Справа № 22-а - 10942/11
Суддя: Гірняк Л. А.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Апеляційний суд Одеської області
08.12.2011 року м. Одеса
Колегія суддів апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - судді - Гірняк JI.A., суддів - Кварталова А.М., Плавич Н.Д.
при секретарі - Граненко A.A.,
в порядку письмового провадження, розглянувши апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області на постанову Ренійського районного суду Одеської області від 22 лютого 2010 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області
- про визнання дій незаконними та стягнення недоплаченої надбавки до пенсії, як дитині війни, -
20.05. 2009 р. позивач звернувся до суду з позовом і просив суд: визнати відмову у виплаті соціальної допомоги неправомірною, зобовязати відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної соціальної допомоги у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 2006 - по 2008 роки в сумі-4471 грн.20 коп.
Відповідач проти позову заперечував, посилаючись на те, що позов є необгрунтованим. Постановою Ренійського районного суду Одеської області від 22 лютого 2010 року позов задоволено - частково. Суд зобовязав Управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області здійснити нарахування щомісячної соціальної допомоги ОСОБА_1 надбавки, передбаченої ст.6 Закону України « Про соціальний захист дітей війни,у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком за період з 09 липни 2007 року по 31 грудня 2007 року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. В інших вимогах відмовлено.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Справу розглянуто на підставі положень Закону України «Про внесення змін до розділу XII «Прикінцеві положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо передачі справ, повязаних із соціальними виплатами» від 02 грудня 2010 року № 2748-VI у порядку адміністративного судочинства
До суду апеляційної інстанції не надходило клопотань про розгляд справи за їх участю, тому, зважаючи на вимоги п.1 ч. 1 ст. 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила доводи апелянта, матеріали справи, заслухала суддю- доповідача і дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав підстав.
Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Ренійському ранові Оавсшй області та відноситься до категорії громадян , має право на пільги . яким встановлено статус дитини війни.
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни від 18 листопада 2004 року № 2195-ІУ(із змінами) позивач має право на підвищення пенсії на ЗО % мінімальної пенсії за віком.
На період 2006 року підвищення до пенсії дітям війни могло бути впроваджено за наступних умов: поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету відповідно до вимог статті 110 Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік", в редакції, викладеній у Законі України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2006 рік" від 19 січня 2006 року.
Проте, такі умови для виплати не настали, а відтак, в цій частині вимоги позивача задоволенню не підлягають.
Стосовно підвищення пенсії дітям війни у 2007 році, то пунктом 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з метою приведення окремих норм
законів у відповідність із цим Законом було зупинено дію статті 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни" на 2007 рік.
Рішенням Конституційного Суду України N 6-рп/2007 від 09.07.2007 року положення пункту 12 статті 71 Закону України "Про Державний бюджет України на 2007 рік" з урахуванням статті 111 цього Закону визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними).

Відповідно до вимог 2 статті 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Таким чином, в період з 01.01. 2007 року до 09.07.2007 року, позивач не мав права на отримання державної соціальної підтримки, оскільки норма, якою передбачено це право, була зупинена, а тому дії відповідача були правомірними.

Враховуючи рішення Конституційного Суду України №6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян), від 09 липня 2007 року, позивач має право на підвищення пенсії саме з цієї дати.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 28.12.2007р. внесено зміни до Закону України "Про соціальний захист дітей війни", зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Приймаючи рішення про задоволення позову за 2008 рік , районний суд правильно виходив, що виплата за цей рік має обчислюватись з 22.05.2008 року - з дня ухвалення Конституційним Судом рішення щодо неконституційності п. 41 розділу 2 Закону України Про Державний бюджет на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України".

Проте, відповідно до ст. 99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється річний строк, який, якшо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги, як дитині війни, починаючи з 2006 року лише 20 травня 2009 року.

Враховуючи положення ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем було порушено строк для звернення до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ст. 100 Кодексу адміністративного судочинства України пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін.

За таких підстав, колегія суддів вважає , що вимоги позивача підлягають задоволенню в межах річного строку з дня звернення до суду в розмірі, визначеного законом, оскільки позивач не надав доказів щодо поважності причин його пропуску.

У розумінні ст. 87 Закону України " Про пенсійне забезпечення", лише нараховані і не виплачені суми пенсії виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком.

Доказів поважності пропуску строку позовної давності позивачем до суду не надано.

Доводи відповідача про те, що поняття "мінімальна пенсія за віком", про яке йдеться в ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування",застосовується виключно для визначення пенсій, що призначаються лише за цим Законом і не стосується "дітей війни" відповідно до ст. 6 Закону, колегія суддів визнала безпідставними. Положення ст. 28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не є перешкодою для застосування даної величини (мінімального розміру пенсії за віком) до обрахування інших пенсій чи доплат, пов'язаних з мінімальною пенсією за віком, оскільки чинним законодавством не встановлено іншого, крім передбаченого частиною першою статті, мінімального розміру пенсії за віком.

Доводи апелянта про те, що обчислення пенсій або підвищень до них, передбачених законодавством, залишаються неврегульованим, виплата дітям війни підвищення до пенсій у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком не передбачена законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.

Доводи у скарзі про посилання на відсутність фінансових можливостей держави не можуть бути прийняті до уваги.

Європейський Суд з прав людини у справі „Кечко проти України (заява №63134/00), зазначив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може сама вводити, припиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення Суду). У звязку з цим, Суд не прийняв аргумент уряду України щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобовязань (п. 26 рішення „Кечко проти України; див. mutatis mutandis рішення у справі „Бурдов проти Росії- (№59498/00)).

З огляду на положення статей 21, 105, 162 КАС адміністративний позов може містити вимоги щодо визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності відповідача, зобов'язання його вчинити певні дії, відшкодувати шкоду, заподіяну незаконними рішенням, дією або бездіяльністю.

Встановивши, що відповідач порушив норми права, які регулюють спірні правовідносини, адміністративний суд повинен визнати такі дії чи бездіяльність протиправними і зобов'язати відповідача провести нарахування та виплату належних сум допомоги відповідно до закону.

За таких обставин, та приймаючи до уваги, що суд першої інстанції не визнав протиправною бездіяльність відповідача, помилково зобовязав відповідача нарахувати та сплатити доплату до пенсії за межами строку позовної давності, колегія суддів апеляційну скаргу задовольняє частково,постанову суду- змінює, з викладенням регулятивної частини постанови у новій редакції.

Інші доводи скарги не спростовують цих висновків колегії суддів, тому мають бути відхилені.

Керуючись ст. ст.195, 197, 198 ч.І п.2, 201 ч.І п.1, 205 ч.2, 207 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області - задовольнити частково.

Постанову Ренійського райсуду Одеської області від 22 лютого 2010 року -

змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області про визнання дій незаконними та стягнення недоплаченої надбавки до пенсії, як дитині війни, задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виразилася в не проведенні ОСОБА_1 щомісячної доплати до пенсії та зобовязання здійснити нарахування щомісячної доплати до пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в Ренійському районі Одеської області здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з урахуванням фактично здійсненних виплат.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2

ОСОБА_3

ОСОБА_4