Справа № 813/3139/16
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року №813/3139/16

м.Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сасевича О.М.,

судді Брильовського Р.М.,

судді Гулика А.Г.,

за участю секретаря судового засідання Олійника Ю.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом на фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови від 30.08.2016 року №035851, -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2016 року на розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Укртрансбезпеки у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови від 30.08.2016 року №035851.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, державними інспекторами була проведена рейдова перевірка транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, власником якого є ФОП ОСОБА_1

Позивач зазначив, що за результатами перевірки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 09.08.2016 року. У ході проведення перевірки відповідачем виявлено порушення, відповідальність за яке передбачено абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»: надання послуг з перевезення пасажирів автомобільним транспортом загального користування без оформлення документів, передбачених ст.39 вищевказаного Закону, а саме відсутні: договір із змовником про надання транспортних послуг по перевезенню пасажирів та документи, що засвідчують оплату транспортних послуг. На підставі висновків вищевказаного акту винесена постанова від 30.08.2016 року про застосування адміністративно-господарського штрафу.

Позивач вважає вказану постанову незаконною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, посилаючись на те, що на момент проведення перевірки транспортний засіб з трафаретом щодо здійснення перевезень лише стояв на території автостанції, а не приїжджав чи виїжджав із рейсу, внаслідок чого у водія не було обовязку мати документи, передбачені ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» для автомобільного перевізника, який надає послуги з пасажирських перевезень. Тобто комерційного рейсу, коли до позивача (водія) підійшли посадові особи відповідача, ще не відбувалося.

Ухвалами судді від 23.09.2016 року у даній адміністративній справі було відкрито провадження, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Протокольною ухвалою суду від 27.10.2016 року було здійснено заміну відповідача - Управління Укртрансбезпеки у Львівській області на належного - Державну службу України з безпеки на транспорті.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, додаткових поясненнях в обґрунтування позову та просили суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечив, надав пояснення, аналогічні тим, що викладені у письмових запереченнях й просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, розглянувши і дослідивши подані документи й матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Судом із матеріалів справи встановлено, що 09.08.2016 року посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області було проведено перевірку транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, який належить позивачу на праві влачсності. За результатами перевірки перевіряючими було складено акт.

Загалом, підставою для проведення такої перевірки слугувало звернення перевізника ОСОБА_4 про протиправність дій перевізника ОСОБА_1, який власним транспортним засобом здійснював перевезення на регулярному автобусному маршруті 445 з трафаретом «нерегулярні перевезення».

В акті перевірки зафіксовано, що 09.08.2016 року о 8 год. 00 хв. перевіряючими було виявлено транспортний засіб марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 (власником і водієм якого є позивач) з трафаретом «нерегулярні перевезення», який здійснював висадку пасажирів.

Таким чином, під час перевірки посадовими особами управління Укртрансбезпеки у Львівській області встановлено порушення, відповідальність за яке передбачена статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутність договору із замовником перевезень і документів про оплату транспортних послуг. В акті перевірки зазначено, що водій з актом ознайомлений і від пояснень та підпису відмовився.

При цьому, у судовому засіданні сам позивач не заперечив того факту, що здійснював перевезення пасажирів, яків є його сусідами. Водночас, суд, зважаючи на вищевказане, наголошує, що як у заяві перевізника ОСОБА_5, так і самою ж перевіркою вбачаються у діях позивача ознаки системності здійснення перевезень пасажирів.

Як вбачається із матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 було запрошено на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. 16.08.2016 року позивач на розгляді справи був присутній, ознайомився із матеріалами справи та просив перенести розгляд на 30.08.2016 року. Однак, 30.08.2016 року ФОП ОСОБА_1 на розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не зявився, не подав жодних клопотань, заперечень чи доказів, а тому 30.08.2016 року начальником управління Укртрансбезпеки у Львівській області було розглянуто матеріали перевірки та прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №035851, якою за порушення статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», позивача зобовязано сплатити штраф в розмірі 1 700,00 грн. (відповідальність передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Отже, підставою прийняття оскаржуваного рішення є висновок відповідача про надання позивачем послуг з нерегулярних перевезень пасажирів без необхідних документів.

Так, постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Відповідно до пункту 8 Положення, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу.

Спеціальним законом, що регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про автомобільний транспорт» №2344-III від 05.04.2001 року.

Згідно статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», нерегулярними пасажирськими перевезеннями є перевезення пасажирів автобусом, замовленим юридичною або фізичною особою з укладанням письмового договору на кожну послугу, в якому визначають маршрут руху, дату та час перевезень, інші умови перевезень та форму оплати послуги, або перевезення за власний кошт.

Статтею 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України. У разі проведення позапланових і рейдових перевірок автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.

На виконання вимог статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт», постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 було затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (надалі - Порядок №1567), який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням субєктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі субєкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням субєктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Пунктом 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом, виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

У разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3, що встановлено пунктом 21 Порядку №1567.

Згідно із пунктами 25, 26, 27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням субєкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи субєкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи субєкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа субєкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи субєкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Із матеріалів справи вбачається, що позивача завчасно було повідомлено про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт. При цьому, у призначений час, зважаючи на перенесення розгляду справи за клопотанням ФОП ОСОБА_1 на іншу дату 30.08.20165 року, позивач не зявився, жодних документів на спростування фактів виявлених правопорушень, зазначених в акті на адресу Управління не надіслав. Доказів протилежного позивачем суду також надано не було.

Загалом, перелік документів, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення, визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт». Так, частиною 1 цієї статті встановлено, що автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і предявляти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.

Згідно із частиною другою статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт», документами для регулярних пасажирських перевезень є:

-для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

-для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.

У відповідності до ч.4 ст.39 цього ж Закону, документами для нерегулярних пасажирських перевезень є:

-для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;

-для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії,

реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Отже, виходячи зі змісту цієї норми Закону, перелік документів, які повинен мати водій для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень, зазначений у статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» не є вичерпним, до таких документів належать також інші документи, передбачені законодавством.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є субєкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах.

Щодо відсутності у позивача, який є власником і водієм транспортного засобу марки Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1, під час проведення перевірки необхідних документів суд зазначає, що стаття 39 Закону України «Про автомобільний транспорт» вимагає для здійснення нерегулярних пасажирських перевезень наявність таких документів: для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.

Зокрема, пунктом 56 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.1997 року №176 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.09.2007 року №1184), визначено, що типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень затверджує Мінінфраструктури.

Так, наказом Міністерства інфраструктури України від 20.06.2012 року №331 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 09.07.2012 року. за №1130/21442) затверджено Типову форму договору про здійснення нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом на внутрішньо обласних маршрутах протяжністю понад 50 км та міжобласних маршрутах.

Однією із невідємних частин цього договору є інформаційний лист, в якому при здійсненні нерегулярних перевезень пасажирів вказується список осіб.

Згідно з пунктом 40 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, уповноважена особа субєкта господарювання, водій під час проведення перевірки мають право: ознайомитися з актом, підписати або відмовитися від його підписання; надати свої пояснення та зауваження щодо змісту акта.

Проте, перелічені в ст.39 Закону України «Про автомобільний транспорт» документи у водія були відсутні, що підтверджується копією акту перевірки, в якому у графі «пояснення водія про причини порушень» значиться «з актом ознайомлений, від пояснень та підпису відмовився».

При цьому, суд зауважує, що факт відсутності під час перевірки договору із замовником перевезень і документів про оплату транспортних послуг позивачем не спростовано.

З приводу тверджень представника позивача про нездійснення у той час комерційного перевезення слід відмітити, що в силу ч.10 ст.39 Закону №2344-ІІІ при перевезенні пасажирів автобусами для власних потреб водій транспортного засобу повинен мати посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на автобус, список пасажирів, яких перевозять, завірений підписом перевізника та печаткою, інші документи, передбачені законодавством України, однак, таких документів ані державним інспекторам, ані до суду подано не було.

Стосовно посилань на те, що перевірка була здійснена, коли мікроавтобус стояв на зупинці на території автостанції, а не рухався, варто вказати, що згідно з пунктом 14 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших обєктах, що використовуються субєктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.

Під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом (абз.2 п.15 Порядку №1567).

Тому посилання на проведення перевірки документів на стоянці на території автостанції транспортного засобу не суперечить вимогам щодо здійснення рейдової перевірки, встановлених законодавством, та не підтверджує відсутність нерегулярного перевезення пасажирів мікроавтобусом.

Також суд вважає безпідставними посилання позивача на порушення відповідачем норм КпАП України, оскільки у даному випадку притягнення правопорушника до відповідальності здійснювалося не внаслідок наявності в діях фізичної особи - субєкта господарювання ознак адміністративного правопорушення, передбаченого Кодексом України про адміністративні правопорушення, а внаслідок порушення позивачем абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

В силу ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за: надання послуг з перевезень пасажирів без оформлення документів, перелік яких визначений статтею 39 Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Більш того, суд зазначає, що позивачем до матеріалів справи не надано жодного доказу на спростування висновків, викладених в акті перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, перелік яких визначений статтею 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».

З врахуванням вищевикладеного, а також зважаючи на те, що позивач не надав суду жодного доказу порушення його законних прав та інтересів відповідачем щодо проведення перевірки, а така, як було досліджено судом, проведена у відповідності до вимог чинного законодавства, водночас відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо винесення постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, тому суд прийшов до висновку щодо необґрунтованості та безпідставності позовних вимог і вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити повністю.

Відповідно до ч.2 ст.94 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони субєкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, повязані із залученням свідків та проведенням судових експертиз.

Оскільки такі витрати відповідачем не підтверджені, вони на позивача не покладаються.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-72, 86, 87, 94, 143, 158, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до Львівського апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі у відповідності до ч.3 ст.160 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішення за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Сасевич О.М.

Суддя Брильовський Р.М.

Суддя Гулик А.Г.

Повний текст постанови виготовлено 07 грудня 2016 року.