Справа № 404/4812/16-а
Суддя: Кулінка Л. Д.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 404/4812/16-а
Номер провадження 2-а/404/1105/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Муравйової С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, до Кіровського відділу державної виконавчої служби міста Кіровограда Кіровоградського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про зобовязання Кіровський відділ державної виконавчої служби по місті Кіровограду Кіровоградського міськрайонного управління юстиції зняти обтяження арешт на все нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1, за номером 8312634 запису про обтяження, зареєстрованого 30.12.2014 року 11:05:04 у відомості державного реєстру речових прав на нерухоме майно, про що внести відомості у державний реєстр речових прав на нерухоме майно.

За приписом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).

Положеннями статті 3 Цивільного процесуального кодексу України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Разом з тим, за статтею 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року розяснено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред'явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).

У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України.

У резолютивній частині рішення у цій категорії справ суду належить зазначати конкретне майно, з якого знімається арешт, його вартість, на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому це майно передається у володіння. Аналогічна правова позиція викладена в пунктах 2, 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03.06.2016 року.

Позивачем не вказано конкретне майно, з якого необхідно зняти арешт, його вартість, що в свою чергу унеможливлює визначити на користь кого знято арешт і за ким визнається право власності чи кому майно передається у володіння.

Разом з тим, позивачем до позовної заяви додано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта № 61395077 від 14.06.2016 року (а.с. 4), в якій зазначено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 4), на яку накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, № б/н від 11.07.2014 року Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції.

Крім того, на запит суду Фортечним відділом державної виконавчої служби міста Кіровоград Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області повідомлено, що на виконанні перебувало виконавче провадження з примусового виконання постанови АА2 399785 від 25.06.2013 року, виданої державною автомобільною інспекцією про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу у розмірі 850,00 грн. В ході проведення виконавчих дій 30.12.2014 року державним виконавцем накладено арешт на майно боржника. На підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» 29.12.2014 року, у звязку з відсутністю рівнозначного майна, на яке можливо звернути стягнення державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, підстави завершення виконавчого провадження за даною статтею не передбачає зняття арешту з майна боржника (а.с. 16).

З огляду на викладене, судом встановлено, що даний адміністративний позов ґрунтується на праві власності. З матеріалів справи вбачається, що є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на нерухоме майно. Також враховуючи викладене, в діях Відділу державної виконавчої служби щодо накладення арешту на майно, належне ОСОБА_1 відсутня протиправність.

Аналіз вищенаведених норм, а також матеріалів справи свідчить про неможливість розгляду даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

А відтак, суд приходить до висновку, що провадження в даній справі підлягає закриттю, що не перешкоджає зверненню з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту до суду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись статтею пунктом 1 частини першої статті 157, статтею 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В :

Провадження у справі № 404/4812/16-а, номер провадження 2-а/404/1105/16, закрити.

Ухвала суду набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтею 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги у 5-денний строк з дня постановлення ухвали, якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка