Справа № 814/2597/16
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

05 грудня 2016 р. Справа № 814/2597/16

Суддя Миколаївського окружного адімністративного суду Гордієнко Т. О., розглянувши позовну заяву і додані до неї матеріали

Товариства з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ", вул. Межигірська, 22, м. Київ 71, 04071

доБерезанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, вул. Центральна, 41, смт. Березанка, Березанський район, Миколаївська область, 57401 Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, вул. Робоча, 1, м. Миколаїв, 54015

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачаОСОБА_1, АДРЕСА_1

проскасування постанови від 26.05.2014р. б/н,
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "КЕЙ-КОЛЕКТ" звернувся до суду з позовом до Березанського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про скасування постанови відділу ДВС Березанського районного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 26.05.2014, постанови відділу ДВС Березанського районного управління юстиції про арешт майна боржника № 35662427 від 12.12.2012 року, постанови Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 32518011 від 11.05.2012 року в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову зазначалось, що 27.02.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір за № 0. В забезпечення належного виконання зобов'язання за Кредитним договором 27.02.2007 року укладено Іпотечний договір. За умовами договорів Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за Кредитним договором нерухоме майно - квартиру під номером АДРЕСА_2.

Обтяження згідно Іпотечного договору відступлено ТОВ "Кей-Колект" та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек.

11.06.2012 року АКІБ «УкрСиббанк» відступило ТОВ "Кей-Колект"відповідно до Договору факторингу № 4 свої права вимоги за зобов'язаннями Позивачальника за кредитним договором.

17.07.2016 року позивачу стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором від 27.02.2007 року накладено арешти: постановою відділу ДВС Березанського районного управління юстиції про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження №б/н від 26.05.2014, постановою відділу ДВС Березанського районного управління юстиції про арешт майна боржника № 35662427 від 12.12.2012 року, постановою Заводського відділу ДВС Миколаївського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження № 32518011 від 11.05.2012 року в частині накладення арешту на майно, а саме: квартиру під номером АДРЕСА_2.

На думку позивача, вказані дії державних виконавців порушують права ТОВ «Кей-Колект», оскільки товариство має переважне право на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч. 6 ст. 3 названого Закону у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Статтею 28 Закону України «Про заставу» визначено, що застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

На підставі ст. 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Частиною 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Суд звертає увагу на те, що даний позов про звільнення майна з-під арешту заявлено у зв'язку з наявністю у позивача пріоритетного права звернення стягнення на заставлене майно перед іншими кредиторами. Тобто, предметом позову у цій справі є спір з іншими кредиторами про захист наявного у позивача переважного права звернення стягнення на майно як заставодержателя, щодо якого встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 17 названого Кодексу юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 цього ж Кодексу справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

На підставі ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження»).

Під час вирішення такого спору з'ясуванню підлягають обставини щодо підстав набуття права власності на спірне майно, у зв'язку з чим зазначені вимоги є приватноправовими.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач вибрав для себе такий спосіб захисту, який за змістом унеможливлює визначити та захистити можливе його порушене право.

Аналізуючи наведені вище норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що дану справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки, виходячи з заявлених позовних вимог, захист прав та інтересів позивача підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Заявник не позбавлений права звернутись до господарського суду за нормами ГПК України для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

У разі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Враховуючи викладене, керуючись п.1 ч.1 ст.109 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

У Х В А Л И В:

1. Відмовити у відкритті провадження у адміністративній справі.

2. Ухвалу про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі надіслати позивачу невідкладно разом із позовною заявою ті усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили після закінчення 5-денного строку з дня проголошення /отримання копії ухвали, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили ухвали за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 цього Кодексу, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали в порядку, передбаченому ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т. О. Гордієнко