Справа № 812/1369/16
Суддя: Шишов Олег Олексійович
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

.

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2016 року справа №812/1369/16

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача ОСОБА_1, суддів Сіваченка І.В.,Чебанова О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Лисичанської міської ради Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі № 812/1369/16 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Лисичанської міської ради Луганської області до Лисичанського комунального підприємства "Бюро технічної інвентаризації" про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності,-

ВСТАНОВИВ:

Лисичанська міська рада Луганської області (далі позивач,апелянт) звернулась до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації (далі відповідач), в якому позивач просить скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації в частині державної реєстрації права власності Лисичанського спеціалізованого підприємства Лисичанськтепломережа на будівлю КЕТБ-2к, розташованої за адресою: м.Лисичанськ, вул.Автомобілістів, 40-б, та визнати недійсним свідоцтво про право власності від 19.07.2005 року (серія САА №368393) в частині запису щодо ЛСП Лисичанськтепломережа.

Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 року було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Лисичанської міської ради Луганської області до Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації про скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право звернутися з даним позовом до Лисичанського місцевого суду Луганської області в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи та виніс ухвалу з порушенням процесуального права. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати, як таку яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та прийняти нове рішення.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилається на те, що позов повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства, оскільки до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Особи, які беруть участь у справі, до судового засідання не зявились, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, у звязку з чим у відповідності до вимог ст. 197 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Лисичанська міська рада Луганської області звернулась з позовом до Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації в якому позивач просить скасувати рішення державного реєстратора ОСОБА_2 Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації в частині державної реєстрації права власності Лисичанського спеціалізованого підприємства Лисичанськтепломережа на будівлю КЕТБ-2к, розташованої за адресою: м.Лисичанськ, вул.Автомобілістів, 40-б, та визнати недійсним свідоцтво про право власності від 19.07.2005 року (серія САА №368393) в частині запису щодо ЛСП Лисичанськтепломережа, внаслідок неправомірних дій державного реєстратора.

28.07.2005 державним реєстратором ОСОБА_2 проведено реєстрацію права власності Лисичанської міської ради та Лисичанського спеціалізованого підприємства Лисичанськтепломережа на будівлю КЕТБ-2к, розташовану за адресою: м.Лисичанськ, вул.Автомобілістів, 40-б, про що надано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28.07.2005 №7905033.

Згідно письмових пояснень Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації від 29.08.2016 №247, при реєстрації права власності на вищевказану будівлю реєстратором помилково було зазначено як власника Лисичанське спеціалізоване підприємство Лисичанськтепломережа, оскільке дане підприємство є лише балансоутримувачем, власником є Лисичанська міська рада.

Колегія суддів звертає увагу, що, у даному позові позивач просить скасувати рішення Лисичанського комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації, яким було у графі «власники», помилково зазначено Лисичанське спеціалізоване підприємство Лисичанськтепломережа.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

З позовної заяви вбачається, що зміст позовних вимог полягає в оскарженні дій державного реєстратора, внаслідок яких безпідставно був змінений власник нерухомого майна.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон № 1952-IV) зазначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 9 зазначеного Закону зобов'язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Згідно з частиною 2 статті 18 Закону № 1952-IV перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Кабінет Міністрів України затвердив Порядок реєстрації, який визначає процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав (Постанова КМ від 25 грудня 2015 № 1127).

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що БТІ в даному випадку є органом, який здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, реєстрація відбувається на підставі певного Порядку, тому в розумінні п.7 ч.1 ст.3 КАС України БТІ є субєктом владних повноважень.

Колегія суддів звертає увагу, що спір щодо правомірності реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за Лисичанським спеціалізованим підприємством Лисичанськтепломережа виник, як зазначає позивач, внаслідок неправомірних дій державного реєстратора.

Тобто, в даному випадку відсутній спір про цивільне право щодо нерухомого майна.

При таких обставинах посилання суду першої інстанції, що по даній справі виник спір про цивільне право, внаслідок чого ця справа повинна вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, є безпідставним.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій, а тому колегія суддів вважає, що вирішення цього спору належить в порядку адміністративного судочинства.

Подібні спори щодо правомірності дій державного реєстратора, були предметом розгляду Верховним судом України (справи від 28.10.2014 № 21-353а14, від 15.11.2016, № 825/1287/15-а).

Щодо, вимог в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності, колегія суддів зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас, у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу нерухомого майна у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права власності має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Такого самого висновку прийшов Верховний суд України у справах від 29.03.2016, № 21-5430а15, від 26.10.2016 №1716/3939/2012.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині відмови у відкритті провадження по справі за позовними вимогами про визнання недійсним свідоцтва про право власності прийняв рішення з дотриманням норм процесуального права.

Пунктом 4 частини 1 статті 202 КАС України встановлено, що підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Колегія суддів зазначає, що оскільки суд першої інстанції в частині оскарження дій державного реєстратора прийшов до висновку про відмову у відкритті провадження по справі з порушенням норм процесуального права, тому ухвалу в цій частині необхідно скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалу в частині відмови у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 24, 109, 160, 167, 184, 195, 196, 197, 198, 202, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Лисичанської міської ради Луганської області на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі № 812/1369/16задовольнити частково.

Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі № 812/1369/16 в частині скасування рішення державного реєстратора Лисичанського КП «БТІ» щодо реєстрації права власності на будівлю КЕТБ-2к, розташовану за адресою: м.Лисичанськ, вул..Автомобілістів, 40-б скасувати та в цій частині справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

В решті ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2016 р. у справі № 812/1369/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі та підлягає оскарженню в частині вирішення питання про відмову у відкритті провадження по справі за позовними вимогами про визнання свідоцтва про право власності від 19.07.2005року (серія САА № 368393) недійсним.

В частині направлення справи для продовження розгляду ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

Судді І.В.Сіваченко

ОСОБА_3