Справа № 806/1836/16
Суддя: Капинос Оксана Валентинівна
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Житомир справа № 806/1836/16

категорія 6.3

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Капинос О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни, за участю третіх осіб на стороні відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "ЖИТОМИР-АГРО-ІНВЕСТ", ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,

встановив:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" звернулося до суду з позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31001000 від 18.08.2016 в частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2, та виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис №15975826 про державну реєстрацію іншого речового права-права оренди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає , що у березні 2004 року між ТОВ "Агросервіс" та ОСОБА_2 було укладено договір оренди земельної ділянки №81 строком на 15 років, який був зареєстрований у Андрушівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК по Івницькій сільській раді. 13.09.2016 позивачу стало відомо, що відповідачем було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.08.2016 про державну реєстрацію договору оренди землі від 03.07.2016 , укладеного між ОСОБА_2 і ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" та внесено запис про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди. Позивач вважає таке рішення протиправним та такими, що підлягає скасуванню, оскільки державним реєстратором здійснено подвійну реєстрацію права оренди на одні і ті ж земельні ділянки. Зазначає, що при проведенні державної реєстрації речового права за договорами оренди землі, укладеними з ТОВ"Житомир-Агро-Інвест", не перевірено належним чином чи право оренди на цю земельну ділянку зареєстровано раніше, тому здійснена державним реєстратором реєстрація права оренди за ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" порушує права позивача є протиправною та підлягає скасуванню.

Представник позивача до суду прибув, позов підтримав, подав заяву про розгляд справи у письмовому провадженні.

Відповідач та треті особи в судове засідання не з"явилися, повідомлені про розгляд справи належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

У відповідності до ст.128 КАСУ, суд вважає за можливе справу розглянути на підставі наявних у ній доказів, у порядку письмового провадження.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2004 між ТОВ "Агросервіс" (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) був укладений договір оренди земельної ділянки №81, згідно з яким в оренду передано земельну ділянку площею 3,1519 га , яка знаходиться на території Івницької сільської ради Андрушівського району .

Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1.

Договір укладено строком на 15 років.

Договір був зареєстрований у Андрушівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК по Івницькій сільській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №81 від 18.10.2004 (а.с.11-12).

18.08.2016 Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 31001000, яким здійснено державну реєстрацію договору оренди землі від 03.07.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" та внесено запис про державну реєстрацію іншого речового права -права оренди №15975826. (а.с.7)

Вважаючи, що відповідач здійснив подвійну реєстрацію права оренди на одну і ту ж земельну ділянку, позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав), згідно зі ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (в редакції на час вчинення реєстраційної дії), - державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV передбачено, що обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та речові права, похідні від права власності, зокрема, право оренди (суборенди) земельної ділянки.

У ч.3, 4 ст. 3 Закону № 1952-IV установлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Відносини із реєстрації договорів оренди землі, на час укладення позивачем договорів оренди земельних ділянок, регулювалися, зокрема, Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Законом України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV, Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073, Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43 та зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647.

У відповідності до ч. 1 ст. 210 Цивільного кодексу України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Згідно зі ст. 18 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV (у редакції, чинній на момент укладення позивачем договорів оренди), договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації.

Частиною 2 ст. 125 Земельного кодексу України (у редакції, чинній на момент укладення позивачем договорів оренди) визначено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Державна реєстрація договорів оренди землі проводиться у порядку, встановленому законом (ст. 20 Закону України "Про оренду землі" від 06.10.1998 № 161-XIV (у редакції, чинній на момент укладення позивачем договорів оренди)).

Єдині умови реєстрації договорів оренди та договорів суборенди земельних ділянок (далі - договори оренди), на час укладення позивачем зазначених договорів оренди, були визначені Порядком державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073.

Відповідно до п. 2 Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.1998 № 2073 (у редакції, чинній на час укладення позивачем договорів, надалі - Порядок № 2073), державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок.

Згідно зі п.п. 12, 13 Порядку № 2073, факт державної реєстрації засвідчується у 10-денний термін гербовою печаткою та підписом голови відповідної ради, Київської, Севастопольської міської державної адміністрації або уповноваженої ними посадової особи. Печатка та підпис ставляться на всіх примірниках договору оренди (суборенди). Після засвідчення факту державної реєстрації договір оренди реєструється у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, яка ведеться державним органом земельних ресурсів за формою згідно з додатком. Книга записів державної реєстрації договорів оренди землі ведеться окремо в розрізі кожної сільської, селищної, міської ради, а також у розрізі Київської, Севастопольської міської державної адміністрації. Книга прошнуровується, засвідчується підписами сільського, селищного, міського голови та начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів і скріплюється печатками.

Датою реєстрації договору оренди у Книзі записів є дата засвідчення факту державної реєстрації (п. 14 Порядку № 2073).

В силу приписів п. 3.2 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 р. N 43 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 4 червня 1999 р. за N 354/3647, державна реєстрація договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

Аналіз наведених правових норм свідчить на користь висновку, що державна реєстрація договорів оренди землі, відповідно до законодавства, яке діяло на момент укладення позивачем договору оренди земельної ділянки, здійснювалась шляхом відповідного запису у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі, а реєстрація договорів оренди землі здійснюється структурними підрозділами Центру державного земельного кадастру при Держкомземі України.

З матеріалів справи вбачається, що Договір оренди від 31.03.2004 укладений між ТОВ "Агросервіс" (Орендар) та ОСОБА_2 (Орендодавець) був зареєстрований у Андрушівському районному відділі Житомирської регіональної філії Центру ДЗК по Івницькій сільській раді, про що у Державному реєстрі земель вчинено відповідний запис №81 від 18.10.2004.

Встановлено, що Приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 31001000, яким здійснено державну реєстрацію договору оренди землі від 03.07.2016, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ "Житомир-Агро-Інвест" та внесено запис про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди №15975826 (а.с.7-8).

Згідно ч.3 ст.10 Закону № 1952-IV державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:

відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;

відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;

відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;

наявність обтяжень прав на нерухоме майно;

наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних інформаційних систем, документів та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку:

1) формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;

2) прийняття документів, що подаються разом із заявою про державну реєстрацію прав, виготовлення їх електронних копій шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та розміщення їх у Державному реєстрі прав;

3) встановлення черговості розгляду заяв про державну реєстрацію прав, що надійшли на розгляд;

4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;

5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації;

6) відкриття (закриття) розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до Державного реєстру прав відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав;

7) формування інформації з Державного реєстру прав для подальшого використання заявником;

8) видача документів за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Частина 7,8 цієї статті передбачено, що під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов'язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно.

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження.

Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об'єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що саме приватний нотаріус як суб'єкт владних повноважень, з метою недопущення одночасного існування державної реєстрації декількох прав оренди на одну земельну ділянку, у випадку проведення державної реєстрації права оренди на земельну ділянку та уникнення подвійної реєстрації повинен запитувати інформацію про наявність або відсутність зареєстрованих договорів у органів, що здійснювали таку реєстрацію до 01 січня 2013 року.

Ухвалою суду у відповідача були витребувані матеріали, на підставі яких ним було прийнято спірне рішення. Проте, вимоги ухвали були проігноровані та матеріалів реєстраційної справи надано не було.

Судом з'ясовано, що відповідачем належним чином не перевірено чи вже зареєстроване право оренди на вказані земельні ділянки за іншими особами чи ні.

Таким чином, відповідач при прийняття рішення діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, внаслідок чого й здійснив повторну реєстрацію договорів оренди земельних ділянок, що є недопустимим, оскільки зумовлює ситуацію, за якої одну і ту ж земельну ділянку було передано в оренду різним орендарям, адже право оренди в них виникло з моменту реєстрації договорів оренди земельних ділянок.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 31001000 від 18.08.2016 в частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером :046000:0090 є протиправним .

Стосовно вимоги про виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 5975826 про державну реєстрацію іншого речового права - права оренди, суд зазначає, що дана вимога є передчасною виходячи з наступного.

Статтею 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Внесення записів про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснюється відповідно до Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 грудня 2011 року за № 1429/20167 (далі - Порядок № 3502/5).

Так, згідно з пунктом 2.1 Порядку 3502/5 для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Пунктом 2.3 Порядку 3502/5 зазначено, що заявник під час подання заяви пред'являє органові державної реєстрації прав або нотаріусу документи, що посвідчують його особу, визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.6 Порядку 3502/5 для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього Порядку.

Згідно з пунктами 2.10 та 2.11 Порядку 3502/5 за результатами розгляду заяви та документів, що додаються до неї, державний реєстратор приймає рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав або рішення щодо відмови у внесенні змін до записів, відмови у внесенні записів про скасування державної реєстрації прав, відмови у скасуванні записів Державного реєстру прав.

Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав або скасування записів Державного реєстру прав вносить зміни до записів, вносить записи про скасування державної реєстрації прав або скасовує записи Державного реєстру прав.

Таким чином, записи в Державному реєстрі прав скасовуються на підставі судового рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, що набрало законної сили. Зазначене судове рішення подається реєстратору разом із заявою та іншими документами, визначеними Порядком № 3502/5.

Скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав.

Отже, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав та виключення (скасування) записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, документи, визначені Порядком № 3502/5.

Беручи до уваги викладене, позовні вимоги в даній частині не підлягають задоволенню, оскільки внесення запису про виключення з Державного реєстру прав на нерухоме майно здійснюється на підставі відповідної заяви заявника у разі набрання рішенням суду законної сили.

У відповідності до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

Відповідач не надав суду жодних доказів на підтвердження правомірності прийняття спірного рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросервіс" підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 86,128, 158-163,186,254 Кодексу адміністративного судочинства України,

постановив:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Люзняк Світлани Василівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.08.2016 року індексний номер 31001000, в частині державної реєстрації права оренди на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо інше не встановлено Кодексом адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Капинос