Справа № 826/27198/15
Суддя: Арсірій Р.О.
Дата ухвалення: 2016-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

08 грудня 2016 року письмове провадження № 826/27198/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Арсірія Р.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмедіалаб"

до Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві,

про скасування податкових повідомлень-рішень

Позивач - ТОВ "Укрмедіалаб" звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 06.08.2015 року № ; № .

Позовні вимоги мотивовані тим, що на думку позивача, відповідачем порушуючи норми податкового законодавства України було прийнято протиправні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу було донараховано податкове зобов'язання з податку на додану вартість та податку на прибуток.

Позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято відповідачем на підставі необґрунтованих висновків про неправомірне заниження суми податку на додану вартість у 2014р. та заниження суми податку на прибуток по операціям, що підлягали оподаткуванню, оскільки, в ході проведення перевірки податковим органом не перевірено та не проаналізовано жодного первинного документу.

Вказує, що Позивачем правомірно сформований податковий кредит та визначено податок на прибуток на підставі достовірних даних, що були перевірені та підтверджені в процесі реєстрації податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.

Відповідно отримавши зареєстровану податкову накладу від постачальника, Позивач правомірно сформував на підставі даних такої податкової накладної податковий кредит, презюмуючи, що достовірність даних зазначених в податковій накладній була перевірена та підтверджена податковим органом під час реєстрації.

Наголошує, що контролюючим органом для підтвердження реальності спірних операцій зустрічна звірка не проводилася, експертиза документів про недійсність підписів контрагента позивача не проводилась, заходи щодо встановлення товару, його ідентифікація, походження, імпортера не вживалися. Позивач повідомив, що 3 місяці займався пошуком контрагента ТОВ «Амарант Груп», який поставив спірний товар, виконавши роботу податкового органу, для спростування доводів контролюючого органу щодо безтоварності спірних господарських операцій.

Також повідомив, що Компанія з якою Позивач мав господарські відносини на момент здійснення поставок товару була належним чином зареєстрованою юридичною особою, відповідно до даних Інформаційно-ресурсний центр», що відображає інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про юридичних осіб, станом на час розгляду справи дана юридична особа перебуває на обліку у ДПІ в Оболонському районі м. Києва.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вважаючи свої рішення законними та обґрунтованими, прийнятими за результатами перевірки позивача.

Також надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що надані податкові накладні оформлені з порушеннями, а саме підписані невідомою особою та в порушення п. 198.3, п. 198.6 ст.198 ПКУ не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням послуг, не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями. У зв'язку із чим просив у задоволенні позову відмовити повністю.

У судовому засіданні 31.03.2016 року суд за сумісним клопотанням представників сторін суд перейшов до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі наявних матеріалів справи.

За результатами розгляду документів і матеріалів поданих сторонами, пояснень їхніх представників, Окружний адміністративний суд м. Києва, встановив:

ТОВ "Укрмедіалаб" зареєстровано Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві 13.01.2011 року. Взято на податковий облік в органах державної податкової служби 13.01.2011 за № 190025, перебуває на обліку в ДПІ в Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

Основний вид діяльності - 46.46 оптова торгівля фармацевтичними товарами .

Як вбачається з матеріалів справи, Державною податковою інспекцією в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві на підставі п.п. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI та відповідно до наказу Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві від 06.07.2015 року № 1201, та на виконання постанови старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.06.2015 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні взаємовідносин з ТОВ "Амарант Груп" за період діяльності з о1.04.2013 по теперішній час, за результатами якої складено Акт від 23 липня 2015 року № 431/1/26-50-22-03/37413630 (далі - Акт перевірки від 23 липня 2015 року № 431/1/26-50-22-03/37413630).

За результатами перевірки, на думку податкового органу, було встановлено порушення позивачем вимог:

п. 138.2, п. 138.4 ст.138, п.п.139.1.9 п. 139.1. ст.139 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2014 рік на загальну суму 23 165,00 гривень;

п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.6 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду (р. 25 Декларації з ПДВ) на загальну суму 182 063,00 грн., в т.ч. по періодам: червень 2014 року на суму 168 990,00грн., липень 2014 року на суму 5 995,00 грн., серпень 2014 року на суму 7 078,00 гривень.

Таких висновків податковий орган дійшов з огляду на те, що контрагент позивача ТОВ «Амарант Груп», здійснював господарську діяльність, спрямовану на отримання контрагентами податкової вигоди в результаті документального фіксування господарських операцій без їх фактичного здійснення.

Відповідач в акті перевірки та у запереченнях на позов посилається на протокол допиту свідка ОСОБА_1, який є директором, засновником та головним бухгалтером ТОВ «Амарант Груп», в яких зазначено що він не має відношення до ведення фінансово-господарської діяльності ТОВ «Амарант Груп».

З огляду на це, відповідач в акті перевірки вказує на неможливість здійснення фінансово-господарських операцій між ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" з ТОВ «Амарант Груп» щодо надання послуг. Також зазначає, що неможливо встановити факту придбання товару (робіт, послуг) між підприємствами, а тому первинні бухгалтерські документи підприємства ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" надані до перевірки не можуть бути прийняті до уваги.

На підставі Акту перевірки від 23 липня 2015 року № 431/1/26-50-22-03/37413630 ДПІ у Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві винесено податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06 серпня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість за основним платежем на 182 063,00 грн., визначені штрафні (фінансові) санкції: 45 515,75 грн.

Також прийнято податкове повідомлення-рішення форми «Р» від 06 серпня 2015 року № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток за основним платежем на 23 165,00 грн., визначені штрафні (фінансові) санкції: 5 791,25 грн.

Не погодившись із висновками акту перевірки та винесеними податковими повідомленнями-рішеннями позивач скористався правом адміністративного узгодження спірних податкових повідомлень рішень, відповідно до приписів ст. 56 ПК України, за результатами якого податкові повідомлення рішення залишено без змін, а скарги без задоволення.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні (ч.1 ст. 86 КАС України).

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи за 2014 рік ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» задекларовано доходи, що враховуються при визначенні об'єкту оподаткування у загальній сумі 8 410 895,00 грн. та витрати, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткував загальній сумі 7 950 957,00 гривень.

Перевіркою повноти визначення витрат, встановлено їх завищення на суму 128 696,00 грн., внаслідок взаємовідносин ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» з ТОВ «Амарант Груп».

Перевіркою повноти визначення податку на прибуток за 2014 рік встановлено заниження податку на прибуток за 2014 рік в сумі 23 165 грн. в результаті допущених порушень податкового законодавства, які відображено в п. 3.1.2 акта перевірки.

За період з 01.06.2014 по 31.08.2014 ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість в загальній сумі 317 578,00 грн.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту, встановлено його заниження на загальну суму 182 063,32 грн.

Судом встановлено, що у спірний період між ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» (Покупець) та ТОВ «Амарант Груп» (Постачальник) укладено Договір поставки від 04.06.2014 року №106. За умовами даного Договору Постачальник зобов'язується поставляти і передавати у власність, а Покупець сплачує на умовах та в порядку, визначених Договором, за вироби медичного призначення (далі - Товар) партіями за цінами, які зазначені у рахунку-фактурі та видаткових накладних, що є невід'ємною частиною договору.

Датою поставки є дата отримання Покупцем товару згідно з видатковими накладними підписаними сторонами, що є невід'ємною частиною. Поставка товару здійснюється Покупцем та за його рахунок. Договір діє до 31.12.2014 року та може бути продовженим.

На підтвердження виконання зазначеного договору позивачем до матеріалів справи надано копії замовлень до договору поставки, копії рахунків на оплату; видаткових накладних; податкових накладних, витягу з Єдиного реєстру податкових накладних щодо реєстрації всіх податкових накладних в ЄРПН; квитанцій щодо реєстрації податкових накладних в ЄРПН; копії сертифікатів аналізу і якості виробів медичного призначення для мікробіологічної діагностики.

ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» включено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Амарант Груп» за складеними податковими накладними, які було виписано на суму 1 092 380,00 грн., в т.ч. ПДВ - 182 063,30 грн.

Суми податку на додану вартість по податковим накладним включені до податкового кредиту у відповідних періодах та відображені у Додатках №5 «Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів» до податкових декларацій з ПДВ. Також позивачем надано копії Оборотно-сальдової відомості по рахунку №631 за червень-вересень 2014 року та по рахунку №281 за червень-вересень 2014 що свідчать про відображення ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" у власному бухгалтерському обліку господарських відносин з ТОВ «Амарант-Груп».

Повна оплата вартості поставлених товарів підтверджується платіжними дорученнями, про що зазначено в акті перевірки.

На підтвердження реальності транспортування з м. Дніпропетровська до м. Києва виробів медичного призначення для мікробіологічної діагностики, що придбавались ТОВ «НВФ Укрмедіалаб" у ТОВ "Амарант-Груп" позивачем надано копії договору поставки автомобіля № РЮ-134223 від 29.05.2014 ТОВ "Кий Авто Холдинг"; акту передачі-прийому автомобіля від 06.06.2014 року ТОВ "Кий Авто Холдинг"; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 ТОВ "НВФ Укрмедіалаб"; наказу Про внесення змін до штатного розпису №7 від 10.06.2014 року ТОВ "НВФ Укрмедіалаб"; штатного розпису від 10.06.2014 року ТОВ "НВФ Укрмедіалаб"; Наказу Про прийняття на роботу №5 від 10.06.2014 року ТОВ "НВФ Укрмедіалаб"; Посвідчення водія НОМЕР_1 ОСОБА_3; наказів Про відрядження; подорожних листів; актів списання дизпалива, копія книги обліку довіреностей ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" за 2014 рік.

Для підтвердження подальшої реалізації покупцям виробів медичного призначення придбаних у постачальника товарів до матеріалів справи позивачем надано копії Договорів поставок та Додатків до Договорів; видаткових накладних та Довіреностей на отримання товару; податкових накладних; розрахунків коригувань кількісних і вартісних показників до податкових накладних та Реєстрів виданих та отриманих Податкових накладних; квитанцій щодо реєстрації Податкових накладних в ЄРПН; щодо підтвердження оплати підприємствами покупцями виробів медичного призначення для мікробіологічної діагностики на ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" - копії платіжних доручень, Оборотно-сальдові відомості по рахунку №361 за червень-вересень 2014 року ТОВ "НВФ Укрмедіалаб".;

Для підтвердження реальності транспортування виробів медичного призначення для мікробіологічної діагностики від ТОВ "НВФ Укрмедіалаб" до підприємств покупців позивачем надано копію наказу про відрядження, подорожнього листа, договору перевезення вантажів автомобільним транспортом, актів виконаних робіт.

Отже, фактичні обставини об'єктивно засвідчують правомірність формування позивачем податкового кредиту та віднесення відповідних сум до складу витрат, відповідно до первинних бухгалтерських документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

Як встановлено під час розгляду справи відповідачем інформація щодо контрагента позивача не перевірялося, документи щодо спірних договірних відносин не досліджувалися, використано лише відомості про порушення кримінальної справи відносно ряду юридичних осіб.

Під час розгляду справи відповідач копії протоколу допиту свідка ОСОБА_1, який є директором ТОВ «Амарант Груп», не надав.

Однак, суд вважає, що протокол допиту свідка, на який посилається податковий орган, не є належним доказом у даній справі. Так, відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України, обов'язковими для адміністративного суду є лише вирок суду у кримінальному провадженні, та виключно в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В той же час, відповідачем не надано вироку суду у кримінальному провадженні №0000021 в якості доказу, наявність такого вироку не встановлено також судом.

Крім того, суд зазначає, що матеріали досудового розслідування не можуть бути виключними доказами вини у вчиненні злочину, оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили, як це передбачено частиною другою статті 94 Кримінально-процесуального кодексу України.

Згідно частини 4 статті 95 Кримінально-процесуального кодексу України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Відповідач не вправі обґрунтовувати свої твердження показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. При цьому, статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Відповідно до ч.1 ст. 369 КПК України, судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Згідно із положеннями ч.4 ст.72 КАС України, лише вирок суду у кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративний проступок, які набрали законної сили, є обов'язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

Так, в ухвалі ВАСУ від 30 жовтня 2013 р. у справі № К/9991/72665/12 вказано, що «..протоколи допиту свідків не є допустимими доказами в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України», а тому дана обставина судами обґрунтовано не взята до уваги як доказ порушення позивачем податкового законодавства.

Вищий адміністративний суд України зазначає, що результати оперативно-розшукових заходів в рамках кримінальної справи є не доказами, а лише відомостями про джерело тих фактів, які можуть стати доказами у податковому спорі після їх закріплення належним процесуальним шляхом. А відтак, отримана у ході досудового слідства по кримінальній справі інформація, на яку посилається податковий орган, на обґрунтування своїх доводів про недобросовісність учасників спірних правочинів, не може слугувати належним підтвердженням фактів, зафіксованих в акті перевірки (Ухвала ВАСУ від 27.07.2015 року по справі № 821/2809/13-а (№ в ЄДРСРУ 47869989).

Згідно листа № 18 від 19 лютого 2016 року директор ТОВ «Амарант Груп» ОСОБА_1 повідомив позивача, що ТОВ «Амарант Груп» добровільно, своєчасно та у встановленому законом порядку здійснювало нарахування і сплату податків та зборів обов'язкових платежів, передбачених чинним законодавством України, своєчасно за певний період надавав до контролюючих державних органів податкову інформацію, обов'язкову звітність відносно своєї господарської діяльності тощо.

В свою чергу ТОВ «Амарант Груп» придбавало товари у період з травня 2014 року по вересень 2014 року у ПП «Глансфарма» згідно з Договором №17 від 05.05.2014р., який потім був відвантажений ТОВ «НВФ Укрмедіалаб», згідно з Договором №106 від 04.06.2014 року. Товари, які надійшли на підприємство, були оприбутковані на підставі бухгалтерських документів, які засвідчують факт отримання, а також формування сум податкового кредиту.

Враховуючи викладене вище, підприємство ТОВ «Амарант Груп» підтвердило факт реальності вчинення фінансово-господарських операцій між ТОВ «Амарант Груп» та ТОВ «НВФ Укрмедіалаб», та надано до матеріалів справи копії підтверджуючої документації за період травень-серпень 2014 року, а саме: Акт звіряння взаємних розрахунків між сторонами, згідно якого станом на 05.09.2014 року заборгованість між сторонами відсутня, податкові декларації з податку на додану вартість, Розшифровки податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів (Додаток 5), Договір поставки №17 від 05.05.2014р. з ПП «Глансфарма».

Крім цього судом допитано в якості свідка директора ПП "Глансфарма" ОСОБА_4, який повідомив суд, що спірні поставки товару до ТОВ «Амарант Груп» у 2014 році дійсно відбувалися, укладені договори з вказаним товариством ПП "Глансфарма" виконано в повному обсязі. На підтвердження товарності укладених угод директор ПП "Глансфарма" ОСОБА_4, надав суду копії договору поставки від 05.05.2014 року №17, вантажно-митні декларації, що свідчать про поставку спірного товару; копію свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи та наказу про прийняття на посаду директора підприємства.

Таким чином суд вважає, що перелічені вище первинні документи по контрагенту містять усі необхідні реквізити, необхідні для надання їм юридичної сили, доказовості та містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяги вищевказаних господарських операцій.

Доказів, які б вказували на недійсність чи підробку первинних документів або їх невідповідність нормативно-правовим актам відповідачем в акті перевірки не вказано, під час розгляду справи на вимогу суду не надано.

Податковим органом під час розгляду справи не надано доказів про допущення контрагентом порушення податкового законодавства, чи його неправомірну діяльність, доказів умисного ухилення від сплати податків.

Статус позивача та його контрагента, як платників податку на додану вартість, підтверджено відповідними документами (том 1).

Акт перевірки не містить жодних посилань на те, що установчі документи, свідоцтво про державну реєстрацію та свідоцтво платника податку на додану вартість контрагента позивача було скасовано чи визнано недійсним за рішенням суду, як на дату укладання чи виконання договору так і на дату складання податкових накладних.

Таким чином, на момент здійснення господарських операцій та видання податкових накладних, позивач та його контрагент були платниками податку на додану вартість, які зареєстровані відповідно до положень статті 183 Податкового кодексу України.

Відповідач відомості про зняття з реєстрації ТОВ «Амарант Груп» у м. Дніпропетровську та облік даного підприємства в Оболонській ДПІ ГУ ДФС у м. Києві не перевіряв.

Судом встановлено, що дане підприємство зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб підприємців, та станом на час розгляду справи перебуває на обліку в Оболонській ДПІ ГУ ДФС у м. Києві.

Фактичний рух активів та зміни у власному капіталі, зобов'язаннях платника податків у зв'язку із господарськими операціями із вказаним контрагентом мали місце, що підтверджується відповідними документами. Суми витрат підприємства та податкового кредиту позивачем сформовано на підставі належним чином оформлених видаткових та податкових накладних.

Відповідно до постанови Верховного Суду України від 29.04.2015 №3-77гс15 належним чином оформлена видаткова накладна засвідчує встановлений факт здійснення господарської операції та договірних відносин.

Відповідач не навів в акті перевірки жодних доказів того, що контрагент позивача не звітував до податкового органу, не відображав результати господарських операцій з позивачем та не сплатив до бюджету обов'язкових платежів.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на основі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податку та відповідності їх дійсному економічному змісту.

Матеріали справи в повному обсязі містять первинні документи податкового та бухгалтерського обліку, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом. Таким чином, висновки податкового органу про порушення платником податку податкового законодавства в частині неправомірного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу витрат за перевіряємий період мають характер припущення та не обґрунтовані.

Право платника податку на податковий кредит відповідно до ст. ст. 198, 201 Податкового кодексу України пов'язано з виникненням визначеної законом події та наявністю належним чином оформленого документа, який засвідчує суму сплаченого (нарахованого) податку на додану вартість по дійсній операції, пов'язаній з господарською діяльністю платника податку.

Тобто, за змістом положень Податкового кодексу України наявність господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг), призначених для використання у власній господарській діяльності платника податків, є визначальною умовою для виникнення у платника податку права на формування податкового кредиту, за наявності необхідних підтверджувальних документів первинного бухгалтерського обліку.

Податкові зобов'язання були визначені позивачеві у зв'язку з формуванням податкового кредиту за рахунок сум податку, сплачених контрагенту в складі вартості придбаних товарів та послуг.

На думку відповідача, послуги фактично не надавались, товари не постачались. Водночас, відповідач не ставив під сумнів правильність здійснення позивачем математичного розрахунку витрат та податкового кредиту за первинними документами податкового та бухгалтерського обліку.

Разом з тим, такі доводи відповідача не доведені належними доказами, адже відповідно до частини 4 статті 70 КАС України, обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Європейський суд та національне законодавство чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Листом Вищого адміністративного суду України від 2 червня 2011 року №742/11/13-11 визначено, що оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку. Не є обов'язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов'язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку. При цьому відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення його контрагентом вимог податкового законодавства та невідображення в податковому обліку операцій з поставки товару позивачеві, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання позивачем податкової вигоди відповідач в акті перевірки не навів, під час розгляду справи не надав.

Факт надання контрагентом товарів обумовлених договором підтверджується документально, господарські операції належним чином відображені у бухгалтерському і податковому обліку позивача та його податковій звітності, а право на включення до податкового кредиту суми податку на додану вартість, сплаченої у складі вартості придбаних товарів і послуг посвідчується належним чином оформленими податковими накладними.

Придбання товарів (виробів медичного призначення для мікробіологічної діагностики протикрадійне обладнання) в контексті з основним видом діяльності позивача - оптова та роздрібна торгівля фармацевтичними товарами; оптова торгівля медичною технікою, включаючи інструменти - прямо вказує на наявність ділової мети у позивача та використання придбаних відповідно до умов договорів товарів у власній господарській діяльності.

За таких обставин суд вважає, що вищевказаний Договір носив реальний характер.

Суми податку на додану вартість які були сплачені згідно вищевказаного Договору позивачем за вказаними податковими накладними включено позивачем до податкового кредиту.

Згідно ст. п. 138.2, п. 138.4 ст.138 Податкового кодексу України ( вредакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім нерозподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПК України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає зокрема у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст.198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 ст. 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов'язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов'язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім'я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Як вбачається з матеріалів справи, контрагент позивача був зареєстрований як платник податку на додану вартість та мав право видавати податкові накладні під час господарських відносин з позивачем.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», податкова звітність ґрунтується на даних бухгалтерського обліку, що ведеться підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, що містять відомості про господарські операції та підтверджують їх здійснення.

Крім цього задовольняючи позовні вимоги суд виходить з того, що Законом України №71-VIII від 28.12.2014р. «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», контролюючі органи у 2015 і 2016 роках можуть здійснювати перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 млн. грн. за попередній календарний рік виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб'єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Як встановлено під час розгляду справи та вбачається з наказу відповідача від 05.07.2015 року № 1201 перевірка підприємства ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» проведена на підставі п. 78.1.11 ст. 78 Податкового кодексу України.

Підставою для проведення перевірки визначено постанову старшого слідчого з ОВС СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 18.06.2015 року підполковника податкової міліції ОСОБА_6

Однак, під час розгляду справи, відповідач на вимогу суду не надав відповідної постанови слідчого про призначення податкової перевірки ТОВ «НВФ Укрмедіалаб».

Документальна позапланова перевірка здійснюється за наявності обставин, зокрема отримано судове рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону (пп. 78.1.11 п. 78.1 ст. 78 ПК України).

Отже, нормами ПК України встановлені умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових. Лише їх дотримання може бути належною підставою для проведення перевірки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідачем безпідставно проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «НВФ Укрмедіалаб». Доводи про наявність постанови слідчого, суд до уваги не приймає, оскільки її копію до матеріалів справи не додано, номеру кримінального провадження не вказано, та ст. 78 Податкового кодексу України не містить такої підстави для проведення позапланової перевірки підприємства як порушення кримінальної справи проти контрагента.

Під час розгляду даної справи податковим органом не доведено фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не представлені належні та допустимі докази в розумінні ст. 70 КАС України для підтвердження правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вказане, висновки податкового органу про заниження ТОВ «НВФ Укрмедіалаб» податку на прибуток за 2014 рік на загальну суму 23 165,00 грн. та заниження суми ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет за підсумками поточного звітного періоду на загальну суму 182 06,00 гривень, є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення №, № від 06.08.2015 р.., є таким, що винесено протиправно та підлягають скасуванню.

Згідно з ч.3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Під час розгляду даної справи податковим органом не доведено фіктивність господарських операцій між позивачем та його контрагентом та не представлені належні та допустимі докази в розумінні ст. 70 КАС України для підтвердження правомірності прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, (далі - Конвенція) проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Надаючи тлумачення цієї норми міжнародного права в рішенні від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції передбачає, що будь-яке втручання органу влади у мирне володіння майном повинно бути «законним»: у пункті 2 встановлено, що держави мають право контролювати використання майна шляхом введення «законів». Крім того, принцип верховенства права - одна з підвалин демократичного суспільства - закріплений в усіх статтях Конвенції. Питання, чи було досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Ухвала ВАС України від 30.06.2016 р. у справі №810/1860/14, при цьому, «майном», що було предметом розгляду справи, є сума податку на додану вартість, що підлягає відшкодуванню платнику з бюджету.

Таким чином, сукупність вищенаведених встановлених обставин підтверджено документально, що дає суду підстави визнати позовні вимоги обґрунтованими, доведеними матеріалами справи, і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 122, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов Товариства з обмежено відповідальністю "Укрмедіалаб" задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві № від 06.08.2015 р.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві № від 06.08.2015 р.

Судові витрати в сумі 3 848.03 грн. присудити на користь Товариства з обмежено відповідальністю "Укрмедіалаб" за рахунок Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ Державної казначейської служби України виконання постанови суду в частині стягнення судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Голосіївському районі Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві.

Постанова набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя Р.О. Арсірій