Справа № 815/6835/16
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2016-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

09 грудня 2016 року м. Одеса Справа № 815/6835/16

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Іванов Е.А., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до слідчого поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління держказначейства України в Одеській області про визнання незаконними дій (бездіяльності) та стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до слідчого поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління держказначейства України в Одеській області про визнання незаконними дій (бездіяльності) слідчого Омельченко З.В. в частині незаконного утримання та евакуації автомобіля позивача у невідомому напрямку без вручення позивачу відповідних документів підтверджуючих законність даного затримання та евакуації 24.11.2016 року автомобілю позивача разом з його цінностями які знаходились в ньому; стягнути з слідчого поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 нанесений позивачу цими діями матеріальну та моральну шкоду.

Суддя вважає, що у відкритті провадження по даній позовній заяві слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.107 КАС України суддя після одержання позовної заяви з'ясовує, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб'єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Відносини, що виникають між фізичною чи юридичною особою і представниками органів влади під час здійснення ними владних повноважень, є публічно-правовими і поділяються, зокрема, на правовідносини у сфері управлінської діяльності та правовідносини у сфері охорони прав і свобод людини і громадянина, а також суспільства від злочинних посягань.

Рішення, прийняті суб'єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб'єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.

Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (частина перша статті 2 КАС України). До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження (частина друга статті 2 КАС України). Вичерпний перелік публічно-правових справ, на які не поширюється юрисдикція адміністративних судів, визначено в частині третій статті 17 КАС України, а саме справи: що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України; які належить вирішувати в порядку кримінального судочинства; про накладення адміністративних стягнень; щодо відносин, які відповідно до закону, статуту (положення) об'єднання громадян віднесені до його внутрішньої діяльності або виключної компетенції (пункти 1, 2, 3, 4).

Отже, КАС України регламентує порядок розгляду не всіх публічно-правових спорів, а лише тих, які виникають у результаті здійснення суб'єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів.

Завданнями кримінального судочинства є охорона прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб, які беруть у ньому участь, а також швидке і повне розкриття злочинів.

Положення КПК України регламентують діяльність органів державної влади та їх посадових осіб, яка стосується сфери публічно-правових відносин, що виникають внаслідок злочинних посягань, відповідальність за які встановлено в нормах кримінального права.

Вимогами КПК України прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані: приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню (частина перша); не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень: порушити кримінальну справу, відмовити в порушенні кримінальної справи, направити заяву або повідомлення за належністю (частина друга); вжити всіх можливих і необхідних заходів реагування у зв'язку з такими заявами і повідомленнями (частини третя, четверта, п'ята).

У статях 110, 234, 236 КПК України йдеться про оскарження в суді рішень чи дій органів дізнання, слідчого, прокурора, які вони постановили чи вчинили уже під час провадження у кримінальній справі. Суб'єкти, визначені в цих нормах, є носіями спеціальних владних процесуальних повноважень і тому виконують функції, обумовлені завданнями кримінального судочинства.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 25.05.2001 року №6-рп/2001 правосуддя України здійснюється шляхом розгляду і вирішення справ по спорах відповідно до процесуального законодавства України. Цим рішенням Конституційного Суду України кримінальне судочинство визначено як врегульований нормами кримінально процесуального кодексу України порядок діяльності органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.

В рішенні від 14.12.2011 року № 19-рп/2011 Конституційний Суд України вважає, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що 24 листопада 2016 року за участю ОСОБА_1 відбулося ДТП за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного, 10/12, в районі салону Балі (Сан-Сіті), в результаті якого громадянка ОСОБА_3 отримала струс головного мозку та поступила до Міської клінічної лікарні №1.

Через дві години після ДТП на місце події прибув слідчий поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2. Позивач зазначає, що слідчий не вручив позивачу всіх постанов та інших документів, схем, складених ним 24.11.2016 року при розслідуванні ДТП за адресою: вул. Посмітного, 10/12 в районі Балі салону (Сан-Сіті), не вручив ніяких документів, на підставі яких 24.11.2014 року наклав арешт на автомобіль ОСОБА_1 та евакуював його в невідомому напрямку без вручення позивачу опису її особистого майна, яке знаходилось в її евакуйованому автомобілі.

Крім того, слідчий поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2 не виходячи зі свого автомобілю склав схему ДТП, не здійснюючи ніяких замірів та під загрозою арешту примусив ОСОБА_1 підписати протокол та схему, не вручивши позивачу будь-яких документів. В подальшому, відповідач відібрав у ОСОБА_1 ключі від її автомобілю та евакуював її автомобіль на штраф майданчик.

В адміністративному позові ОСОБА_1 оскаржує правомірність дій відповідача при розгляді ДТП та складанні процесуальних документів щодо ДТП, яка сталася 24.11.2016 року за участю позивача.

При цьому, позивач посилається на порушення відповідачем норм ст. ст. 7, 10, 16, 20, 21-24, 43, 93, 100, 304-308 КПК України.

Відповідно до ч. 2 розділу VIII Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року за №1408/27853, у випадках, коли внаслідок ДТП її учасникам заподіяно тілесних ушкоджень, викликається слідчо-оперативна група для проведення слідчих дій на місці пригоди відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Статтею 1 КПК України визначено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є, зокрема, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності під час досудового розслідування встановлений главою 26 КПК України.

Згідно із п.1 ст. 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 КПК України.

Поряд з цим, ч. 2 ст. 303 КПК України регламентує можливість оскарження і інших рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які не передбачені частиною першою цієї статті, проте їх розгляд може здійснюватись під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, оскарження рішень, дій чи бездіяльності посадових осіб в рамках КПК України не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 2 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконними дій (бездіяльності), не підлягають оскарженню у порядку, визначеному КАС України, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди не поєднані з вимогами вирішення публічно - правового спору, тобто спору, в якому предметом оскарження є рішення, дії чи бездіяльність субєкта владних повноважень, суд дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, позивачу слід відмовити у відкритті провадження у справі та повернути йому позов з всіма доданими до нього документами.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 17, 109, ст. 158-160, 165 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого поліції слідчого управління ГУНП в Одеській області ОСОБА_2, Головного управління держказначейства України в Одеській області про визнання незаконними дій (бездіяльності) та стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 5 ст. 109 КАС України повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з таким самим позовом, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Розяснити позивачу, що відповідно до ч. 6 ст. 109 КАС України розгляд справи за вказаними вимогами відноситься до кримінальної юрисдикції.

Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Е.А. Іванов