Справа № 807/66/16
Суддя: Рейті С.І.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 рокум. Ужгород№ 807/66/16

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Рейті С.І.

при секретарі судового засідання Шмідзен І.Ю.

за участю представників

позивач: ОСОБА_1, адвокат ОСОБА_2

відповідача: ОСОБА_3 (довіреність від 22.09.2016 року № 05-924вих16)

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до ч. 3 ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 30 листопада 2016 року проголошено вступну та резолютивну частини Постанови. Постанова складена в повному обсязі 05 грудня 2016 року.

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_4В.) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Закарпатської області (далі відповідач, прокуратура), яким просить визнати протиправним та скасувати наказ від 14.12.2015 року № 1181 к, яким звільнено молодшого радника юстиції ОСОБА_1 з посади прокурора прокуратури Свалявського району та з органів прокуратури Закарпатської області у зв'язку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України "Про прокуратуру"; поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді в прокуратурі Закарпатської області та стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що наказом від 14.12.2015 року № 1181 к позивача звільнено з посади прокурора Свалявського району у звязку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п. 9 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Звільнення з органів прокуратури Закарпатської області є протиправним, оскільки відповідачем не дотримано вимоги законодавства про працю, зокрема, не запропоновано йому вакантні посади та не враховано його переважне право на залишення на роботі.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач надав суду письмові заперечення на адміністративний позов (лист Прокуратури Закарпатської області № 05/2-1384-16 від 03.02.2016 року), згідно яких позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відповідно до наказу Генерального прокурора України № 79 ш від 23.09.2015 року у звязку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних,міжрайонних та прирівняних до них прокуратур Закарпатської області внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Закарпатської області. На підставі цих змін до структури органів прокуратури області з 15.12.2015 року входять 5 місцевих прокуратур, у складі яких є відділи, загальна штатна чисельність прокурорських працівників у місцевих прокуратурах склала 133 одиниці. З урахуванням викладеного, всіх працівників було попереджено про наступне звільнення. Відповідно до законодавства та з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур проводилося тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі. Позивач брав участь у тестуванні на зайняття посади прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області. За рейтинговими списками позивач посідав позицію під порядковим номером 38 з підсумковим балом за результатами обох етапів тестування 77,33, тому не міг бути призначеним на посаду прокурора Мукачівської місцевої прокуратури. Відтак, при звільненні позивача відповідач діяв відповідно до чинного законодавства, а тому просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав, вказаних у письмових запереченнях проти позову, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно - правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень. Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наказом прокурора Закарпатської області від 04.04.2005 року № 156 позивача було прийнято на роботу в органи прокуратури Закарпатської області на посаду помічника прокурора Виноградівського району.

30 січня 2006 року наказом прокурора області № 34 позивача звільнено з посади помічника прокурора Виноградівського району та призначено на посаду помічника прокурора Свалявського району.

Відповідно до наказу прокурора області № 429 від 08.06.2011 року позивача звільнено з посади помічника прокурора Свалявського району та призначено на посаду прокурора прокуратури Свалявського району.

Відповідно до наказу Генерального прокурора України № 79 ш від 23.09.2015 року у звязку з утворенням з 15.12.2015 року місцевих прокуратур та припиненням діяльності шляхом реорганізації міських, районних, міжрайонних та прирівняних до них прокуратур Закарпатської області внесено зміни до структури та штатного розпису прокуратури Закарпатської області.

На підставі цих змін до структури органів прокуратури області з 15.12.2015 р. входять 5 місцевих прокуратур, у складі яких є відділи, загальна штатна чисельність прокурорських працівників у місцевих прокуратурах склала 133 одиниці.

30 вересня 2015 року позивача попереджено про звільнення із займаної посади та органів прокуратури у звязку з ліквідацією органу прокуратури (п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру") у разі не проходження або неуспішного проходження тестування для заміщення посади прокурора у відповідній місцевій прокуратурі 14 грудня 2015 року.

Наказом прокурора області від 14.12.2015 року № 1181 к позивача звільнено з посади прокурора Свалявського району та з органів прокуратури Закарпатської області у звязку з реорганізацією органу прокуратури та скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.9 ч. 1 ст. 51 Закону України " Про прокуратуру".

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України є Закон України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII (далі - Закон 1697), який набрав чинності частково з 15.07.2015 року.

Відповідно до ст. 4 Закону 1697 організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону 1697 прокурор призначається на посаду безстроково та може бути звільнений з посади, його повноваження на посаді можуть бути припинені лише з підстав та в порядку, передбачених цим Законом.

Це означає, що призначення особи на посаду прокурора і звільнення прокурора із займаної посади може відбуватися виключно з підстав та у порядку, передбаченому Законом 1697, який є спеціальним для цього виду правовідносин з приводу проходження публічної служби.

Стаття 51 Закону 1697 встановлює загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді. Так, відповідно до пункту 9 частини 1 цієї статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Додатком до Закону 1697 визначений перелік і територіальна юрисдикція місцевих та військових прокуратур, яким передбачено, що на території Закарпатської області утворюються такі місцеві прокуратури: Берегівська місцева прокуратура, Мукачівська місцева прокуратура, Тячівська місцева прокуратура, Ужгородська місцева прокуратура, Хустська місцева прокуратура.

У зв'язку з цим прокуратура Свалявського району, де працював позивач, реорганізовується та входить до складу Мукачівської місцевої прокуратури.

Підпунктом «в» підпункту 1 пункту 5 1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру" визначено, що до набрання чинності положеннями, передбаченими абзацом 3 пункту 1 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" цього Закону прокурорами місцевих прокуратур призначаються прокурори, які на день набрання чинності цим Законом працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, - за умови успішного проходження ними тестування.

Проведення тестування, стажування здійснюється в порядку, затвердженому Генеральним прокурором України.

На виконання пункту 5-1 розділу ХІІІ "Перехідні положення" Закону України "Про прокуратуру", з метою кадрового наповнення місцевих прокуратур, Генеральним прокурором України виданий наказ № 98 від 20 липня 2015 року, яким затверджено Порядок проведення тестування для зайняття посади прокурора місцевої прокуратури (далі - Порядок 1) та Порядок проведення чотирирівневого відкритого конкурсу на зайняття посад керівників місцевих прокуратур, їх перших заступників та заступників (далі - Порядок 2).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку 1 на посади прокурорів місцевих прокуратур призначаються особи за результатами успішного проходження ними тестування.

Відповідно до пункту 1.4 Порядку 1 прокурори та стажисти на посадах прокурорів, які на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах, претендують на зайняття посади прокурора місцевої прокуратури, яка утворюється шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій вони працюють.

Згідно із положеннями п.5.2 Порядку 1, працівник, який на день набрання чинності Законом України "Про прокуратуру" працює в міській, районній, міжрайонній, районній у місті прокуратурі, подає заяву за формою, наведеною у додатку 3 до цього Порядку, для участі в тестуванні на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює. Заява у встановлені строки подається до кадрового підрозділу відповідної регіональної прокуратури.

Так, позивачем була подана заява про допуск до участі у тестуванні на зайняття посади прокурора Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області.

Відповідно до п. 2.1 Порядку 1 проведення тестування та формування рейтингу кандидатів забезпечують робочі групи регіонального центру.

Рейтинг кандидата визначається за результатами тесту на знання законодавчої бази (професійний тест) та тесту на загальні здібності (п. 9.1 Порядку 1).

Рейтинговий список формується робочою групою окремо для кожної місцевої прокуратури за загальним для двох тестів підсумковим балом - від більшого до меншого (п. 9.2 Порядку 1).

У відповідності до наказу Генерального прокурора від 23.09.2015 року № 79 ш у штатному розписі Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області встановлено 41 одиницю (посада керівника, першого заступника керівника, 2 посади заступника керівника, 2 посади начальника відділу, 27 посад прокурорів прокуратури та 8 посад державних службовців та службовців).

Судом встановлено, що за результатами проведення тестування для зайняття посад прокурора місцевої прокуратури до рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів Мукачівської місцевої прокуратури, затвердженого протоколом робочої групи Львівського регіонального центру від 08.12.2015 року, включено 47 осіб, з яких 5 призначені на адміністративні посади керівників, перших заступників та заступників керівників місцевих прокуратур.

Таким чином, на посади прокурорів у Мукачівську місцеву прокуратуру відповідно до кількості штатних одиниць та з урахуванням підсумкового балу кандидата (від вищого до нижчого), могло бути призначено 29 осіб , включених до рейтингового списку.

Відповідно до рейтингових списків Мукачівської місцевої прокуратури Закарпатської області позивач займав позицію під порядковим номером 38 з підсумковим балом за результатами двох етапів тестування 77,33.

Відповідно до п. 9.5 Порядку 1 керівник регіональної прокуратури після отримання рейтингового списку кандидатів на посади прокурорів конкретної місцевої прокуратури та рапорту працівника прокуратури (заяви для тих, хто не працює у прокуратурі), який успішно пройшов тестування, видає наказ про його призначення на посаду, враховуючи підсумковий бал кандидата (від вищого до нижчого) та кількість штатних одиниць у відповідній місцевій прокуратурі.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що оскільки кількість встановлених у штатному розписі прокурорських посад у Мукачівській місцевій прокуратурі 33 (враховуючи керівників та їх заступників, на заміщення яких позивач не претендував), кількість претендентів, які могли бути призначені на посади прокурорів Мукачівської місцевої прокуратури 29, та рейтинг претендента 38, то у відповідача були відсутні законодавчо визначені підстави для призначення позивача на посаду у Мукачівській місцевій прокуратурі, оскільки такі посади підлягали зайняттю особами, що отримали вищий підсумковий бал та, відповідно, вище місце у рейтинговому списку.

Щодо посилань позивача на порушення відповідачем вимог законодавства про працю, зокрема, що відповідачем при звільненні не враховано переважного права позивача на залишення на роботі та не запропоновано йому іншої вакантної посади, яку він би міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України України) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 цього Кодексу визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з ч.1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Разом з тим, суд зазначає, що законом, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України, є Закон України "Про прокуратуру", який є спеціальним.

При вирішенні даного спору суд враховує позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 17.02.2015 р. у справі № 21-8а15, яка полягає у тому, що під час вирішення справ щодо звільнення публічних службовців, пріоритетними є норми спеціальних законів, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо нормами спеціальних законів не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.

На момент виникнення спірних відносин Законом України "Про прокуратуру" було встановлено особливий порядок призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур, а сааме - встановлено, що прокурори місцевих прокуратур, які на день набрання чинності вказаного Закону працюють у міських, районних, міжрайонних, районних у містах прокуратурах - призначаються на посади лише за умови проходження відповідного тестування.

З огляду на зазначене, положення ст. 42 КЗпП України не були застосовані, оскільки призначення на посади прокурорів місцевих прокуратур здійснювалось за результатами конкурсного відбору (тестування), що врегульовано нормами спеціального Закону, відтак, головною умовою для залишення на відповідній посаді у новоствореній місцевій прокуратурі є проходження відповідного тестування.

Таким чином, зважаючи на результати проходження позивачем тестування, відповідач був позбавлений правових підстав на переведення позивача на іншу посаду.

Крім того, суд зазначає, що ні Законом 1697, ні вищезазначеними Порядками не передбачено, що у разі набрання недостатньої кількості балів працівником за результатами тестування на посаду прокурора тієї місцевої прокуратури, яка буде сформована шляхом реорганізації прокуратури районного рівня, в якій він працює, останньому повинні пропонуватись посади в інших прокуратурах.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Прокуратурою Закарпатської області доведено правомірність звільнення з посади позивача, тобто відсутність підстав для скасування наказу про його звільнення, та відсутність підстав для поновлення позивача на рівнозначній посаді в Прокуратурі Закарпатської області.

За наведених обставин, позовні вимоги є необґрунтованими, суперечать вимогам законодавства та встановленим в судовому засіданні обставинам справи, що підтверджені належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим в задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 94 КАС України та в зв'язку з відсутністю судових витрат відповідача, судові витрати у справі не стягуються та за рахунок бюджету не компенсуються.

Керуючись ст. ст. 2, 17, 71, 86, 160, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до Прокуратури Закарпатської області про визнання дій протиправними, скасування наказу, поновлення на рівнозначній посаді та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

2. Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України, та може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду через Закарпатський окружний адміністративний суд в порядку та строки, встановлені ст. 186 КАС України. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України протягом десяти днів з дня отримання копії постанови (копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції).

Суддя ОСОБА_5