Справа № 805/3852/16-а
Суддя: Молочна І. С.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2016 р. Справа №805/3852/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 11 год. 50 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Молочної І.С.,

при секретарі Зимі М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Волноваського районного суду Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Волноваського районного суду Донецької області, в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ Голови Волноваського районного суду Донецької області №98 від 16.09.2016 року про відкликання з відпустки;

- визнати неправомірним та скасувати наказ Голови Волноваського районного суду Донецької області №29-к від 19.09.2016 року про відрахування зі штату Волноваського районного суду Донецької області з 19.09.2016 року;

- зобовязати голову Волноваського районного суду Донецької області видати наказ про відрахування зі штату Волноваського районного суду Донецької області з 07.10.2016 року (останній день відпустки), в якому вказати про необхідність виплати ОСОБА_1 матеріальну допомогу на оздоровлення до чергової щорічної відпустки за період роботи з 05.02.2016 року по день відрахування зі штату в розмірі посадового окладу судді, вказати про необхідність виплати передбаченої Законом України Про судоустрій і статус суддів вихідної допомоги при звільненні з посади (відрахування зі штату суду).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10.11.2016 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області.

До початку судового розгляду справи по суті 22.11.2016 року позивачем до суду надано заяву, якою уточнено позовні вимоги. Відповідно до наданої заяви ОСОБА_1 просить зобовязати голову Волноваського районного суду Донецької області видати наказ про відрахування її зі штату Волноваського районного суду Донецької області з 07.10.2016 року (останній день відпустки), в якому вказати про необхідність виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення до чергової щорічної відпустки за період роботи з 05.02.2016 року по 07.10.2016 року (по день відрахування зі штату райсуду) в розмірі посадового окладу судді, і вказати про необхідність виплати передбаченої Законом України Про судоустрій і статус суддів вихідної допомоги при звільненні з посади (відрахування зі штату суду).

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначає, що постановою Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VІІІ її звільнено з посади судді у відставку і наказом голови Волноваського райсуду за №29-к від 19.09.2016 року відраховано зі штату райсуду з 07.10.2016 року. Вважає, що відповідач зобовязаний разом з компенсацією за невикористану основну відпустку виплатити і матеріальну допомогу на оздоровлення до цієї відпустки. Також, позивач вказує на те, що оскільки зі штату суду її відраховано 07.10.2016 року, а з 08.09.2016 року до 07.10.2016 року нею лише не здійснювалось правосуддя, на неї розповсюджується вимоги Закону України «Про судоустрій і статус суддів», який вступив у дію 30.09.2016 року. Так, ч. 1 ст. 143 вказаного Закону передбачено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі трьох місячних суддівських винагород за останньою посадою. Позивач зазначає, що оскільки фактично вона пішла у відставку 07.10.2016 року, відповідач зобовязаний виплатити на її користь передбачену даною нормою суму вихідної допомоги. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Відповідачем до суду надано заперечення на позовну заяву, які вмотивовані тим, що відповідно до наказу голови суду №26 від 04.04.2016 року «Про надання відпустки ОСОБА_1В.» позивач отримала матеріальну допомогу на оздоровлення у 2016 році за період роботи з 05.02.2015 року по 05.02.2016 року. Для надання щорічної основної відпустки чи виплати матеріальної допомоги на оздоровлення до щорічної основної відпустки за період роботи з 05.02.2016 року по 19.09.2016 року у розмірі посадового окладу суддя Гальченко І.В. з відповідною заявою не зверталась. Також, відповідач зазначає, що матеріальна допомога на оздоровлення надається при реалізації працівником права на щорічну відпустку. Крім того, вказує на те, що звільнення ОСОБА_1 з посади судді Волноваського районного суду Донецької області у відставку здійснено постановою Верховної Ради України №1515-VІІІ від 08.09.2016 року, а наказом голови суду лише відраховано зі штату суду з 07.10.2016 року, адже голова суду своїм наказом не звільняє суддю з посади, а лише виводить зі штату суду. Відповідач зауважує, що суддю Гальченко І.В. звільнено у відставку 08.09.2016 року, під час дії Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 року, яким не передбачено виплату вихідної допомоги. Таким чином, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач та представники сторін, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявились. Позивачем в позовній заяві заявлено клопотання щодо здійснення розгляду справи без її участі. Представники відповідача та третьої особи також надали до суду клопотання про здійснення розгляду справи без його участі.

У звязку з неприбуттям у судове засідання всіх осіб, що беруть участь у справі, відповідно до приписів ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 3 15.01.2001 року перебувала на посаді судді Волноваського районного суду Донецької області. Зазначені обставини не є спірними між сторонами.

У відповідності до постанови Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року №1515- VІІІ, зокрема, ОСОБА_1, суддю Волноваського районного суду Донецької області відповідно до п. 9 частини 5 ст. 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку звільнено з посади судді.

Згідно наказу Голови Волноваського районного суду Донецької області від 17.08.2016 року №93 «Про надання відпустки ОСОБА_1В.» позивачу надано залишок щорічної додаткової відпустки за 2015 рік тривалістю 4 календарних дні та щорічну додаткову відпустку за 2016 рік тривалістю 15 календарних днів, починаючи з 19.09.2016 року по 07.10.2016 року включно.

Наказом Голови Волноваського районного суду Донецької області від 16.09.2016 року за №98 «Про відкликання з відпустки ОСОБА_1В.» позивача викликано з залишку щорічної додаткової відпустки за 2015 рік тривалістю 4 календарні дні на 4 календарні дні та з щорічної додаткової відпустки за 2016 рік тривалістю 15 календарних днів на 15 календарних днів починаючи з 19.09.2016 року по 07.10.2016 року включно.. Підставою даного наказу визначено постанову Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VІІІ.

У відповідності до наказу Голови Волноваського районного суду Донецької області від 19.09.2016 року за №29-к «Про відрахування зі штату Волноваського районного суду Донецької області судді Гальченко І.В.» відповідно до постанови Верховної Ради України від 08.09.2016 року №1515-VІІІ «Про звільнення суддів» вирішено вважати суддю Волноваського районного суду Донецької області Гальченко І.В. такою, яка вибула з штату Волноваського районного суду Донецької області з 19.09.2016 року. Також вказаним наказом вирішено виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку за період роботи з 05.02.2016 року по 19.09.2016 року тривалістю 26 календарних днів, за щорічну додаткову відпустку за 2015 рік тривалістю 4 календарні дні, за щорічну додаткову відпустку за 2016 рік тривалістю 15 календарних днів.

23.09.2016 року позивач звернулась до голови Волноваського районного суду Донецької області із заявою щодо повідомлення її про підстави невиплати матеріальної допомоги за період роботи з 05.02.2016 року по день відрахування зі штату райсуду та невиплати при звільненні вихідної допомоги.

27.09.2016 року Волноваським районним судом Донецької області листом №232/113 на вказану заяву позивачу надано відповідь, якою ОСОБА_1 з вказаними питаннями запропоновано звернутись до ТУДСА України в Донецькій області.

05.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Територіального управління державної судової адміністрації України в Донецькій області із заявою щодо невиплати на її користь вихідної допомоги при звільненні та матеріальної допомоги на оздоровлення за період роботи з 05.02.2016 року по день відрахування зі штату.

01.11.2016 року Територіальним управлінням державної судової адміністрації України в Донецькій області листом №07-1603/16 надано відповідь на заяву позивача, в якій зазначено про те, що на час прийняття Верховною Радою України рішення про звільнення позивача з посади судді стаття 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної неоподаткованої допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, втратила свою чинність. Також, в зазначеній відповіді вказано на те, що виплата допомоги на оздоровлення при звільненні разом із компенсацією за невикористану частину щорічної відпустки законом не передбачена.

11.11.2016 року Головою Волноваського районного суду Донецької області винесено наказ №36-к «Про внесення змін до наказу №29-к від 19.09.2016 року», яким внесено зміни до наказу Голови Волноваського районного суду Донецької області №29-к від 19.09.2016 року, а саме: в частині першій слова та цифри «з 19.09.2016 року» замінено словами та цифрами «з 07.10.2016 року»; в частині другій слова та цифри «за щорічну додаткову відпустку за 2015 рік тривалістю 4 календарні дні, за щорічну додаткову відпустку за 2016 рік тривалістю 15 календарних днів» виключено.

Того ж дня наказом Голови Волноваського районного суду Донецької області №110 «Про скасування наказу №98 від 16.09.2016 року «Про відкликання з відпустки ОСОБА_1В.» скасовано наказ №98 від 16.09.2016 року «Про відкликання з відпустки ОСОБА_1В.».

11.11.2016 року Волноваським районним судом Донецької області на адресу позивача направлено повідомлення щодо необхідності зявитись до Волноваського районного суду Донецької області для внесення запису до трудової книжки у звязку з винесенням наказу №36-к від 11.11.2016 року «Про внесення змін до наказу №29-к від 19.09.2016 року».

Порядок призначення чи обрання суддею і умови забезпечення суддів визначаються виключно Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», які передбачають особливості забезпечення функціонування судової влади.

У відповідності до ч. 1 ст. 134 Закону України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 № 2453-VI (далі Закон №2453, в редакції, чинній на момент винесення відповідачем наказу про надання ОСОБА_1 відпустки №93 від 17.08.2016 року) суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.

З аналізу наведеної норми можна зробити висновок, що виплата допомоги на оздоровлення судді здійснюється разом з наданням щорічної оплачуваної відпустки раз на рік.

Відповідачем до суду надано належним чином засвідчену копію наказу Голови Волноваського районного суду Донецької області №26 від 04.04.2016 року «Про надання відпустки ОСОБА_1В.», яким позивачу надано частину щорічної основної відпустки за період роботи з 05.02.2015 року по 05.02.2016 року тривалістю 15 календарних днів, починаючи з 23.05.2016 року по 06.06.2016 року включно з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Таким чином, позивачем у 2016 році при перебуванні у відпустці відповідно до наказу Голови Волноваського районного суду Донецької області №26 від 04.04.2016 року отримано допомогу на оздоровлення у розмірі посадового окладу.

Зазначені обставини підтверджені наявною в матеріалах справи копією розрахункового листка позивача за квітень 2016 року, відповідно до якого ОСОБА_1 було перераховано кошти у розмірі 13780,00грн. в якості додаткового окладу.

Представником третьої особи під час судового розгляду справи надано пояснення, в яких зазначено, що у 2016 році ОСОБА_1 у звязку з наданням щорічної відпустки у квітні 2016 року була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Дана допомога, виплачена позивачу у квітні 2016 року, позначена у розрахунковому листі та особовому рахунку позивача як додатковий оклад, код 195.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача в зазначеній частині необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 в частині зобовязання голови Волноваського районного суду Донецької області видати наказ про відрахування її зі штату Волноваського районного суду Донецької області з 07.10.2016 року (останній день відпустки), в якому вказати про необхідність виплати передбаченої Законом України Про судоустрій і статус суддів вихідної допомоги при звільненні з посади (відрахування зі штату суду) суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 статті 111 Закону №2453 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною пятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України суддя звільняється з посади органом, що його обрав або призначив, у разі подання суддею заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Як вже зазначалось судом, постановою Верховної Ради України «Про звільнення суддів» від 08.09.2016 року №1515-VІІІ, зокрема, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Волноваського районного суду Донецької області відповідно до п. 9 частини 5 ст. 126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку.

У відповідності до приписів ст. 120 Закону №2453. суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Суддя має право у будь-який час перебування на посаді незалежно від мотивів подати заяву про звільнення з посади за власним бажанням.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади.

Суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

Згідно ч. 3 ст. 122 Закону №2453 повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 7 Указу Президента України від 10.06.1997 року № 503/97 «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» акти Верховної Ради України і Президента України про призначення відповідно до законодавства на посади і звільнення з посад набирають чинності з моменту їх прийняття.

Позивач як на підставу наявності в неї права на отримання вихідної допомоги при звільнення посилається на ч. 1 ст. 143 Закону України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, який набрав чинності 30.09.2016 року, за приписами якої судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою.

Втім суд зазначає, що з аналізу вищенаведених норм слідує, що звільнення позивача з займаної посади здійснено поставною Верховної Ради України від 08.09.2016 року, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин Закону України Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII.

Разом з тим, Законом №2453, який діяв на час прийняття Верховною Радою України постанови №1515-VІІІ, виплата такої допомоги суддям при звільненні не передбачена.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом та сприяти реальному відновленню порушеного права.

Частиною 2 ст. 24 Закону №2453 передбачено, що голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Тобто за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, видання Головою суду відповідних наказів є його дискреційними повноваженнями, наданими йому для здійснення своїх адміністративних функцій.

Дискреційні повноваження - сукупність прав та обов'язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Під дискреційними повноваженнями суд розуміє сукупність прав та обов'язків, закріплених у встановленому законодавством порядку за Головою суду як адміністратором, які він застосовує на власний розсуд. Наділивши державний орган або його уповноважену особу дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

З огляду на викладене, суд вважає, що формування позивачем позовних вимог шляхом зобовязання Голови Волноваського районного суду Донецької області вчинити певні дії фактично є втручанням у його дискреційні повноваження.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Волноваського районного суду Донецької області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 05 грудня 2016 року.

Повний текст постанови складено 07 грудня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Молочна І. С.