Справа № 812/1132/16
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Сіваченко Ігор Вікторович
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року справа №812/1132/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Сіваченка І.В.,

суддів Шишова О.О., Чебанова О.О.

секретар судового засідання Куленко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № 812/1132/16 за позовом Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 6" про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Державна податкова інспекція у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - Інспекція, податковий орган) звернулася до суду з позовом до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6" (далі - КП "ЛЖЕК №6") про погашення податкового боргу.

В обґрунтування позову зазначено, що КП "ЛЖЕК №6" як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстровано у якості СПД Лисичанською міською радою Луганської області та видане свідоцтво про державну реєстрацію СПД і внесене в Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України. Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20.09.2016 державну реєстрацію відповідача не скасовано.

За відповідачем рахується податковий борг з податку на додану вартість в сумі 487712 грн.

На виконання вимог підпункту 6.2.1 пункту 6.2 статті 6 Закону України від 21.12.2010 № 2181-ІІІ «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами» (далі - Закон № 2181-ІІІ), Інспекцією виставлені Відповідачу перша податкова вимога №1/39 від 12 квітня 2007 року, яка була вручена Відповідачу 18.04.2007. а також друга податкова вимога №2/46 від 22 травня 2007 року, яка була вручена Відповідачу 23.05.2007.

Тому позивач просив стягнути заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість у сумі 487 712,00 грн. за рахунок коштів, які перебувають у його власності, з рахунків суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6", ЄДРПОУ №31261491 у банках, обслуговуючих його, за період з 02.02.2015 по 20.09.2016.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № 812/1132/16 позовні вимоги Інспекції задоволено частково, внаслідок чого, стягнуто з КП "ЛЖЕК №6" заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість у сумі 487 712,00 грн. за рахунок майна. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом відносно Відповідача не надсилалася податкова вимога щодо податкового боргу як за період з 30.01.2015 по 30.08.2016 в сумі 487712,00 грн., так і не надсилалися інші податкові вимоги після набрання чинності Податкового кодексу України після 01.01.2011. Внаслідок чого відповідно до положень п. 95.1 - 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України (далі - ПК України) відсутні підстави для задоволення позову Інспекції про стягнення заборгованості саме з рахунків платника на суму податкового боргу у розмірі 487712,00 грн. У зв'язку з чим, суд першої інстанції зробив висновок, що визначена сума заборгованості відповідно до положень ст. 87 ПК України підлягає стягненню за рахунок майна, що є підставами для часткового задоволення позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції було зазначено, Закон N 2181-III не передбачає розповсюдження дії винесених податкових вимог на суми податкового боргу, які виникнуть у платника податків в майбутньому після винесення першої та другої податкових вимог. Підпунктом 6.3.2 пункту 6.3 статті 6 Закону N 2181-III чітко визначене поняття консолідованого боргу, який складається з визначеної суми у першій податковій вимозі, збільшеній на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги. При цьому вказує, що в Законі N 2181-III була зовсім відсутня норма, як п. 59.5 ст. 59 ПК України.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що постанова місцевого суду є необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню, та просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм матеріального права, а саме п. 59.5 ст. 59 ПК України, оскільки суд першої інстанції дійшов висновків що до наданих податкових вимог не можна застосовувати положення чинного ПК України (зокрема, ст. 95).

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити. Представник відповідача до апеляційного суду не прибув.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану постанову скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог. При цьому колегія суддів виходить з наступних міркувань.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Комунальне підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6" як суб'єкт підприємницької діяльності зареєстроване у якості СПД Лисичанською міською радою Луганської області та видане свідоцтво про державну реєстрацію СПД і внесене в Єдиний державний реєстр підприємств та організацій України (а.с.6).

Згідно довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 20.09.2016 (а.с.7), державну реєстрацію відповідача не скасовано.

Згідно розрахунку податкового боргу за період з 30.01.2015 по 30.08.2016 станом на 20.09.2016 за КП "ЛЖЕК №6" рахується податковий борг з податку на додану вартість у розмірі 487712,00 грн. (а.с.44).

Відповідно до корінця першої податкової вимоги форми "Ю1" від 12.04.2007 № 1/39/4828/24 вбачається, що зазначена податкова вимога була виставлена Позивачем Відповідачеві за погодженими податковими зобов'язаннями на загальну суму 6251,82 грн. та направлена на адресу Відповідача, яку останній отримав 18.04.2007, що підтверджується повідомленням про вручення поштової кореспонденції (а.с.42).

Відповідно до корінця другої податкової вимоги форми "Ю2" від 22.05.2003 № 2/46/6379/24 вбачається, що зазначена податкова вимога була виставлена Позивачем Відповідачеві за погодженими податковими зобов'язаннями на загальну суму 21343,30 грн., яку представник Відповідача отримав 23.05.2007 (а.с.43).

Вищенаведені вимоги форми "Ю1" від 12.04.2007 № 1/39/4828/24 та Ю2" від 22.05.2003 № 2/46/6379/24 були складені на підставі чинного на той момент Закону № 211-ІІІ.

01 січня 2011 року набув чинності Податковий Кодекс України, який встановлює перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень ПК України, з 01.01.2011 Закон № 2181-ІІІ втратив чинність.

Проте, у зв'язку з тим, що правовідносини щодо наслідків несплати податків за період з 30.01.2015 по 30.08.2016 виникли після набрання чинності ПК України (01.01.2011), а Позивач як на одну з підстав для задоволення позовних вимог посилається на податкові вимоги, які були винесені в порядку Закону N 2181-III, суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку разом з нормами ПК України слід також аналізувати норми Закону N 2181-III.

Згідно п.п.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, відповідно до ст. 36 ПК України податковим обов'язком платника податку визнається його обов'язок обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Такий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором, він є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов'язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до п.14.1.175. п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 57 ПК України).

Відповідно до вимог ст.54 ПК України, податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої декларації, а податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення.

Згідно з п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов'язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у п.п.54.3.1-54.3.6 п.54.3 ст.54 вказаного Кодексу, платник податків зобов'язаний сплатити нараховану суму грошового зобов'язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до норм п.59.1 ст.59 ПК України, у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання у встановлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкову вимогу. Згідно із вимогами п. 59.5 вказаної статті, у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Відповідно до п.п.14.1.153 п.14.1 ст.14 ПК України податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до п. 3.1 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 № 576, податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Порядок формування та виставлення таких податкових вимог податковим органом на адресу платника податків (відповідача) до 01.01.2011 регулювався діючим на той час Законом N 2181-III, згідно пп. 6.2.1 і пп. 6.3.2 п.6.2 ст. 6 Закону N 2181-III.

Відповідно до пп.6.2.1 п.6.2 та пп.6.6 п.6 ст.6 Закону N 2181-III (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), у разі коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків податкові вимоги. У разі, коли нарахована сума податкового зобов'язання (пені та штрафних санкцій) або податкового боргу збільшується внаслідок їх адміністративного оскарження, раніше надіслане податкове повідомлення або податкові вимоги не відкликаються, а на суму такого збільшення надсилається окреме податкове повідомлення.

З 01.01.2011 набрав чинності Податковий кодекс України, пунктом 59.5 статті 59 якого визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Зі змісту наведених норм вбачається, що податкова вимога є дійсною протягом усього терміну безперервного існування податкового боргу платника податків з моменту його утворення до моменту повного погашення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ні ПК України, ні Закон № 2181-ІІІ, ні наказ Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 №1037 "Про затвердження Порядку направлення органами державної податкової служби податкових вимог платникам податків", не містять норми про необхідність повторного відправлення платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу. Тому орган державної податкової служби не має повноважень і не був зобов'язаний повторно надсилати податкову вимогу платнику податків у разі збільшення податкового боргу.

Ця позиція суду узгоджується із позицією Вищого адміністративного суду України, викладеною у листі від 12.04.2012 №1044/11/1312 та у постанові від 21.08.2013 у справі № К/9991/30233/12.

Колегія суддів звертає увагу на те, що податковим органом було дотримано обов'язок щодо надсилання податкової вимоги платнику податків у відповідності до вимог ст.59 ПК України та обрано правильний спосіб захисту порушених прав у відповідності до ст. 95 ПК України.

Приписами ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з вимогами ст.9 КАС України, суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги, тобто позовні вимоги про стягнення з рахунків КП "ЛЖЕК №6" у банках, що обслуговують платника податків, кошти в сумі 487 712,00 грн., рахунок погашення податкового боргу є обґрунтованими. Податковий борг відповідачем в добровільному порядку не був погашений, а отже, підлягає до примусового стягнення.

За таких обставин, враховуючи вищенаведені норми законів, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, його висновки суперечать обставинам справи, що призвело до неправильного її вирішення, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової про повне задоволення позовних вимог.

В повному обсязі постанову виготовлено 07 грудня 2016 року.

Керуючись статтями 184, 185, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області - задовольнити.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2016 року у справі № 812/1132/16 - скасувати.

Позов Державної податкової інспекції у м. Лисичанську Головного управління Державної фіскальної служби у Луганській області до Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 6" про стягнення податкового боргу - задовольнити повністю.

Стягнути заборгованість перед бюджетом з податку на додану вартість у сумі 487 712,00 грн., за рахунок коштів, які перебувають у власності Комунального підприємства "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 6", з рахунків суб'єкта підприємницької діяльності - юридичної особи Комунальне підприємство "Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 6" (ЄДРПОУ №31261491) у банках, обслуговуючих його за період з 02.02.2015 по 20.09.2016.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складення її в повному обсязі.

Головуючий: І.В.Сіваченко

Судді: О.О.Шишов

О.О.Чебанов