Справа № 205/8412/16-а
Суддя: Скрипник К. О.
Дата ухвалення: 2016-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

25.11.2016 Єдиний унікальний номер 205/8412/16-а
П О С Т А Н ОВ А 205/8412/16

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Скрипник К.О.

при секретарі Молчанові Є.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про перерахунок пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка 10 листопада 2016 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з адміністративним позовом в якому вказала, що вона з лютого 2016 року отримує пенсію у зв'язку з втратою годувальника, яка призначена на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, виходячи з розміру довічного утримання судді у відставці. Розмір довічного утримання її чоловіка ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, був встановлений у 2013 році під час виходу його у відставку в розмірі 16 516,80 грн. Згідно листа ТУ ДСА у вересня 2015 року, тобто ще за життя останнього, відбулося підвищення заробітної плати діючого судді до 22 048 грн. Своєчасно перерахунок розміру довічного утримання Пенсійним фондом здійснено не було, з огляду на положення Закону України № 213 від 02.03.2015 року. 08.06.2016 року Конституційний Суд України визнав неконституційними деякі положення Закону України № 213 від 02.03.2015 року, зокрема, скасував встановлений вказаним законом розмір максимальної пенсії, та тимчасову заборону застосування Закону України «Про судоустрій та статус суддів» при визначенні пенсії. Враховуючи, що з дня смерті ОСОБА_2 пройшло менш ніж 12 місяців, розмір пенсії позивачки по втраті годувальника залежить від розрахунку його пенсії, підвищення пенсії відбулося за життя ОСОБА_2, але не було враховано з підстав, які на сьогодні визнані неконституційними та скасовані. 30.08.2016 року позивач звернулася до відповідача з заявою про перерахунок пенсії, у зв'язку з втратою годувальника. Однак, їй було відмовлено у перерахунку пенсії. Позивач просила зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську провести перерахунок її пенсії у зв'язку з втратою годувальника, з урахуванням заробітної плати діючого судді на день смерті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про день і час проведення слухання справи сповіщалася належним чином. Суд, вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача на підставі поданих доказів.

Від представника відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність та направили письмові заперечення, згідно яких позовну заяву не визнали в повному обсязі та просили відмовити в її задоволенні. Згідно письмових заперечень посилалися на те, що порядок призначення та перерахунку пенсій затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування». Таким чином, право особи на соціальний захист (зокрема пенсію) при досягненні пенсійного віку нерозривно пов'язано з конкретною особою, а отже є суб'єктивним правом та не може бути використано іншими особами. Тому, вимога позивача про перерахунок пенсії годувальника є безпідставною. Не використане за життя суб'єктивне право є втраченим, оскільки відповідно до ст. 25 ЦПК, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У відповідності до ч.4 ст. 122 КАС України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з вимог ч.1 ст.69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську та отримує пенсію по втраті годувальника, відповідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з розміру довічного утримання судді у відставці ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська про зобов'язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська по невиконанню вимог ч.1 ст. 37 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо призначення ОСОБА_1 пенсії у зв'язку з втратою годувальника в розмірі меншому ніж 50 % від розміру пенсії, яку отримував годувальник; зобов'язано Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України м. Дніпропетровська призначити ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, пенсію в зв'язку з втратою годувальника з 28 січня 2016 року в розмірі 50% пенсії померлого годувальника - ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, нарахованої на момент його смерті. Постанова суду набрала чинності та виконана відповідачем.

30.08.2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську з заявою про перерахунок пенсії, у зв'язку з втратою годувальника, з часу вступу в дію рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 року. Однак, їй було відмовлено у перерахунку пенсії (а.с.8-11).

Згідно ч.1 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України, що виступає основоположними принципами здійснення правосуддя в Україні. Зазначений конституційний принцип знайшов відображення в положеннях Закону України «Про судоустрій та статус суддів» у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд». Відповідно до п.8,11 ч.4 ст.48 цього Закону зазначено, що незалежність судді, у тому числі, забезпечується його належним матеріальним і соціальним забезпеченням та правом на відставку. Частиною шостою статті вказаної норми права закріплено той самий принцип, що і у статті 22 Конституції України та вказано, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності суддів.

Так, Конституційним Судом України у справі за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень п.5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) 08 червня 2016 року ухвалено рішення №4-рп/2016, відповідно до резолютивної частини якого вирішено:

1) визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453 - VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213- VIІІ; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453- VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911- VIІІ; пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213 - VIІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів»;

2) Положення Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року №2453- VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213- VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911- VIІІ та положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення;

3) Припинено конституційне провадження у справі за конституційним поданням Верховного суду України від 22 січня 2016 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) третього речення абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI з наступними змінами на підставі пункту 2 статті 45 Закону України «Про Конституційний Суд України» - невідповідність конституційного подання вимогам, передбаченим цим законом;

4) Керуючись частиною другою статті 70 Закону України «Про Конституційний Суд України», Конституційний Суд України вражає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення:

- частина третя ст.141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року №213-VIІІ, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ, тобто у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі заміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання»; абзаци перший, другий, третій, четвертий та перше, друге речення абзацу шостого частини п'ятої ст.141 Закону кураїни «про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIІІ, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року №911- VIІІ, що суперечать Конституції України, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Підлягає застосуванню перше речення частини п'ятої ст.141 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року №2453-VI у редакції ЗУ «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12 лютого 2015 року №192-VIІІ, а саме: «Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), одержуваного суддею після виходу у відставку»; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу ІІІ «;Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року № 213-VIІІ в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Статтею 74 Закону України «Про Конституційний Суд України» визначено, що Конституційний Суд України може вказати на преюдиціальність свого рішення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії неконституційного акта. Пунктом 5 рішення Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року встановлено, що воно має преюдиціальне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними. Відповідно до ст.150 Конституції України рішення Конституційного Суду України є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Таким чином, згідно з рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2016 від 08 червня 2016 року позивач має право на перерахунку пенсії у зв'язку із втратою годувальника, виходячи з розміру заробітної плати працюючих на відповідній посаді суддів.

Крім того, за життя ОСОБА_2 не міг звернутися з відповідною заявою про перерахунок пенсії, тому позивач має всі законні підстави для перерахунку.

Таким чином, рішення відповідача про відмову у перерахуванні позивачу пенсії є таким, що порушує права та інтереси позивача.

Вирішуючи спірні правовідносини між сторонами, суд виходить з того, що відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, з огляду на вищевказані обставини, суд вважає неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровськущодо відмови в перерахунку пенсії позивача у зв'язку з втратою годувальника.

Тому, суд вважає за можливе застосувати вимоги ст.11 КАС України з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вийти за межі позовних вимог та визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровськущодо відмови в перерахунку пенсії позивача у зв'язку з втратою годувальника.

Крім того, оскільки Відповідач заперечує проти адміністративного позову, відповідно до ст.71 КАС України обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 162 КАС України, у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень і зобов'язати відповідача вчинити певні дії.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що відповідних доказів суду не надано, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Згідно до ч.1 ст. 94 КАС України суд вважає за необхідне присудити на користь позивача понесені ним витрати по справі в сумі 551 грн. 20 коп. за рахунок асигнувань відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. ст. 6 - 14, 17, 69-71, 74, 86, 158 - 163 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську про перерахунок пенсії- задовольнити.

Визнати неправомірними дії Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровськущодо відмови в перерахунку пенсії ОСОБА_1у зв'язку з втратою годувальника.

Зобов`язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв'язку з втратою годувальника, з урахуванням заробітної плати діючого судді на день смерті, починаючи з 30 серпня 2016 року.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Дніпропетровську на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551, 20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Ленінський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя К.О.Скрипник