чи об'єктів зберігання і видалення відходів, їх вплив на стан навколишнього природного середовища, а тому посилання контролюючого органу на одержані від екологічної інспекції відомості на обґрунтування правомірності оспорюваних нарахувань є безпідставними.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, прийшов до висновку, що експлуатовані МВВ не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря, при нарахуванні збору за розміщення відходів, що розміщуються в МВВ, а тому податковий орган правомірно застосував коефіцієнт 3, згідно з вимогами п.246.4 Податкового кодексу України».

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до преамбули Закону України «Про відходи» №187/98-ВР від 05.03.1998, в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин (надалі - Закон №187/98) цей Закон визначає правові, організаційні та економічні засади діяльності, пов'язаної із запобіганням або зменшенням обсягів утворення відходів, їх збиранням, перевезенням, зберіганням, обробленням, утилізацією та видаленням, знешкодженням та захороненням, а також з відверненням негативного впливу відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини на території України.

Згідно зі ст.1 Закону №187/98 відходи - будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення. Водночас, небезпечні відходи - відходи, що мають такі фізичні, хімічні, біологічні чи інші небезпечні властивості, які створюють або можуть створити значну небезпеку для навколишнього природного середовища і здоров'я людини та які потребують спеціальних методів і засобів поводження з ними. Розміщення відходів - зберігання та захоронення відходів у спеціально відведених для цього місцях чи об'єктах, в той чай, як відведені місця чи об'єкти - місця чи об'єкти (місця розміщення відходів, сховища, полігони, комплекси, споруди, ділянки надр тощо), на використання яких отримано дозвіл уповноважених органів на видалення відходів чи здійснення інших операцій з відходами.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №187/98 суб'єкти господарської діяльності у сфері поводження з відходами зобов'язані, зокрема: визначати склад і властивості відходів, що утворюються, а також за погодженням із спеціально уповноваженими органами виконавчої влади у сфері поводження з відходами ступінь їх небезпечності для навколишнього природного середовища та здоров'я людини; на основі матеріально-сировинних балансів виробництва виявляти і вести первинний поточний облік кількості, типу і складу відходів, що утворюються, збираються, перевозяться, зберігаються, обробляються, утилізуються, знешкоджуються та видаляються, і подавати щодо них статистичну звітність у встановленому порядку; здійснювати організаційні, науково-технічні та технологічні заходи для максимальної утилізації відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам та організаціям, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів, а також забезпечувати за власний рахунок екологічно обґрунтоване видалення тих відходів, що не підлягають утилізації; здійснювати контроль за станом місць чи об'єктів розміщення власних відходів; своєчасно в установленому порядку сплачувати екологічний податок, що справляється за розміщення відходів; мати ліцензії на здійснення операцій у сфері поводження з небезпечними відходами і/або на право провадження діяльності, пов'язаної із збиранням і заготівлею окремих видів відходів як вторинної сировини, і/або дозвіл на транскордонне перевезення небезпечних відходів; мати дозвіл на експлуатацію об'єкта поводження з небезпечними відходами; т) виконувати інші обов'язки, передбачені законодавством, щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища відходами.

Відповідно до пп.14.1.57 п.14.1 ст.14 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) екологічний податок - загальнодержавний обов'язковий платіж, що справляється з фактичних обсягів викидів у атмосферне повітря, скидів у водні об'єкти забруднюючих речовин, розміщення відходів, фактичного обсягу радіоактивних відходів, що тимчасово зберігаються їх виробниками, фактичного обсягу утворених радіоактивних відходів та з фактичного обсягу радіоактивних відходів, накопичених до 1 квітня 2009 року.

Згідно із пп.240.1.3 п.240.1 ст.240 ПК України платниками податку є суб'єкти господарювання, юридичні особи, що не провадять господарську (підприємницьку) діяльність, бюджетні установи, громадські та інші підприємства, установи та організації, постійні представництва нерезидентів, включаючи тих, які виконують агентські (представницькі) функції стосовно таких нерезидентів або їх засновників, під час провадження діяльності яких на території України і в межах її континентального шельфу та виключної (морської) економічної зони здійснюються, зокрема, розміщення відходів (крім розміщення окремих видів (класів) відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання).

Поряд із цим, відповідно до ст.242 ПК України об'єктом та базою оподаткування є: обсяги та види забруднюючих речовин, які викидаються в атмосферне повітря стаціонарними джерелами (пп.242.1.1 п.242.1 ст.242 ПК України); обсяги та види (класи) відходів, що розміщуються у спеціально відведених для цього місцях чи на об'єктах протягом звітного кварталу, крім обсягів та видів (класів) окремих відходів як вторинної сировини, що розміщуються на власних територіях (об'єктах) суб'єктів господарювання, які мають ліцензію на збирання і заготівлю окремих видів відходів як вторинної сировини і провадять статутну діяльність із збирання і заготівлі таких відходів (пп.242.1.3 п.242 ст.242 ПК України).

У п.249.1 ст.249 ПК України встановлено, що суми податку обчислюються платниками податку, крім тих, які визначені п.240.2 ст.240 цього Кодексу, та податковими агентами самостійно щокварталу.

Крім того, положенням п.246.2 ст.246 ПК України встановлено, що ставки податку за розміщення відходів, які встановлюються залежно від класу небезпеки та рівня небезпечності відходів.

Відповідно до п.246.4 ст.264 ПК України за розміщення відходів на звалищах, які не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів, ставки податку, зазначені у п.246.1 - 246.3 цієї статті, збільшуються у 3 рази.

Судом встановлено, що позивач експлуатує зазначені у Акті перевірки МВВ: МВВ «Кислотонакопичувач», паспорти МВВ зареєстровані Радою міністрів АР Крим № 16 від 22.12.2004, 19.06.2012, в Херсонській облдержадміністрації №34 від 19.11.2008, №34 від 23.04.2012, який частково розташований на території Чаплинського району; МВВ «Фосфогіпсосховище 2», паспорти МВВ зареєстровані в Херсонській облдержадміністрації № 36 від 19.11.2008, № 36 від 23.04.2012.

Згідно зазначених паспортів, вказані МВВ є спеціально створеними і обладнаними місцями видалення відходів.

Відповідно до статті 28 Закону України «Про відходи» з метою повного обліку та опису функціонуючих, закритих та законсервованих місць видалення відходів, їх якісного і кількісного складу, а також здійснення контролю за впливом відходів на навколишнє природне середовище та здоров'я людини ведеться реєстр місць видалення відходів.

Реєстр місць видалення відходів ведеться на підставі відповідних паспортів, звітних даних виробників відходів, відомостей уповноважених органів виконавчої влади у сфері поводження з відходами. Дані реєстру підлягають щорічному уточненню.

Порядок ведення реєстру місць видалення відходів визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 5 Порядку на кожне МВВ складається спеціальний паспорт, у якому зазначається найменування і код відходів, їх кількісний та якісний склад, походження, а також технічні характеристики і відомості про методи контролю та безпечної експлуатації. Спеціальний паспорт складається власником МВВ відповідно до Інструкції про зміст і складання паспорта місць видалення відходів.

Відповідно до пункту 9 Порядку у реєстрі вміщується узагальнююча інформація щодо кожного МВВ (розміщення, технічні та екологічні характеристики, дані про власника тощо). Дані реєстру підлягають щорічному уточненню.

Колегія суддів звертає увагу, що хоча паспорт і є документом, який є підставою для визначення категорій екологічної безпеки місць видалення відходів для навколишнього природного середовища, втім дані такого паспорту не відображають фактичний стан МВВ, який уточнюється щорічно у тому числі на підставі відомостей, одержаних від уповноважених органів.

У той же час, пункт 246.4 статті 246 ПК пов'язує застосування трьохкратної ставки податків із ступенем фактичного захисту платником навколишнього природного середовища від забруднення, а не з категорією та характеристиками МВВ, визначеними у паспорті.

А відтак при визначенні податкового обов'язку Товариства з екологічного податку суд вважає за доцільне виходити з фактичної здатності спірних МВВ забезпечити повне виключення забруднення атмосферного повітря або водних об'єктів у перевіреному періоді, а не з паспортних характеристик таких МВВ.

Згідно листа Державної екологічної інспекції в АР Крим від 19.06.2013 № 2997 щодо проведення Державною екологічною інспекцією в АР Крим у період з 17.04.2013 по 15.05.2013 перевірки дотримання ПАТ «Кримський ТИТАН» вимог природоохоронного законодавства України: «При перевірці було встановлено, що підприємством здійснюється складування виробничих відходів на МВВ підприємства. На момент проведення перевірки ПрАТ «Кримський ТИТАН» експлуатувало наступні МВВ: Кислотонакопичувач; Огарконакопичувач; Фосфогіпсосховище № 1; Фосфогіпсосховище № 2; Полігон для складування і захоронення промислових відходів та сміття; Відвал сухого фосфогіпсу.

Дані МВВ не забезпечують повне виключення забруднення атмосферного повітря, забруднення атмосферного повітря здійснюється при вантажно-розвантажувальних роботах і у вітряну погоду.

Отже, враховуючи, що експлуатовані МВВ не забезпечують повного виключення забруднення атмосферного повітря, при нарахуванні збору за розміщення відходів, що розміщуються в МВВ, необхідно застосовувати коефіцієнт 3, згідно з вимогами п.246.4 Податкового кодексу України», що і було вірно враховано податковим органом.

Здійснення контролю за охороною навколишнього природного середовища, раціональним використання, відтворенням та охороною природних ресурсів, поводженням з відходами і небезпечними хімічними речовинами, пестицидами та агрохімікатами належить до завдань Державної екологічної інспекції України та її територіальних органів (згідно з Положенням про Державну екологічну інспекцію України, затвердженим Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011).

У зв'язку з цим, суд першої інстанції правомірно взяв до уваги лист від 19.06.2013 № 2997 в якості належного доказу повідомлених в ньому обставин, внаслідок чого за відходи, які розміщуються до кислотонакопичувача та фосфогіпсосховища №2 підприємство повинно застосовувати коефіцієнт 3 відповідно до вимог п. 246.4 Податкового кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачами доведено правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надані докази, які є у справі, були оцінені колегією суддів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Крім того, було оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, що відповідає вимогам ст. 86 КАС України.

З підстав вище викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом першої інстанції обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно ст. 200 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства " Юкрейніан Кемікал Продактс" - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядок і строки, визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 06.12.2016.

Головуючий суддя Шурко О.І.

Судді: Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.