Справа № 808/1002/16
Суддя: Головко О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2016 рокусправа № 808/1002/16

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Головко О.В.

суддів: Суховарова А.В. Ясенової Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Запорізької області

третя особа Державна казначейська служба України

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 у березні 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною відмову Державної судової адміністрації України щодо ненарахування та невиплату вихідної допомоги у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою та зобов'язати Державну судову адміністрацію України нарахувати та виплатити вихідну допомогу у зв'язку з виходом у відставку в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою судді Апеляційного суду Запорізької області на день реалізованого права на відставку судді згідно з п. 9 ч. 5 ст. 126 Конституції України та ст. 109 Закону України «Про статус суддів та судоустрій».

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 03.05.1993 по 29.03.2002 займала посаду судді Запорізького районного народного суду Запорізької області, у період з 01.04.2002 по 27.11.2015 - судді Апеляційного суду Запорізької області.

Постановою Верховної Ради України № 788-VIII від 12.11.2015 ОСОБА_1 було звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Згідно з наказом в.о. голови Апеляційного суду Запорізької області № 153-к від 25.11.2015 ОСОБА_1 виключено із складу суддів Апеляційного суду Запорізької області з 27 листопада 2015 року у зв'язку з поданням заяви у відставку.

У зв'язку з невиплатою вихідної допомоги в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, ОСОБА_1 звернулась до Державної судової адміністрації України з заявою, проте, як вбачається з відповіді останньої за вих. № К152-16-184/16 від 22.02.2016, підстави для нарахування та виплати вказаної допомоги відсутні, оскільки на момент звільнення ОСОБА_1 з посади судді у відставку стаття 136 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», яка регулювала питання вихідної допомоги, виключена.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції зазначає, що на момент виникнення спірних правовідносин організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні регулювалися Законом України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010.

Згідно з положеннями вказаного Закону у редакції до 01 квітня 2014 року, а саме статті 136 визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

У разі якщо суддя, відставка якого була припинена у зв'язку з повторним обранням на посаду, знову подасть заяву про відставку, виплата вихідної допомоги не здійснюється.

З набранням чинності 01 квітня 2014 року Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010 виключено.

Згідно з Законом України «Про забезпечення права на справедливий суд» з 28 березня 2015 року Закон України «Про судоустрій і статус суддів» викладено в новій редакції, проте положень щодо виплати судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, не містить.

Таким чином, суд апеляційної інстанції знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо відсутності з 01 квітня 2014 року законних підстав для виплати судді вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звільнено з посади судді Апеляційного суду Запорізької області у зв'язку з поданням заяви про відставку з 12 листопада 2015 року, що свідчить про відсутність підстав для виплати вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, адже на момент звільнення норма статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» була виключена.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Вищевказане також спростовує доводи апелянта щодо не врахування судом першої інстанції положень Закону України «Про судоустрій та статус суддів», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, а саме положень статті 143, якими передбачено виплату судді у відставці вихідної допомоги в розмірі 3 місячних суддівських винагород за останньою посадою, адже на момент виходу ОСОБА_1 у відставку спірні правовідносини регулювалися нормами Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI від 07.07.2010.

Доводи апелянта щодо набуття права на виплату вихідної допомоги з моменту набуття права виходу у відставку, а саме у травні 2013 року, суд апеляційної інстанції знаходить необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 111 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя суду загальної юрисдикції може бути звільнений з посади органом, який його обрав або призначив, виключно з підстав, визначених частиною п'ятою статті 126 Конституції України, за поданням Вищої ради юстиції.

Згідно з ч. 1 ст. 120 Закону суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 135 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Частиною 4 статті 120 Закону передбачено, що суддя здійснює свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку (ч. 5 ст. 120 Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 122 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» повноваження судді припиняються з дня прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді.

Отже, повноваження судді припиняються саме з моменту винесення Верховною Радою України постанови про звільнення з посади судді, при цьому згідно з положеннями статті 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до 01 квітня 2014 року, судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, тобто виплата вказаної допомоги пов'язувалася з фактом виходу судді у відставку, а не набуття права на відставку.

Щодо посилань апелянта на звуження змісту та обсягу визначених Конституцією України гарантій незалежності судді в частині позбавлення права на отримання вихідної допомоги при виході у відставку, колегія суддів зазначає, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 19 листопада 2013 року № 10-рп/2013, за своєю правовою природою вихідна допомога є разовою формою матеріальної винагороди при виході судді у відставку. Вона виплачується з метою забезпечення йому належних соціально-побутових умов, а також для стимулювання осіб, які перебувають на посаді судді, до довгострокового виконання ними професійних обов'язків. Вихідна допомога не належить до таких конституційних гарантій незалежності суддів, як суддівська винагорода чи довічне грошове утримання, оскільки не є основним джерелом матеріального забезпечення суддів, не має постійного характеру та не покриває соціальних ризиків, пов'язаних, зокрема, із хворобою, інвалідністю, старістю.

Враховуючи сукупність викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року в адміністративній справі № 808/1002/16 - без змін.

Ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий: О.В. Головко

Суддя: А.В. Суховаров

Суддя: Т.І. Ясенова