Справа № 500/6008/16-а
Суддя: Адамов А. С.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 500/6008/16-а
Провадження № 2-а/500/158/16
УХВАЛА

іменем України

"07" грудня 2016 р.

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі - Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ізмаїлі матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дій неправомірними щодо відмови у приватизації квартири та зобовязання надати дозвіл на приватизацію квартири,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, в якому просить суд визнати дії неправомірними; визнати відмову Ізмаїльської міської ради щодо надання дозволу на приватизацію житла неправомірною; зобовязати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради надати дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що 21.09.2016р. вона звернулася з заявою до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради з приводу передачі їй у власність квартири АДРЕСА_1. Листом виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради за №Т-1533 від 27.09.2016р. їй було відмовлено у прийнятті рішення про передачу квартири у власність та повідомлено, що наказом Міністерства по питанням житлово-комунального господарства України №396 від 16.12.2009р. затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. Пунктом 18 вказаного Положення визначений перелік документів, які громадяни надають для оформлення приватизації квартири. Одним із необхідних документів являється ордер на зайняте жиле приміщення. Однак, ордер на квартиру не наданий. Відповідно до п. 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, які виникають при приватизації квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках державного житлового фонду вирішуються у судовому порядку.

У судовому засіданні суд поставив на обговорення питання щодо належності розгляду вказаної справи в порядку адміністративного судочинства та наявності підстав для закриття провадження по справі.

Представник позивача зазначив, що вважає, що вказаний спор належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, однак залишив вирішення цього питання на розсуд суду.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, незважаючи на те, що про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до частини 2 статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

З огляду на положення статей 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із субєктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього субєкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників субєкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу субєкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного субєкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії субєкта владних повноважень.

Згідно зі статтями 1, 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що до житлових прав громадян відноситься право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Отже, поняття «житлові відносини» охоплює і право на приватизацію квартир державного житлового фонду.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно із пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Як вбачається із позовної заяви та доданих до неї матеріалів, спірні правовідносини виникли у звязку з відмовою позивачу в передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1.

Таким чином, дана справа стосується невизнаного права, що виникає із житлових відносин, у звязку з чим підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься, зокрема в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 01.06.2016 року (справа № 2-а-1, головуючий Сорока М.О., реєстраційний № 58160198) та ухвалі Вищого адміністративного суду України від 11.02.2016 року (справа № 804/3622/15, головуючий Розваляєва Т.С., реєстраційний № 55835853).

При розгляді справи враховано правову позицію Верховного Суду України, висловлену, зокрема, в постанові від 02 грудня 2014 року (№ 21-530а14).

Враховуючи наведене, позов, предметом якого є спір, який виник при приватизації квартири державного житлового фонду, не може бути розглянуто за правилами КАС України.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Вказана позиція також підтверджується наявною практикою Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 157 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дій неправомірними щодо відмови у приватизації квартири та зобовязання надати дозвіл на приватизацію квартири підлягає закриттю.

Відповідно до вимог ч.2 ст.157 КАС України суд розяснює позивачу, що розгляд вказаного спору відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч.3 ст.157 КАС України повторне звернення з тією самою позовною заявою не допускається.

На підставі викладеного та керуючись ст. 157 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Закрити провадження по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання дій неправомірними щодо відмови у приватизації квартири та зобовязання надати дозвіл на приватизацію квартири.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали через суд першої інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не встановлено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст ухвали складено та підписано 08.12.2016р.

Суддя: ОСОБА_3