Справа № 306/1593/16-а,2-а/306/233/16
Суддя: Сапіга Віталій Петрович
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 р. № 876/7022/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого-судді Сапіги В.П.,

суддів: Левицької Н.Г., Обрізка І.М.,

за участі секретаря судових засідань Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3 на постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.08.2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до взводу з обслуговування доріг державного значення головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з адміністративним позовом до взводу з обслуговування доріг державного значення головного управління Національної поліції в Закарпатській області про визнання дій протиправними, скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ПС-2 №704802 від 10.04.2016 року та закриття провадження.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 21.07.2016 року він отримав постанову у справі про адміністративне правопорушення за керування трактором марки Т-40 без посвідчення тракториста, чим вчинено адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки він був зупинений працівниками поліції, які документів в нього не перевіряли, а зупинили його за нібито керування в стані алкогольного сп'яніння. Позивач даного правопорушення не вчиняв, а тому просить задовольнити позов.

Постановою Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.08.2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено, так як суду стороною позивача не надано доказів, які б спростовували факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність і таких обставин судом не встановлено.

З таким рішенням не погодився представник позивача ОСОБА_3 та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову і прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити, оскільки вважає її суперечливою, необґрунтованою, незаконною, постановленою з грубим порушенням норм процесуального права.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з'явились, що не перешкоджає розгляду справи за їх відсутності. В силу вимог ч.1ст.41 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення обставин справи, правильність їх юридичної оцінки, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних мотивів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ПС2 № 704802 від 10.04.2016 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки він 10.04.2016 року біля 00 год. 05 хв. на автодорозі Київ-Чоп керував трактором марки Т-40, номерний знак Б 40 без посвідчення тракториста.

Позивач, не погоджуючись з даною постановою, звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався відсутністю підстав для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, оскільки доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем в межах розгляду справи надано не було, а також стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч.2 ст.126 КУпАП, постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу.

З приводу даних спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями КУпАП визначено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Відповідно до 2.1а ПДР України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 встановлено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно ч.2 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова) особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Статтею 258 КУпАП визначено перелік адміністративних правопорушень, за які адміністративні стягнення накладаються на місці їх вчинення.

Так, відповідно до частин 2 - 5 ст. 258 КУпАП в редакції виникнення спірних правовідносин протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.

Протоколи не складаються і в інших випадках, коли відповідно до закону штраф накладається і стягується, а попередження оформлюється на місці вчинення правопорушення.

У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов'язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Тобто, вчинене позивачем порушення правил дорожнього руху належить до випадків скороченого провадження на які вказав Конституційний Суд України в рішенні від 26 травня 2015 року №5-рп/15, а тому відповідач діяв в межах наданих повноважень приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення на місці вчинення правопорушення.

Отже, як видно з матеріалів справи, у відповідності до положень ст. 276 КУпАП інспектором поліції розглянуто справу про адміністративне правопорушення за місцем його вчинення та, враховуючи характер вчиненого правопорушення, відповідно ст.283 КУпАП, винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, якою ОСОБА_2 правомірно притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в сумі 510 грн.

Закріплений у ч. 1 ст. 11 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Предметом доказування відповідно до ч. 1 ст. 138 КАС України є обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги чи заперечення або які мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку звернення до адміністративного суду тощо) та які належить встановити при ухваленні судового рішення у справі..

Слід зазначити, що позивач представив суду посвідченням № 562-09 від 2704.2009, яким стверджується, що ОСОБА_2 навчався на професійно-технічних курсах у ТОВ «Закарпатський навчальний центр підготовки і перепідготовки кадрів» по спеціальності машиніст екскаватора та йому присвоєно кваліфікацію машиніст екскаватора.

Водночас колегія суддів звертає увагу, що позивачем не було представлено суду посвідчення тракториста-машиніста на право керування екскаватором, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 25 листопада 2009 р. № 1259 «Деякі питання видачі посвідчень тракториста-машиніста».

Таким чином, позивач не представив суду належних та допустимих доказів щодо неправомірних дій відповідача та бездоказового притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.126 КУпАП.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що

стягнення відповідачем застосовано до позивача без порушень, в межах санкції ч.2 ст.126 КУпАП, а постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і в повному обсязі встановив обставини справи, прийняв обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, постанова відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому у відповідності до вимог ч. 1 ст. 200 КАС України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін.

Керуючись ст.ст. 160 ч.3, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, залишити без задоволення.

Постанову Свалявського районного суду Закарпатської області від 30.08.2016 року у справі № 306/1593/16-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом 20-ти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у разі складення ухвали в повному обсязі відповідно до ст.160 КАС України - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя В.П. Сапіга

Судді Н.Г. Левицька

І.М. Обрізко

Повний текст виготовлено 07.12.2016р.