Справа № 826/16362/16
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря: Івченка М.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року у справі за поданням Головного управління ДФС у місті Києві до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у місті Києві звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з поданням до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року закрито провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що у даному випадку наявний спір про право. Водночас у випадку наявності спору про право, судам необхідно закривати провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 жовтня 2016 року Головним управління ДФС у місті Києві прийнято наказ №6579 про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" з питань дотримання вимог податкового законодавства при здійсненні фінансово-господарських взаємовідносин з ТОВ "Т-М Київ" за період з 01.06.2013 року по 30.06.2016 року.

19 жовтня 2016 року видано направлення на перевірку № 1357/26-15-14-02-04 та з метою вручення копії наказу №6579 платнику податків та подальшого проведення перевірки, посадовими особами заявника здійснено вихід за місцезнаходженням платника податків.

Проте, матеріалами подання встановлено, що ТОВ "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" не допустило посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної позапланової виїзної перевірки та відмовилося від отримання вищевказаного наказу.

Враховуючи наявність підстав для застосування адміністративного арешту, передбачених ст. 94 ПК України начальником Головним управління ДФС у місті Києві 20 жовтня 2016 року о 12 год. 35 хв. винесено рішення № 22530 про застосування умовного адміністративного арешту майна платника податків ТОВ "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект".

Разом з тим, 20 жовтня 2016 року заявник звернувся до суду із поданням про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що 24 жовтня 2016 року ТОВ "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у місті Києві №6579 від18 жовтня 2016 року (а.с. 53).

Надаючи правову оцінку матеріалам справи необхідно зазначити наступне.

Згідно із п. 78.5 ст. 78 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України передбачено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред'явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: - направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб'єкта (прізвище, ім'я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об'єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; - копії наказу про проведення перевірки; - службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред'явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відповідно до п.81.2 ст.81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки складається акт, який засвідчує факт відмови.

Згідно до п. 94.1 ст. 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов'язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу. (п.п. 94.2.3 п. 94.2 ст. 94 Податкового кодексу України).

Таким чином, вказане вище свідчить про наявність у відповідних правовідносинах спору про право.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, суд ухвалою відмовляє у прийнятті подання у разі, якщо з поданих до суду матеріалів вбачається спір про право.

Отже, спір про право, виходячи з вищезазначеної норми, має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, позивачем оскаржено до суду наказ про проведення виїзної позапланової документальної перевірки від 18 жовтня 2016 року з підстав відсутності у податкового органу правових підстав для проведення перевірки та як наслідок законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту.

Особливості провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними передбачених законом повноважень здійснюється на підставі подання таких органів регулюються статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, аналіз якої вказує на те, що провадження у справах цієї категорії є окремим видом судового провадження, відмінним від загального (позовного).

Таким чином, під час розгляду подання Головного управління ДФС у місті Києві про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТОВ "Будівельно-проектна компанія "Газінвестпроект" встановлено, що у даному випадку між сторонами виник спір про право, оскільки платник податків категорично заперечує законність призначення і проведення стосовно нього документальної позапланової виїзної перевірки, внаслідок недопущення до якої керівником контролюючого органу було накладено умовний адміністративний арешт майна підприємства, посилаючись на фактичну відсутність для перевірки підстав, передбачених Податковим кодексом України.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність спору про право, що унеможливлює розгляд і вирішення заявленого до суду подання в порядку, визначеному статтею 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України.

Нормами процесуального закону не передбачено наслідків встановлення судом існування спору про право після відкриття провадження у справі за поданням контролюючого органу.

Проте, виходячи з норм чинного законодавства України, в такому разі необхідно закривати провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.157 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного судочинства, яким є провадження за поданням податкового органу.

Аналогічна позиція була висловлена Одеським апеляційним адміністративним судом у справі №815/1640/15, ухвала від 28 квітня 2015 року. Зазначена ухвала суду, прийнята за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року, набрала законної сили та є чинною. Відповідно до ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 травня 2015 року (справа № К/800/23378/15) у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою податкового органу на вищезазначені рішення судів було відмовлено з урахуванням специфіки спірних правовідносин та повноти встановлення судом фактичних обставин справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновкум суду попередньої інстанції про необхідність закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч.1 ст. 157 Кодексу адміністративного судочинства України.

Щодо доводів представника апелянта, викладених в судовому засіданні, судова колегія зазначає наступне.

За змістом ст.94 ПК України, арешт майна може бути застосовано, якщо з'ясовується, що платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Отже, оскарження товариством до суду наказу про проведення перевірки є способом захисту, передбаченого законом, та є доказом того, що має місце спір про право, який не може розглядатись у порядку ст. 183-3 КАС України, а тому доводи представника апелянта в цій частині є безпідставними.

Також є безпідставними доводи представника апелянта про те, що у КАС України відсутня норма, яка б надавала можливість суду закривати провадження у справі. Як зазначено судом вище, в ході розгляду справи встановлено, що у даному випадку має місце спір про право, що унеможливлює розгляд подання за нормами ст. 183-3 КАС України.

Тому, у даному випадку суд першої інстанції вірно застосував п.1 ч.1 ст. 157 КАС України та закрив провадження у справі, оскільки спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, зокрема за нормою ст. 183-3 КАС України.

Крім того, колегія суддів зазначає, що у разі закриття провадження у справі, права та обов»язки податкового органу порушено не буде, оскільки закриття провадження у справі не позбавляє даний орган приймати міри до платника податків, пов'язаних з проведенням перевірки.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 199, 200 КАС України, суд апеляційної інстанції має право за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, колегія суддів,-

У Х В А Л И ЛА :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Повний текст виготовлено: 07 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.