Справа № 813/3472/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 грудня 2016 року справа № 813/3472/16
14год 05хв зал судових засідань №6
Львівський окружний адміністративний суд в складі:
головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:
представника позивача Тимчука С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог(а.с.30), просить суд:

- визнати недійсним рішення комісії при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій (протокол №3 від 31.08.2011) про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій визнати позивача учасником бойових дій і видати посвідчення встановленого зразка.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивача відряджали у складі зведеного батальйону Львівської спеціалізованої середньої школи МВС СРСР у Нагірний Карабах, де в цей період велись бойові дії і військові операції, а тому відповідно до статей 5, 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є учасником бойових дій. Крім цього, відповідач без врахування положень вказаного закону відмовив позивачу у визнанні його учасником бойових дій з посиланням тільки на Постанову Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 №63. Позивач вважає дії відповідача необґрунтованими, незаконними, а позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач заяву про визнання позову або заперечення на позовну заяву до суду не подав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позовній заяві. Просив суд позов задовольнити повністю.

Відповідач явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлявся про дату, час і місце його проведення. Клопотань про розгляд справи без участі його уповноваженого представника до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що позивач з вересня 1988 року по серпень 1990 року навчався у Львівській спеціалізованій середній школі МВС СРСР.

15.05.1989 з метою проведення заходів, пов`язаних з виконанням завдань МВС СРСР по охороні громадського порядку у республіках Закавказзя, Львівською спеціалізованою середньою школою Міністерства внутрішніх справ СРСР (далі ЛПТУ МВС СРСР) видано наказ № 123 «Про створення окремого батальйону по виконанню завдання МВС СРСР у Закавказькому регіоні».

Згідно з листом Львівського інституту МВС при національній академії внутрішніх справ України від 05.04.2001 №10/410 вбачається, що ОСОБА_1 у періоди з 02.02.1989 по 23.05.1989 та з 20.07.1989 по 30.08.1989 перебував в м.Баку Азербайджанської РСР у складі батальону, сформованого з числа курсантів та офіцерів вказаної школи і виконував спеціальне завдання з підтримки громадського порядку і безпеки(а.с. 7).

Крім того, позивач нагороджений грамотою за зразкове виконання завдань з охорони громадського порядку та його прояви при високій політичній пильності та зразкову дисципліну (а.с.8).

27.07.2011 позивач звернувся з відповідною заявою до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання його учасником бойових дій, проте відповіді так і не отримав.

23.03.2016 позивач повторно звернувся до комісії з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій при ГУМВС України у Львівській області із заявою про визнання його учасником бойових дій.

Проте, рішенням комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання права учасників війни та учасників бойових дій при ГУМВС України у Львівській області позивачу відмовлено у наданні статусу учасника бойових дій, що підтверджується протоколом №3 від 31.08.2011 засідання комісії, мотивуючи своє рішення тим, що позивач не брав участі в бойових діях у воєнний час у складі діючої армії і на території держав, які вказані в переліку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України(а.с.6).

Суд зазначає, що правовий статус ветеранів війни визначається Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993 № 3551-ХІІ.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час. Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається із Переліку держав і періодів бойових дій на їх території, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Азербайджанська Радянська Соціалістична Республіка не входить до переліку держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ. В згаданому нормативно-правовому акті відсутнє зазначення факту проведення будь-яких бойових дій на території Азербайджанської СРСР. Проте, у вказаний Перелік включено і інші країни після грудня 1979 року.

Факт того, що в період, що передував відокремленню колишніх союзних республік СРСР та створення на їх території незалежних держав, а саме з 1988 по 1991 в СРСР, зокрема, в республіках Закавказзя, виникали непоодинокі етнічні конфлікти, що супроводжувались збройними сутичками, є загальновідомим.

Збройні сили СРСР, органи внутрішніх справ та органи державної безпеки СРСР в таких регіонах виконували бойові завдання, метою яких були захист мирного населення та приборкання конфліктуючих сторін. На час існування СРСР та партійної ідеології, яка панувала в той період, не визнавалось, що в союзних республіках могли вестись бойові дії і реальна інформація про їх трагічні наслідки замовчувалась.

Хоча, Нагірний Карабах (м. Баку Азербайджанської РСР) не включений в перелік держав і періодів бойових дій на їх території, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1994 № 63 «Про організаційні заходи щодо застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», при розгляді справи суд встановив, що ОСОБА_1 брав участь у заходах надзвичайного стану в складі зведеного батальйону ЛПТУ МВС УРСР та виконував завдання в умовах збройних конфліктів в Нагірно-Карабахській автономній республіці (м.Баку Азербайджанської РСР) із застосуванням вогнепальної зброї і піддавав ризику свої життя і здоров`я.

Таким чином, суд встановив, що позивач перебував у відрядженні у складі зведеного батальйону ЛПТУ МВС УРСР у Нагірному Карабасі (м. Баку Азербайджанської РСР), де в цей період велись бойові дії і брав участь у військових операціях.

Відповідно до ст.11 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.86 вказаного Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Суд звертає увагу на те, що усі рішення та дії суб`єкта владних повноважень мають підзаконний характер, тобто повинні бути прийнятті (вчинені) на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити повністю.

У відповідності до вимог ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1102,40грн., сплаченого відповідно до платіжних доручень №87 та №88 від 26.10.2016.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення комісії при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області з питань розгляду матеріалів про визнання учасників бойових дій, оформлене протоколом №3 від 31.08.2011, яким відмовлено ОСОБА_1 в наданні статусу учасника бойових дій.

Зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області визнати ОСОБА_1 учасником бойових дій та видати йому відповідне посвідчення встановленого зразка.

Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1102 грн. 40 коп.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складений та підписаний 07 грудня 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик