Справа № 826/6763/15
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

30 листопада 2016 року № 826/6763/15

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі головуючого судді Качура І.А., суддів Данилишина В.М., Келеберди В.І. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства доходів і зборів України про визнання неправильним формулювання причини звільнення, зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1) з позовом до Міністерства доходів і зборів України (надалі також - відповідач), який з урахуванням заяв про зміну та зменшення позовних вимог просить суд:

- визнати неправильними формулювання причини звільнення, вказану у наказі Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о: «з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», а саме на підставі п. 72 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч. З ст.4 ЗУ «Про очищення влади», доповідна записка від 13.03.2015р. №594/99-99-04-01-02-18»; та дату звільнення « 16.03.2015 року»;

- змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в АР Крим, визначену в Наказі Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о, вказавши замість формулювання: «звільнення з посади з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», а саме на підставі п. 72 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про очищення влади», доповідна записка від 13.03.2015р. №594/99-99-04-01-02-18» формулювання: «звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України у зв'язку з вступом на навчання до Національній академії державного управління при Президентові України»;

- змінити дату прийняття наказу Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о з « 16.03.2015 року» на « 29.08.2014 року».

- поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в АР Крим.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачами при винесені оскаржуваного наказу неправильно сформульовано причини звільнення, а відтак наявні підстави для зміни підстав та дати оскаржуваного наказу .

Відповідач проти задоволення позову заперечував з огляду на необґрунтованість позовних вимог, а тому просив відмовити повністю у задоволені позову.

На підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19.10.2016 року суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку про наступне.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України надані сторонами докази та пояснення, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва суд прийшов до висновку про наступне.

Фактичні обставини справи свідчать, що ОСОБА_1 починаючи з 19.02.2001 року проходив державну службу в податкових органах України (Наказ про призначення від 16.02.2001 №48-О).

Наказом Міністерства доходів і зборів України від 04.06.2013 року №1127-о позивач у порядку переведення призначений на посаду першого заступника начальника Головного управління Міндоходів в АР Крим.

16.03.2015 року Міністерством доходів та зборів України в особі Голови комісії з реорганізації Міністерства доходів і зборів ОСОБА_2 щодо позивача прийнятий Наказ №178-о «Про звільнення ОСОБА_1» з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в АР Крим на підставі п. 72 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч.З ст.4 ЗУ «Про очищення влади», доповідна записка від 13.03.2015р. №594/99-99-04-01-02-18.

При цьому, 30 травня 2014 року між позивачем та Міністерством доходів і зборів України в особі Першого заступника Міністра ОСОБА_2 укладений Договір - направлення на навчання за денною формою до Національної академії державного управління при Президентові України від 30.05.2014р. №25, згідно якого позивач здобуває підготовку магістра за спеціальністю «державне управління» галузі знань «державне управління».

Орган (установа) згідно п. 1 даного Договору серед іншого зобов'язується зарахувати на період навчання в Академії до кадрового резерву, надати випускникові після закінчення навчання в Академії посаду, на якій він перебуває в кадровому резерві згідно з договором - направленням тощо.

Дія даного Договору визначена сторонами з дня його підписання по 01.04.2021р., тобто вказаний договір на теперішній час є чинним.

Судом встановлено, що в результаті успішної здачі вступних іспитів та проходження конкурсного відбору Рішенням приймальної комісії (Наказ від « 08» липня 2014р. №396-к), позивач з 1 вересня 2014 року зарахований слухачем першого року навчання денної форми Інституту державної служби та місцевого самоврядування Національної академії державного управління при Президентові України за державним замовленням.

Згідно Довідки, виданої Національною академією державного управління при Президентові України від 25.01.2016р. №27, позивач навчався в Академії, на II курсі денної форми навчання за освітньо-професійною програмою підготовки магістрів за спеціальністю «Державне управління у сфері освіти» з терміном навчання з 01 вересня 2014 року по 28 лютого 2016 року.

Порядок зарахування, проходження навчання, відрахування з Академії встановлений Положенням про прийом слухачів до Національної академії державного управління при Президентові України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 квітня 2013 р. №255 (надалі - Положення №255).

У відповідності до абз. 3 п. 1 Положення №255 організація навчання слухачів у Національній академії здійснюється за державним замовленням і договорами між Національною академією та замовниками на умовах, що визначаються такими договорами.

П. 17 Положення №255 передбачено, що за результатами вступних екзаменів приймальна комісія ухвалює рішення про зарахування вступників до Національної академії, яке затверджується наказом її президента.

Згідно з п.20 Положення №255 відомості про слухачів, зарахованих на навчання до Національної академії за державним замовленням, надсилаються Національною академією до Нацдержслужби та органів, установ, які направили або рекомендували їх на навчання.

Відповідно до абз. 1 п. 21 Положення №255 у разі зарахування на навчання за денною формою працівник органу, установи на період навчання у Академії звільняється із займаної посади згідно із статтею 38 Кодексу законів про працю України у зв'язку із вступом до Національної академії.

П. 23 Положення №255 встановлено, що особи, прийняті на навчання за денною формою за державним замовленням, зараховуються на період навчання органами, установами до кадрового резерву на посади, що визначені договорами-направленнями.

Слухачам, які на момент зарахування на навчання до Національної академії за денною формою за державним замовленням перебували на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування, виплачується стипендія у розмірі середньої заробітної плати за останнім місцем роботи, але не більш як 1,5 максимального посадового окладу провідного спеціаліста міністерства, встановленого законодавством (абз.1 п.24 Положення №255).

Згідно з п.27 Положення №255 слухачі після завершення навчання відраховуються з Національної академії наказом президента Національної академії.

Пункт 28 Положення встановлює випадки дострокового відрахування слухачів з Академії, яке здійснюється:

за власним бажанням (зазначене відрахування слухачів у разі навчання за державним замовленням здійснюється за згодою органу, установи, які направили або рекомендували їх на навчання);

за станом здоров'я на підставі медичного висновку;

за невиконання всіх видів робіт, передбачених програмою підготовки або за грубе порушення правил внутрішнього розпорядку. Такі слухачі відраховуються з Національної академії без права на поновлення;

якщо слухачі зараховані на навчання і без поважних причин не приступили до занять протягом 10 календарних днів після їх початку;

якщо слухачі навчаються за державним замовленням за вечірньою, заочною (заочно-дистанційною) формою та припинили перебування на державній службі або службі в органах місцевого самоврядування (крім випадків, коли звільнення проводилося відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України).

У разі дострокового відрахування слухачів, які зараховані на навчання за державним замовленням і без поважних причин не приступили до занять протягом 10 календарних днів після їх початку, проводиться протягом 10 наступних календарних днів додаткове зарахування слухачів. На звільнені місця за рішенням приймальної комісії зараховуються особи, які склали вступні екзамени, але не пройшли за конкурсом.

Національна академія повідомляє Нацдержслужбі та органові, установі, які направили або рекомендували слухача на навчання, про його дострокове відрахування.

Так, станом на моменту винесення оскаржуваного наказу Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о: «з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» позивач проходив навчання в Академії та не був відрахований з будь-яких наведених вище підстав.

Крім того, в матеріалах адміністративної справи наявні копії трудової книжки позивача, згідно з записом № 29 від 29.08.2014 року ОСОБА_1: «Звільнено з займаної посади за власним бажання згідно статті 38 КЗпП України у зв'язку з вступом на навчання до Національної академії державного управління при Президентові України» та №30 від 01.09.2014 року «Зараховано слухачем Національної академії державного управління при Президентові України».

Відтак, судом встановлено факт зарахування та проходження ОСОБА_1, у період з 01 вересня 2014 року та на момент прийняття оскаржуваного наказу про звільнення, навчання у Національній академії державного управління при Президентові України, що не було спростовано сторонами та учасниками судового процесу.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи, крім того наведені обставини повністю досліджені Київським окружним адміністративним судом та не підлягають доказуванню, позаяк встановлені у судовому рішенні, що набрало законної сили, а саме в постанові Київського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року у справі №810/5662/15, що прийнята за результатами розгляду адміністративного ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з заробітної плати за період роботи на посаді першого заступника начальника ГУ Міндоходів в АР Крим.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 11 положення про Міністерство доходів і зборів України затвердженого Указом Президента України від 18 березня 2013 року № 141/2013 Міністр як керівник Міністерства призначає на посади за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій та звільняє з посад керівників територіальних органів Міндоходів України, призначає на посади та звільняє з посад заступників керівників територіальних органів Міністерства.

Трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини регулюється Кодексом законів про працю України.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Працівникам, що стають на роботу вперше, трудова книжка оформляється не пізніше п'яти днів після прийняття на роботу.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідно до п. 2.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58 до трудової книжки вносяться:

- відомості про працівника: прізвище, ім'я та по батькові, дата народження;

- відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення;

- відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України;

- відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв'язку з цим винагороди.

Пунктом 2.3 Інструкції передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно п. 2.4 вказаної Інструкції усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Аналіз вказаних вище норм чинного законодавства свідчить про те, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним органу письмово за два тижні. Останній в свою чергу в день звільнення зобов'язаний видати працівникові належно оформлену трудову книжку з відповідними відомостями про звільнення з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.

Згідно статті 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача, останнього було звільнено з посади першого заступника начальника ГУ Міндоходів в АР Крим 29.08.2014 року за власним бажанням (ст. 38 Кодексу законів про працю України), відтак на момент видання наказу Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о: «з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», а саме на підставі п. 72 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч. З ст.4 ЗУ «Про очищення влади», ОСОБА_1 фактично припинив проходження державної служби на посаді старшого заступника начальника ГУ Міндоходів в АР Крим, а відтак не підлягає звільненню з підстав визначених наказом №178-о від 16.03.2015 року.

Крім того, суд звертає увагу, що стаття 6 КАС України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що спосіб захисту, застосований судом у судовому рішенні, має призводити до поновлення права особи.

Крім того, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов'язаний надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

З урахуванням наведеного в сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем обрано спосіб захисту свого права, що не відповідає способам, визначеним чинним законодавством, а відтак заявлені позивачем позовні вимоги слід задовольнити частково.

Таким чином, на підставі ч. 2 статті 11 КАС України, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, з метою повного захисту прав та інтересів позивача, шляхом визнання протиправним та скасування наказу Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о: «з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади», а саме на підставі п. 72 ч.1 ст. 36 КЗпП України, ч. З ст.4 ЗУ «Про очищення влади», доповідна записка від 13.03.2015р. №594/99-99-04-01-02-18».

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст.9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу

Частиною 2 статті 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 69-71, 128, 160-165, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства доходів та зборів України «Про звільнення ОСОБА_1» від 16.03.2015р. № 178-о.

3. У задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Головуючий Суддя І.А. Качур

Судді В.І. Келеберда

В.М. Данилишин