Справа № 802/1462/16-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/1462/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Воробйова І.А.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

06 грудня 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М. ,

секретар судового засідання: Марцісь Ю.А.,

за участю:

позивача (апелянта) : ОСОБА_2,

представника відповідача: Данильченка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в вересні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року в задоволенні даного адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив позовні вимоги до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задовольнити.

Мотивами апеляційної скарги особи, яка її подала, зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

22 листопада 2016 року на адресу суду надійшло заперечення (вх. 14137/16) від представника відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якій просив апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В той же день до суду апеляційної інстанції надійшла заява (вх.14161/16) від ОСОБА_2 про долучення доказів до матеріалів поданої апеляційної скарги.

05 грудня 2016 року на адресу суду надійшло пояснення (вх. 14935/16) від представника відповідача щодо належності та дійсності довіреності представника відповідача по даній справі.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_2 до суду були заявлені клопотання про долучення доказів по справі. Колегія суддів клопотання апелянта задовольнила, однак не бере їх до уваги при постановлені рішення по даній справі, оскільки надані позивачем докази до суду є неналежними, в розумінні положень ст. ст. 69-70 КАС України, так як дані докази жодним чином не доводять та не обґрунтовують заявлених позовних вимог ОСОБА_2 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні 06 грудня 2016 року просив суд апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги задовольнити.

Представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заперечував щодо задоволення скарги ОСОБА_2 та просив суду залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною 1 ст. 195 КАС України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, 17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі "Яворовенко та інші проти України" (а.с.7-8, т.1) (далі - рішення Європейського суду), яким постановлено, що у справах, наведених у додатку 1 до рішення:

було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

було порушення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод;

(а) упродовж трьох місяців держава-відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2 000 (дві тисячі) євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку відшкодуванням матеріальної та моральної шкоди та компенсацією судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу;

(b) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховуватиметься простий відсоток (simple interest) у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

Згідно з Додатком 1 до вищезазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_2 підлягають виконанню:

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р.;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р.;

- рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. ;

- рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р.

13 серпня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби відкрито виконавче провадження №44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі "Яворовенко та інші проти України" та зобов'язано боржника - Державу Україна добровільно виконати таке рішення у строк, встановлений Законом України "Про виконавче провадження" та Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" ( а.с.80, т.1).

В свою чергу, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі №802/82/16-а (а.с.351-359, т.1), що набрала законної сили, встановлено, що Департаментом ДВС виконано рішення Європейського суду з прав людини від 17.07.2014 р. у справі "Яворовенко та інші проти України" в частині, яка стосується виконання рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28.03.2006 р., рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16.10.2006 р. та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06.04.2007 р. Крім того, судом в даній постанові також зазначено, що заочне рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27.11.2006 р. у справі № 2-4319/06, яким стягнуто з ДАК "Укрресурси" на користь ОСОБА_2 середньомісячний заробіток за сумісництво посад за період з 01.03.2002 р. по 01.01.2003 р. з врахуванням компенсацій при інфляції за затримку розрахунку на суму 7564,50 грн. та зобов'язано відповідача звільнити ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера заводу "Модуль" з 01.12.2006 р. на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з проведенням повного розрахунку по дату звільнення, було скасоване рішенням апеляційного суду Вінницької області від 11.09.2007 р., залишеним без змін ухвалою Верховного Суду України від 24.06.2008 р. А відтак, вказане судове рішення не підлягає виконанню.

Окремо рішенням адміністративного суду встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_2 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. та на виконання РЄСПЛ, є визначеною (станом на жовтень 2015 року) і становить 1900147,03 грн. При цьому, беручи до уваги факт виплати ОСОБА_2 коштів на загальну суму 711 209,73 грн., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК "Укрресурси" станом на жовтень 2015 року, тобто в суму 1 900 147,03 грн., останньому необхідно виплатити заборгованість в сумі 1 188 937, 30 грн.

В подальшому, із урахуванням вищевказаної постанови, Департаментом перераховано ОСОБА_2 кошти в сумі 1 188 937, 30 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2994 від 03.08.2016 р. та подано до суду звіт про виконання постанови від 18.04.2016 р. у справі №802/82/16-а, який прийнято ухвалою від 29.08.2016 р.

13 вересня 2016 року у зв'язку із фактичним виконанням рішення ЄСПЛ від 17.07.14 р. у справі №25663/02 та виплати суми 1 188 937, 30 грн. постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконавче провадження №44360795 закінчено (а.с.13, т.1).

Позивач вважаючи, що рішення ЄСПЛ, в частині виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01.03.2004 року, стосовно проведення з ним повного розрахунку, виконано не в повному обсязі оскільки сума у розмірі 1 188 937,30 грн. адміністративним судом встановлена станом на жовтень 2015 р., тоді як вся заборгованість, яка виникла при виконанні рішення Замостянського райсуду встановлена ухвалою господарського суду м. Києва від 28.07.16 р. у справі №46/436-б та підлягає стягненню в порядку виконання РЄСПЛ, у зв'язку з чим ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Вказані спірні правовідносини регулюються нормами Конституції України, Законами України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" (далі - Закон № 3477-IV), "Про виконавче провадження" (далі - Закон №606- XIV), Конвенцією про захист прав та основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.97 р.), Постановою КМУ від 31.05.2006 року № 784 "Про заходи щодо реалізації Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"" (далі - Постанова № 784), Указом Президента України "Про Державну виконавчу службу України".

В розумінні частини першої статті 1 Закону № 606-XIV, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до частини другої статті 2 Закону № 606-XIV, примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу" .

Примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених законом, про що зазначено в частині першій статті 17 Закону N 606-XIV.

Рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", згідно пункту 9 частини другої статті 17 Закону № 606-XIV, підлягають виконанню державною виконавчою службою.

Водночас, відповідно до частини другої статті 2 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Згідно пункту 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV, виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Про закінчення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч.3 ст. 49 Закону № 606-XIV).

Як слідує з матеріалів справи, а саме відповідно до постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 18.04.2016 р. у справі №802/82/16 -а, яка залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 року (а.с.359-369, т.1), в порядку виконання рішення ЄСПЛ, встановлено суму, яка підлягає сплаті ОСОБА_2 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р., а саме 1 188 937, 30 грн. (станом на жовтень 2015 р.).

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи вищенаведену норму та постанову адміністративного суду від 18.04.2016 р., яка набрала законної сили, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розмір заборгованості, який підлягав сплаті позивачу на виконання рішення ЄСПР та рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01.03.2004 р. є встановленим та не підлягає доказуванню.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перераховано ОСОБА_2 згідно платіжного доручення №2994 від 03.08.2016 р. кошти в сумі 1188937, 30 грн. та подано звіт про виконання рішення суду від 18.04.2016 р. у справі №802/82/16-а, який прийнято ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29.08.2016 р.

Щодо доводів апелянта про невиплату йому коштів в розмірі 1 441 074, 23 грн., як складову повного розрахунку, що не виплачена станом на 01.09.2016 року, встановлену рішеннями місцевих судів м. Вінниці, що набули законної сили, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, ОСОБА_2, як на підставу для виплати зазначених коштів на виконання рішення ЄСПЛ посилається на ухвалу господарського суду м. Києва.

Однак, ознайомившись з даним судовим рішенням суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, про відсутність підстав, які свідчили, що

зазначена сума виникла при невиконанні рішення Замостянського районного суду від 1.03.2004 р. м. Вінниці та, відповідно, не встановлено, що ухвала пов'язана з рішенням ЄСПЛ та/або прийнята на його виконання. Окрім того, дане рішення відсутнє в матеріалах виконавчого провадження, як документ, що підлягає виконанню або сума, визначена у ньому - стягненню, в рамках виконання РЄСПЛ, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідача проводити виплату сум/суми визначених рішенням господарського суду, як таких, що виникли внаслідок невиконання рішення Замостянського районного суду, та на виконання РЄСПЛ.

Також, колегія суддів зазначає, що заявляючи вищезазначену вимогу апелянт жодним чином її не обґрунтовує та не надає будь-яких доказів в розумінні ст.ст. 69-70 КАС України, що в свою чергу свідчить про необґрунтованість та безпідставність даної вимоги.

Проаналізувавши доводи апелянта та наявні обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов до твердження, що вони є необґрунтованими та такими, що не відповідають положенням норм чинного законодавства.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв'язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 07 грудня 2016 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.