Справа № 573/2268/16-а
Суддя: Свиргуненко Ю. М.
Дата ухвалення: 2016-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 573/2268/16-а
Номер провадження 2-а/573/37/16
П О С Т А НО В А

і м е н е м У к р а ї н и

(повний текст )

07 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі Сумської області про порушення конституційних прав, свобод та інтересів,

ВСТАНОВИВ:

15 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до УСЗН Білопільської РДА Сумської області про порушення конституційних прав, свобод та інтересів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що у відповідності до вимог ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту» йому, як інваліду третьої групи, щорічно до 5 травня повинна виплачуватись разова грошова допомога у розмірі семи мінімальних пенсій за віком. Виходячи з розміру мінімальної пенсії у сумі 1 130 грн. та з урахуванням виплаченої йому допомоги у сумі 2 310 грн. позивач просить виплатити йому недоплачену суму разової грошової допомоги, що складає 5 600 грн., а також визнати неправомірними дії УСЗН Білопільської РДА щодо виплати у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту».

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_2 позов підтримали.

Представник відповідача - управління соціального захисту населення Білопільської РДА Сумської області ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що відповідно до статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах призначень, встановлених законом про Державний бюджет України та у відповідності до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», якою передбачено виплату означеної одноразової допомоги у розмірі 2 310 грн. Вказана допомога позивачу виплачена повністю через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 квітня 2016 року.

Представник третьої особи - начальник управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі Сумській області ОСОБА_4 при ухваленні рішення поклався на розсуд суду.

Заслухавши сторони, представника третьої особи, повно, всебічно і обєктивно дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши їх у сукупності з точки зору належності, допустимості і взаємозвязку, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ч. 1, ч. 4 ст. 6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю субєкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

При вирішенні справи суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 8 КАС України).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами п. 1, п. 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Частиною 5 ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено щорічно до 5 травня інвалідам війни проведення виплати разової грошової допомоги у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.

Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року, розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У Рішенні Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 у справі №18/183-97 зазначено, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку підлягають застосуванню норми Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилось 14 років) в'язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, передбачена у розмірах: І групи 2 975 гривень, ІІ групи 2 600 гривень, ІІІ групи 2 310 гривень.

Судом встановлено, що позивач є інвалідом третьої групи безстроково і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни, що обєктивно підтверджується матеріалами справи (а. с. 7, 10).

З письмових розяснень відповідача на скаргу ОСОБА_1 стосовно добровільної виплати разової грошової допомоги вбачається, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни щорічно до пятого травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» передбачено, виплату вказаного виду допомоги інвалідам війни ІІІ групи у розмірі 2 310 гривень.

Вказана допомога позивачу повністю виплачена через відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 квітня 2016 року (а. с. 8-9).

У відповідності до вимог ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

У відповідності до Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 під час вирішення справ про соціальний захист громадян суди керуються принципом законності, який передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України, виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Конституційний Суд України виходить із того, що додержання конституційних принципів соціальної і правової держави, верховенства права обумовлює здійснення законодавчого регулювання суспільних відносин на засадах справедливості та розмірності з урахуванням обов'язку держави забезпечувати гідні умови життя кожному громадянину України.

Таким чином, передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість її фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з ч. 1 ст. 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Невід'ємною складовою здійснення правового регулювання відносин у сфері соціального забезпечення є визначення правового механізму та державних органів, на які покладається обов'язок виконання соціальної політики держави. Одним із таких органів є Кабінет Міністрів України, який згідно з п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» забезпечує проведення державної соціальної політики, соціальний захист громадян та вживає заходів щодо підвищення реальних доходів населення.

Суд вважає необґрунтованими твердження позивача про необхідність застосування до спірних правовідносин рішення Конституційного Суду України №7-рп/04 від 17 березня 2004 року щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про Державний бюджет України на 2003 рік» (справа про соціальний захист військовослужбовців та працівників правоохоронних органів), а також рішення Європейського Суду з прав людини «Холодов проти України» з огляду на різну предметність та інші фактичні обставини справи.

Суд також не приймає доводи позивача щодо застосування до вказаних правовідносин рішення Конституційного суду України №6-рп/07 від 09 липня 2007 року, оскільки спірні відносини виникли у 2016 році після набуттям чинності Законом України від 28 грудня 2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», яким Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», тому підстав для висновку про застосування вказаного Рішення немає.

Твердження позивача про застосування до спірних правовідносин Рішення Конституційного Суду України №10-рп/08 від 22 травня 2008 року спростовуються рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Велікода проти України», у відповідності до якого зменшення розміру пенсійного забезпечення не є порушенням права власності у розумінні Протоколу №1, оскільки таке зменшення відбувається шляхом внесення законодавчих змін до акту, яким встановлено таке право власності. Крім того, суд стверджує, що перша і найважливіша вимога ст. 1 Протоколу №1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинно переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, необхідно знайти справедливий баланс до вимог загальних інтересів спільноти та вимог захисту основних прав особистості. Необхідний баланс не буде знайдений, якщо особі або особам доводиться нести індивідуальний і надмірний тягар. При цьому суд зазначає, що зменшення розміру пенсії очевидно було обумовлено міркуваннями економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася держава.

Стосовно тверджень позивача щодо неконституційності Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та порушення процедури його прийняття суд зазначає, що у відповідності до положень ст. 150 Конституції України до повноважень Конституційного Суду України належить: вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; офіційне тлумачення Конституції України, здійснення інших повноважень, передбачених Конституцією України. Вказані питання, передбачені частиною першої цієї статті, розглядаються за конституційними поданнями: Президента України; щонайменше сорока пяти народних депутатів України; Верховного Суду; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховної Ради Автономної Республіки Крим.

Суд не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у письмовій відповіді на звернення ОСОБА_1 стосовно розміру одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України в межах призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, оскільки вказану вище редакцію норми закону, викладену на підставі Закону України від 28 грудня 2007 року №107-VI «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України», рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнано такою, що не відповідає Конституції України, і вона втратила чинність з дня ухвалення цього рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії відповідача щодо виплати позивачу у 2016 році разової грошової допомоги до 5 травня в розмірі меншому, ніж передбачено ст. 13 Закону «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» є правомірними, а відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 22 Загальної декларації прав людини, ст. ст. 17, 19, 46, 150 Конституції України, ст. 4, п. 26 розділу VI Прикінцевих та перехідні положень Бюджетного кодексу України, ст. ст. 13, 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закон України від 28 грудня 2014 року N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Постанова КМУ від 02 березня 2016року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" і «Про жертви нацистських переслідувань», Рішення Конституційного суду України від 03 жовтня 1997 у справі №18/183-97, Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012, Рішення Європейського Суду з прав людини від 09 жовтня 1979року у справі «Ейрі проти Ірландії», «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року, Рішення Європейського суду з прав людини, викладеною у справі «Велікода проти України» ст. ст. 2, 4, 6, 8, 9, 11, 12, 70, 71, 158-163, 183-2 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі про порушення Конституційних прав, свобод та інтересів залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Білопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з моменту її проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні під час її проголошення, в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя:

Справа № 573/2268/16-а

Номер провадження 2-а/573/37/16

П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

(вступна і резолютивна частина)

07 грудня 2016 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: Свиргуненко Ю. М.

з участю секретаря: Федорченко Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі Сумської області про порушення конституційних прав, свобод та інтересів,

ВСТАНОВИВ:

Зважаючи на складність справи, на підставі ч. 3 ст. 160 КАС України, суд відстрочує складення постанови у повному обсязі і проголошує її вступну та резолютивну частину.

Повний текст постанови буде виготовлений протягом пяти днів з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 158-163 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Білопільської районної державної адміністрації, третя особа: Управління Державної казначейської служби України у Білопільському районі про порушення Конституційних прав, свобод та інтересів залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Білопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з моменту її проголошення, а учасниками процесу, які не були присутні під час її проголошення, в той же строк з моменту отримання копії постанови.

Суддя: