Справа № 823/2490/13-а
Суддя: Бєлова Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/2490/13-а Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Бєлова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В.,

Желтобрюх І.Л.

за участю секретаря судового засідання: Строй Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві, у порядку ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційну скаргу відповідача - Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивач, фізична особа-підприємець ОСОБА_3, звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом у якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №0 та №0 від 19 березня 2013 року.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 липня 2013 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду скасовано зазначене рішення суду першої інстанції та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги - задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15 червня 2016 року рішення судів першої та апеляційної інстанції - скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

За результатом нового розгляду справи, постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року адміністративний позов - задоволено.

Не погоджуючись із вказаною постановою суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року та прийняти нову, якою у задоволенні адміністративного позову - відмовити. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів, у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно зі ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець 12 січня 2006 року Черкаською районною державною адміністрацією Черкаської області.

З 31 січня 2013 року по 13 лютого 2013 року посадовими особами ДПІ у Черкаському районі проведено документальну планову виїзну перевірку фінансово-господарської діяльності з питань дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2010 року по 31 грудня 2012 року.

За результатами перевірки складено Акт від 27 лютого 2013 року №16/17-013/НОМЕР_1 згідно з яким позивач порушив норми пункту 49.2 ст. 49, 138.1 ст. 138, ст. 139, пункту 177.2 ст. 177, пункту 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України: занижено чистий річний оподатковуваний дохід на 345728,78 грн. у податковому обліку за 2011 рік; завищено витрати на загальну суму 389368,10 грн. (сума ПДВ - 72901,96 грн.), у тому числі: в 2011 році - 299893,11 грн. (сума ПДВ - 55006,97 грн.), в 2012 році - 89474,99 грн. (сума ПДВ - 17894,99 грн.); завищено податковий кредит на загальну суму 72091,96 грн., у тому числі: у 2011 році - 55006,97 грн., у 2012 році - 72901,96 грн. за безтоварними операціями з поставки товару від ПП «Лаб», ПП «Полєм ОПТ», «Фін» ПП «Хладком», СПД ОСОБА_4, ПП «Продовольча компанія «Скіф-Черкаси». Висновок про безтоварність операцій із поставки позивачу товару від цих постачальників обґрунтовано відсутністю доказів транспортування товару, відсутністю основних фондів та трудових ресурсів, необхідних для здійснення поставки

На підставі Акта перевірки, ДПІ у Черкаському районі винесено податкові повідомлення-рішення від 19 березня 2013 року:

- № 0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 84799 грн., у тому числі за основним платежем 67839 грн., за штрафними санкціями 16960 грн.;

- №0 про збільшення грошового зобов'язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 67720 грн., у тому числі за основним платежем 54068 грн., за штрафними санкціями 13652 грн.

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позов.

Даючи правову оцінку викладеним обставинам, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вірно виходив з наступного.

У 2011-2012 роках позивачем придбавались лісопильні матеріали (необрізана дошка) у Приватного підприємства «Лаб», Приватного підприємства «Полєм-Опт», Приватного підприємства «Продовольча компанія «Скіф-Черкаси», Приватного підприємства «Фін», Приватного підприємства «Хладком», фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, у тому числі у 2011 році на загальну суму 359872,00 грн., у 2012 році - 107370,00 грн.

01 вересня 2011 року між позивачем (Покупець) та Приватним підприємством «Лаб» (Продовець) укладено договір купівлі-продажу №24, за яким Продавець зобов'язується поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар на умовах даного договору. Об'єм закупівлі товарів становить: необрізана дошка 60,7 куб.м. на загальну суму 43645,05 грн. (в т.ч. ПДВ 7274 грн.17 коп.).

01 жовтня 2011 року між позивачем (Покупець) та Приватним підприємством «Фін» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу товару №33, за яким Продавець зобов'язується передати у власність Покупця товар, а Покупець зобов'язується прийняти цей товар і оплатити. Асортимент, кількість, ціна за одиницю товару і загальна сума угоди визначаються за усною домовленістю між Сторонами. За вказаним договором було придбано: необрізана дошка 123 куб.м. на загальну суму 92250грн. (в т.ч. ПДВ 15375 грн.).

01 листопада 2011 року між позивачем (Покупець) та Приватним підприємством «Хладком» (Продавець) укладено договір купівлі-продажу №2, за яким Продавець зобов'язуєтсья поставити, а Покупець прийняти і оплатити товар на умовах вказаного договору. Товар поставляється в асортименті і кількості, що вказана в заявці Покупця. За договором поставлено: необрізана дошка 99 куб.м. на загальну суму 76200 грн. (в т.ч. ПДВ 12700 грн.).

02 листопада 2011 року між позивачем (Покупець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (Продавець) укладено договір купівлі-продажу, за яким Продавець зобов'язується передати, а Покупець прийняти і оплатити товар на умовах даного договору. Товар поставляється в асортименті та кількості, вказаній у заявці Покупця. За договором придбано: необрізану дошку 36,15 куб.м. на загальну суму 32970,62 грн. (в т. ч. ПДВ 5495,1 грн.), доставку здійснює продавець.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами не оспорюється, що у вказаних господарських відносинах позивач виступав посередником в оптовій торгівлі продовольчою сировиною та відвантажував перероблений товар (брус, дошки, дерев'яні піддони) на користь інших суб'єктів господарювання.

На підтвердження господарських відносин з контрагентами позивачем надано: акти виконаних робіт; квитанції; чеки; податкові накладні; реєстр отриманих податкових накладних; видаткові накладні; платіжні доручення, банківські виписки про перерахування коштів, товарно-транспортні накладні; квитанції до прибуткового касового ордера.

Перевезення здійснювались приватним підприємцем ОСОБА_5, автомобіль КАМАЗ НОМЕР_2 з причіпом ОДАЗ 9370 НОМЕР_3.

У матеріалах справи наявні документи, що підтверджують реалізацію товару (в т.ч. в переробленому вигляді) іншим суб'єктам господарювання, а саме: Товариству з обмеженою відповідальністю «Завод «Техно», Приватному підприємству «Надія», Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Красенівське», Сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Степанки», Коопзаготпром Черкаського РСТ, Чорнобаївському ПМК-2, Товариству з обмеженою відповідальністю «Фес Укр», що підтверджується договорами поставки, договорами підряду, податковими накладними, видатковими накладними, актами виконаних робіт, банківськими виписками про перерахування коштів.

Усі документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити відповідно до чинного законодавства України.

Доказів того, що первинні документи підписані неуповноваженими особами відповідачем не надано.

Щодо інформації, викладеної в акті перевірки, про неправомірне збільшення позивачем у податковому обліку сум витрат та податкового кредиту за операціями з поставки товарів (послуг) від Приватного підприємства «Продовольча компанія «Скіф-Черкаси», колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до Рішення про результати розгляду повторних скарг від 17 червня 2013 року №8378/7/99-99-10-03-14, за розглядом заперечень платника ДПІ у Черкаському районі визнано, що фізична особа-підприємець ОСОБА_3 не включав до витрат витрати у сумі 13418 грн. та податкового кредиту ПДВ у сумі 2684 грн. з вартості придбаних товарів Приватного підприємства «Продовольча компанія «Скіф-Черкаси».

Згідно з п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв'язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно з п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1, ч. 3 ст. 8, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

В інформаційному листі Вищого адміністративного суд України від 02 червня 2011 року №742/11/13-11 зазначено, що якщо фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатись первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братись до уваги лише ті первинні документи, які складені у разі фактичного здійснення господарської операції.

При цьому сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Перевіркою не встановлено відсутність документів бухгалтерського і податкового обліку, необхідних для підтвердження задекларованих показників податкового кредиту по операціям з контрагентами, обов'язок ведення і зберігання яких покладено на позивача. Також перевіркою не встановлено порушень в оформленні наданих фінансово-господарських документів вимогам чинного законодавства.

З огляду на викладене, суд вважає непереконливими посилання контролюючого органу на ту обставину, що позивачем не надано в повній мірі документального підтвердження фактичного здійснення господарських операцій за спірний період.

Частиною 4 статті 91 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

За змістом зазначеної норми державна реєстрація юридичної особи є юридично значимою дією, з якою цивільне та господарське законодавство пов'язує виникнення цивільної правоздатності.

На момент вчинення господарських правовідносин між позивачем та контрагентами і на момент фактичного виконання господарських відносин, контрагенти позивача, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та зареєстровані платниками податків.

Фактичні обставини справи засвідчують здійснення господарської діяльності між позивачем та контрагентами, правомірність нарахування податкового кредиту відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов господарських відносин.

Відповідач не спростував належними засобами доказування дійсність господарських зобов'язань, фінансово-господарських документів та достовірність внесених у них відомостей.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принципи верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Вищевказана позиція узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у справі «БУЛВЕС АД» проти Болгарії» (заява №3991/03) Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов'язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз, а також сплачувати пеню. На думку Суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи викладене, з'ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень №0 та №0 від 19 березня 2013 року.

Приписами ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду першої інстанції ухвалена з дотриманням норм процесуального та матеріального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, у зв'язку з чим підстав для скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Черкаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення набирає та може бути оскаржена протягом двадцяти днів, відповідно до вимог ст. 212 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 07.12.2016

Головуючий суддя Л.В.Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

І.Л. Желтобрюх

Головуючий суддя Бєлова Л.В.

Судді: Желтобрюх І.Л.

Безименна Н.В.