Справа № 750/8187/16-а
Суддя: Петрик І.Й.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 750/8187/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Коверзнев В.О.
Суддя-доповідач: Петрик І.Й.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Петрика І.Й.
Суддів:Лічевецького І.О.,
Мельничука В.П.,
за участю секретаряЗакревської І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області, Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області про скасування постанови та рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Громадянин Турецької Республіки ОСОБА_5 пред'явив позов до відповідачів про: визнання протиправною та скасування постанови т.в.о. начальника Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Молочко З.В. від 17.11.2015 № ПН МЧГ 018358 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП; визнання протиправним та скасування рішення т.в.о. начальника Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Молочко З. В. від 17.11.2015 № 13 про його примусове повернення з України та заборону в'їзду на територію України строком на 3 роки.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду - скасуванню з ухваленням нового рішення у справі з таких підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 198, 202 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року і є громадянином Турецької Республіки.

17.11.2015 року т.в.о. начальника Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Молочко З. В. у відношенні позивача було складено протокол про адміністративне правопорушення № ПР МЧГ 018359, на підставі якого винесено постанову № ПН МЧГ 018358 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 510 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 КУпАП.

Як вбачається з протоколу і постанови, підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності є проживання ним на території України, починаючи з 07.11.2015 року, без документів, які дають право на таке проживання, що є порушенням вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Того ж дня, т.в.о. начальника Деснянського районного відділу у м. Чернігові Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області Молочко З. В. ухвалено рішення № 13 про примусове повернення позивача з України та заборону йому в'їзду на територію України строком на 3 роки.

Вважаючи оскаржувані рішення протиправними, а, відтак, такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, беручи до уваги ту обставину, що обґрунтованість та законність прийняття рішень відповідачем суду не доведена, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів із таким висновком суду першої інстанції погоджується частково із огляду на наступне.

Що стосується постанови про накладення штрафу, колегія суддів зазначає наступне.

У ч. 1 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні тягнуть за собою накладення штрафу від тридцяти до п'ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до статті 245 Кодексу завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Статтею 268 Кодексу встановлено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 279 КУпАП головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, зокрема роз'яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов'язки.

Як зазначено вище, позивач є громадянином Турецької Республіки.

Таким чином, системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що правовий статус іноземця передбачає обов'язок суб'єктів владних повноважень забезпечити йому реальну можливість реалізувати свої права, зокрема право на перекладача, яке перебуває у взаємозв'язку з правом знати за що він притягається до адміністративної відповідальності і яка саме санкція до нього застосовується, оскільки від цього безпосередньо залежить наявність у нього чіткої практичної можливості оскаржити дії, які становлять втручання в його права.

Крім того, колегія суддів зазначає, що право іноземця на допомогу перекладача регламентовано не тільки внутрішніми нормативно-правовими актами України, а й пунктом 1 статті 5 Декларації про права людини у відношенні осіб, що не є громадянами країни, в якій вони проживають, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 13.12.1985 р. на виконання Міжнародних пактів про права людини, що ратифіковані Україною, а також на важливості забезпечення права особи на перекладача неодноразово наголошувалось в рішеннях Європейського суду з прав людини (рішення від 28.11.1978 р. у справі «Лудіке, Белкасем і Коч проти ФРН», від 19.12.1989 р. у справі «Камазінскі проти Австрії», від 30.05.1980 р. у справі «Артіко проти Італії»).

Отже, лише дотримання права іноземця на перекладача при прийнятті суб'єктом владних повноважень постанови про накладення штрафу відносно нього є достатньою і необхідною правовою підставою вважати, що він обізнаний з його змістом і сутністю, а отже, знає або повинен знати про втручання в його права.

Колегією суддів встановлено, що оскаржувана постанова від 17.11.2015 р. серії ПН МЧГ № 018358 була прийнята відповідачем без залучення перекладача та не містить запису про роз'яснення позивачу його права на перекладача, а також інформацію про відмову від перекладача. (а.с. 15, 16), у зв'язку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Що стосується рішення про примусове повернення з України, колегія суддів зазначає наступне.

17.11.2015 працівниками Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області виявлено громадянина Турецької Республіки ОСОБА_5, який проживав на території України по паспорту громадянина Турецької Республіки серії НОМЕР_1, виданого 24.10.2014 терміном дії до 26.09.2016. При перевірці паспортного документа встановлено, що строк тимчасового перебування ОСОБА_5 на території України закінчився 06.11.2015 року, що, на думку колегії, суддів повинно було бути відомо позивачу.

Пунктом 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773-VI) передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в'їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в'їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Стаття 9 Закону № 3773-VI встановлює, що іноземці та особи без громадянства в'їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Підпунктом 2 пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.02.2012 № 150 (далі - Порядок № 150) встановлено, що іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в'їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в'їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до статті 17 Закону № 3773-VI іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов'язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони. Продовження строку перебування на території України здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції, в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 12 Порядку розгляду заяв іноземців та осіб без громадянства про продовження строку перебування на території України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ від 25.04.2012 № 363 продовження строку перебування оформляється шляхом проставлення в паспортному документі штампа, у якому зазначається орган, який прийняв рішення, та термін, на який вирішено продовжити строк перебування. Штамп проставляється на першій вільній сторінці паспортного документа поряд з візою чи наявною відміткою про реєстрацію, завіряється підписом начальника (або його заступника) територіального органу чи підрозділу ДМС за місцем проживання іноземця чи особи без громадянства та скріплюється печаткою.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечується позивачем, із заявою та необхідними документами для продовження строку перебування на території України до УДМС України в Чернігівській області або його територіальних підрозділів останній не звертався, відповідно і рішення про продовження або про відмову в продовженні строку перебування на території України відносно ОСОБА_5 не приймалося.

Згідно частини 1 статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров'я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України.

Разом з тим, відповідно до приписів частини 1 статті 31, вищезазначеного закону, іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров'ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Зважаючи на те, що Деснянським РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області не встановлено, а позивачем не доведено наявність підстав, за яких він не може бути повернутий до країни громадянської належності, 17.11.2015 т.в.о. начальника УДМС України в Чернігівській області Кирієнко Н.М. було затверджене рішення № 13 про примусове повернення з України ОСОБА_5, яким зобов'язано його залишити територію України до 27.11.2015 та заборонено в'їзд в Україну на три роки.

Частиною 2 статті 26 Закону № 3 773-VI встановлено, що рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в'їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в'їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення. Порядок виконання рішення про заборону щодо подальшого в'їзду в Україну визначає Кабінет Міністрів України.

Зважаючи на те, що вищезазначеною статтею не встановлений перелік підстав для заборони в'їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства при прийнятті рішення про примусове повернення, прийняття рішення про заборону в'їзду є дискреційним правом (вільний розсуд) УДМС України в Чернігівській області, як суб'єкта владних повноважень, який реалізує державну політику у сфері міграції.

Колегія суддів також наголошує, що відповідно до інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_5 виїхав за межі території України 26.11.2015, що свідчить про виконання позивачем рішення про примусове повернення з України та його обізнаністю зі змістом та сутністю рішення, яке було прийняте Деснянським РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області.

Оскільки позивач об'єктивно знав та повинен був знати термін, до якого він в'їхав на територію України, а із заявою та необхідними документами для продовження строку перебування на території України до УДМС України в Чернігівській області або його територіальних підрозділів не звертався, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Крім того, позивач, відповідно до пояснень, свою вину визнав та зазначив, що проживає на території України без реєстрації.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при ухваленні постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі є помилковим, тому вбачаються підстави для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 160, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Чернігівській області на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2016 року задовольнити частково.

Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 жовтня 2016 року скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. начальника Деснянського РВ у м. Чернігові УДМС України в Чернігівській області Молочко З.В. від 17 листопада 2015 року № ПН МЧГ 018358 про накладення на ОСОБА_5 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України в порядку ст. 212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Петрик І.Й.

Судді: Лічевецький І.О.

Мельничук В.П.

Головуючий суддя Петрик І.Й.

Судді: Мельничук В.П.

Лічевецький І.О.