Справа № 815/5567/16
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/5567/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Потоцької Н.В.

за участю секретаря Лопатюк Ю.А.

сторін:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сосницької Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС України про визнання протиправними та скасування наказів Одеської митниці ДФС,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_3 до Одеської митниці ДФС України, в якому позивач з урахуванням наданих уточнень просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Наказ Одеської митниці ДФС № 167 від 17.05.2016 р.;

- визнати протиправним та скасувати наказ Одеської митниці ДФС № 1016-о від 05.10.2016 р.

В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача, зокрема зазначив, що відповідачем в порушення вимог Закону України «Про державну службу» був прийнятий протиправний Наказ № 167 від 17.05.2016 р. та відповідно затверджений неправомірний склад дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС. А отже, будь-яке рішення (у спірних правовідносинах Наказ № 1016-о від 05.10.2016 р.), прийняте цим неправомірним складом дисциплінарної комісії, є заздалегідь нелегітимним та недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав зав'ялені позовні вимоги з урахуванням поданих уточнень до адміністративного позову та наданих в судовому засіданні поясненнях.

Представник відповідача проти позову заперечувала в обґрунтування заявленої правової позиції надала письмові заперечення, в яких зокрема, зазначила, що наказ Одеської митниці ДФС від 05.10.2016 № 1016-о «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» виданий Одеською митницею ДФС в межах повноважень та на підставі чинного законодавства України, що вказує на відсутність підстав для визнання його протиправним та його скасування.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача представника відповідача, оцінивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, судом встановлено наступне.

ОСОБА_3 на підставі Наказу № 393-о від 21.04.2016 р. «Про переведення» переведений на посаду головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса - порт» Одеської митниці ДФС з 21.04.2016 р.

30 травня 2016 р. т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокимов Д.А. подав до начальника Одеської митниці ДФС Марушевської Ю.Л. доповідну запису із пропозицією ініціювати службову перевірку за фактами митного оформлення суб'єктом ЗЕД ТОВ "Віні Віді Віці Трейд" товару "Імбир свіжий…" за 13 митними деклараціями, по яким спрацювали форми контролю 105-2, 106-2.

Наказом Одеської митниці ДФС від 16.08.2016 р. № 305 "Про здійснення дисциплінарного провадження" наказано здійснити дисциплінарне провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 поста "Одеса-порт" Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 у термін до 09.09.2016 р.

Провадження здійснювалося у складі дисциплінарної комісії, створеної відповідно до наказу начальника Одеської митниці ДФС від 12.05.2016 р. № 164, яким визначено представниками керівника державної служби Одеської митниці ДФС у дисциплінарній комісії державних службовців, та наказу від 17.05.2016 р. № 167, яким включено до дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ представників виборного органу Первинної профспілкової організації державних службовців Одеської митниці ДФС: Безрука Вячеслава Миколайовича, Білоконя Михайла Петровича, Думбраву Володимира Івановича, представника громадського об'єднання "Координаційний центр громадської безпеки України" Гетьмана Ігоря Леонідовича.

За результатами здійснення дисциплінарного провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 оформлений висновок від 05.09.2016 р. відповідно до якого ОСОБА_3 підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності відповідно до положень п.1 ч.2 ст.66 Закону України "Про державну службу" - у вигляді догани, за підписом А.В. Єзерова (члена дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС.

06.09.2016 р. на засіданні Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Одеської митниці ДФС затверджене подання (Протокол засідання № 14).

При цьому згідно листа первинної профспілкової організації працівників Одеської митниці ДФС від 24.10.2016 р. № 77/3-16 на засіданні профкому ППО працівників Одеської митниці ДФС було обрано кандидатів щодо членства в дисциплінарній комісії Одеської митниці ДФС з розгляду дисциплінарних справ, створеної наказом від 12.05.2016 р. № 164, та надіслано на адресу начальника Одеської митниці ДФС відповідного листа. Станом на 24.10.2016 р. представники ППО працівників Одеської митниці ДФС до складу Дисциплінарної комісії не включені.

Крім того, згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та Єдиного реєстру громадських об'єднань відсутні відомості про легалізацію Первинної профспілкової організації державних службовців Одеської митниці ДФС. Натомість, в зазначених реєстрах присутні відомості про Первинну профспілкову організацію працівників Одеської митниці ДФС.

Відповідно до статті 69 Закону України "Про державну службу" для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарною комісією стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "А", є Комісія.

Дисциплінарну комісію стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорій "Б" і "В", утворює керівник державної служби у кожному державному органі.

Дисциплінарна комісія діє у складі не менше шести членів. До складу дисциплінарної комісії включаються державні службовці державного органу, представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу, а також можуть включатися представники громадських об'єднань, які мають досвід роботи у сфері державного управління, державної служби або за юридичним фахом.

Кількість представників громадських об'єднань у складі дисциплінарної комісії може становити не більше двох осіб.

Склад дисциплінарної комісії у державному органі затверджується наказом (розпорядженням) керівника державної служби. До складу дисциплінарної комісії у державному органі включаються в однаковій кількості: представники керівника державної служби, визначені ним одноосібно із числа державних службовців цього державного органу; представники виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців, а в разі відсутності профспілкової організації - представники державних службовців, обрані на загальних зборах (конференції) державних службовців державного органу.

До складу дисциплінарної комісії можуть включатися експерти або інші представники громадських об'єднань, утворених відповідно до Закону України "Про громадські об'єднання", за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

До складу дисциплінарної комісії повинна бути включена щонайменше одна особа, яка має юридичну освіту не нижче другого (магістерського) рівня та досвід роботи за фахом.

Відповідно до ст.16 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" профспілки, їх об'єднання легалізуються шляхом повідомлення на відповідність заявленому статусу. Для легалізації профспілок, об'єднань профспілок їх засновники або керівники виборних органів подають заяви. До заяви додаються статут (положення), протокол з'їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки з рішенням про його затвердження, відомості про виборні органи, наявність організацій профспілки у відповідних адміністративно-територіальних одиницях, про засновників об'єднань.

Профспілка, об'єднання профспілок набувають права юридичної особи з моменту затвердження статуту (положення). Статусу юридичної особи набувають також організації профспілки, які діють на підставі її статуту.

За подання на легалізацію недостовірних відомостей особи, які їх підписали, несуть відповідальність згідно із законом.

Таким чином, наказ начальника Одеської митниці ДФС від 17.05.2016 р. № 167 суперечить вимогам статті 69 Закону України "Про державну службу", оскільки до складу дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ не включено представників виборного органу первинної профспілкової організації з числа державних службовців. Натомість, до складу дисциплінарної комісії включено трьох осіб (Безрука В.М., Білоконя М.П., Думбраву В.І.) нелегалізованого виборного органу "Первинна профспілкова організація державних службовців Одеської митниці ДФС", чим фактично утворено неналежний та неуповноважений орган з розгляду дисциплінарних справ.

Європейський суд з прав людини зазначає, що Судові ніщо не заважає назвати "судом" конкретний національний орган, який не входить до судової системи, для цілей встановлення його відповідності критеріям, викладеним у справі "Вільхо Ескелайнен та інші проти Фінляндії". Адміністративний або парламентський орган може вважатися "судом" у матеріально-правовому значенні цього терміну, що призведе до можливості застосування статті 6 Конвенції до спорів державних службовців (див. рішення у справах "Аргіру та інші проти Греції", заява N 10468/04, п. 24, від 15 січня 2009 року, та "Савіно та інші проти Італії", заяви NN 17214/05, 20329/05 та 42113/04, пп. 72 - 75, від 28 квітня 2009 року). Проте висновок щодо застосовності статті 6 Конвенції не перешкоджає розгляду питання дотримання процесуальних гарантій у такому провадженні (див. вищезазначене рішення у справі "Савіно та інші проти Італії", п. 72).

У справі Zand v. Austria від 12 жовтня 1978 року Європейський суд з прав людини вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на склад колегії у кожній справі (див. ухвалу щодо прийнятності від 4 травня 2000 року у справі "Бускаріні проти Сан-Маріно", заява N 31657/96, та "Посохов проти Росії", заява N 63486/00, п. 39, ECHR 2003-IV).

Також Європейський суд з прав людини неодноразово констатував, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності та що сторони провадження повинні мати право очікувати застосування вищезазначених норм. Цей принцип так само застосовується до процедур, що були використані для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, включаючи процес ухвалення подання дисциплінарної комісії.

Вищеозначений факт сам по собі ставить під сумнів правильність та об'єктивність подання дисциплінарної комісії, яке, щоправда, в силу ч.10 ст.69 Закону України "Про державну службу", має рекомендаційний характер для суб'єкта призначення. Втім дисциплінарна комісія була створена, а її особистий склад визначений у неправомірний спосіб, який не відповідав вимозі "суду, встановленого законом", що суд визнає як суттєвий аргумент проти правомірності оскаржуваного наказу.

Так, за результатами проведених заходів наказом начальника Одеської митниці ДФС Марушевською Ю.Л. від 05.10.2016 р. № 1016-о за неналежне виконання посадових обов'язків оголошено догану ОСОБА_3, головному державному інспектору відділу митного оформлення № 5 митного поста "Одеса-порт" Одеської митниці ДФС.

При цьому зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що керівник митного органу вважав повністю встановленими дисциплінарною комісією фактичні обставини та без будь-якого аналізу відтворив у наказі виклад обставин і висновки неуповноваженої дисциплінарної комісії, які й слугували фактичною підставою для дисциплінарної відповідальності позивача.

Надаючи належну правову оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного.

З огляду на матеріали справи, підставою для притягнення ОСОБА_3 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани слугували складені за результатами здійснення дисциплінарного провадження стосовно головного державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста "Одеса-порт" Одеської митниці ДФС ОСОБА_3 висновок від 05.06.2016 р. та подання дисциплінарної комісії від 06.09.2016 р.

Підставою дисциплінарного провадження відносно ОСОБА_3 стала доповідна записка т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокімова Д.А. від 30.05.2016 № 4735/15-70-20-10.

Вказана доповідна записка містить відомості виключно щодо митного оформлення митної декларації від 30.05.2016 р. за № 500050005/2016/008602, а не МД від 23.02.2016 №500060006/2016/002588, яка стала предметом Наказу Одеської митниці ДФС № 1016-о від 05.10.2016 р.

Крім того, зі змісту доповідної записки, вбачається, що на думку т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокімова Д.А. потребували службової перевірки:

- неналежність митного оформлення (за МД від 30.05.2016 р. за № 500050005/2016/008602) до доручення Начальника Одеської митниці ДФС від 06.11.2015 № 1/15-70-00;

- неможливість розцінювати контракт від 09.03.2016 р № 08/16 як прямий, тобто стороною якого є виробник товарів.

Судом встановлено, що дія доручення Начальника Одеської митниці ДФС від 06.11.2015 № 1/15-70-00 (п. 1.1.) взагалі не поширювалась (за предметом свого правового регулювання) на митні формальності та контроль, здійснені за вказаною у службовій записці митною декларацією.

23.02.2016 до митного оформлення державним інспектором відділу митного оформлення № 5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС Науменко О.М. була прийнята митна декларація з внутрішніми номером 5392, на товар: «Імбир свіжий, неподрібнений, немелений..., врожай 2016 року, торговельна марка - «Goodfarmer», фірма-виробник - «INVEST SP.Z.O.O», країна виробництва - СN. Китай.», який надійшов на адресу ТОВ «ВІНІ ВІДІ ВІЦІ ТРЕЙД». Ця митна декларація була зареєстрована за номером № 500060006/2016/002588.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII Митного кодексу України (далі за текстом - МКУ) та главою 8 (ст. 52 МКУ). У випадках, передбачених МКУ, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

На виконання цих норм митного законодавства для визначення митної вартості товару «Імбир свіжий» декларантом (ТОВ «ВІНІ ВІДІ ВІЦІ ТРЕЙД») були надані наступні документи: зовнішньоекономічний договір № 04/16 від 09.02.2016, комерційний документ (інвойс) № INOW/FSЕ/00008/042/16 від 19.02.2016, копія митної декларацій країни відправлення № 16РL303080Е0005922 від 19.02.2016.

Органи доходів і зборів відповідно до положень МКУ здійснюють функції контролю за правильністю визначення митної вартості товарів.

Згідно з п. 23, 24 ст. 4 МКУ митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку; митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.

Згідно положень МКУ митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МКУ, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, визначення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України, здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою, в тому числі за основним методом.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень ст. 55 Кодексу.

Митне оформлення зазначеної митної декларації здійснювалось за першим методом визначення митної вартості з відсутністю жодних обмежень щодо застосування вказаного методу визначення митної вартості з наданням до митного контролю виключно всіх необхідних документів для підтвердження митної вартості згідно пункту 2 статті 53 МКУ.

Додатково, за власним бажанням, декларантом для підтвердження митної вартості була надана копія митної декларації країни відправлення (експортна декларація). Що абсолютно вичерпно свідчило про умови поставки та заявлену декларантом митну вартість поставленого товару.

Під час перевірки документів відбулося спрацювання профілів ризиків автоматизованої системи аналізу та управління ризиками та наявність інформації про те, що ідентичні або подібні товари було оформлено у митному відношенні іншими особами за вищою митною вартістю, якщо відсутні інші законні підстави для витребування додаткових документів, не може бути підставою для такого витребування та відмови у прийнятті заявленої декларантом митної вартості товарів за ціною контракту.

Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є беззаперечним доказом для підтвердження висновку про недостовірність даних щодо заявленої декларантом митної вартості товару.

Отже, посилання у Наказі на службову записку т.в.о. заступника начальника управління - начальника відділу митної вартості та адміністрування митних платежів Дегтярьова Ю.Г. від 01.08.2016 № 1438/15-70-19 уявної т.з. різниці митних платежів за рівнем митної вартості аналогічних або подібних товарів, оформлених за період з початку 2016 року до моменту оформлення МД №500060006/2016/002588 від 23.02.2016 згідно інформації ЦБД ЄА1С - 1,20 дол. США/кг. - у розмірі 9 986, 54 гривень є протиправними.

Визначення цієї уявної та фактично жодним чином недоведеної (адже справжність та дійсність заявленої декларантом митної вартості по сьогоднішній день не була спростована) різниці митних платежів, і тим більше посилання на неї як на підставу для притягнення до дисциплінарної відповідальності, є цілком протиправним та незаконним.

Відповідно до положень МКУ контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється митним органом шляхом перевірки виключно числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують саме числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

У поданих за МД №500060006/2016/002588 від 23.02.2016 декларантом для митного оформлення документах фактично не було ні розбіжностей, ні ознак підробки, а також вони містили всі відомості, що підтверджували числові значення ціни, що підлягає сплаті за поставлену продукцію.

Таким чином, фактично були відсутні будь-які дійсні та об'єктивно визначені підстави для невизнання заявленою декларантом митної вартості поставленої продукції. А відтак згідно ч. 7 ст. 54 МКУ інспектор був зобов'язаний здійснити митне оформлення згідно первісно поданої митної декларації.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості вищезазначених товарів Одеською митницею ДФС визнано заявлену декларантом митну вартість з урахуванням документів, які надані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості згідно пункту 2 статті 53 МКУ та товари випущено для вільного обігу на митній території України після сплати всіх митних платежів, встановлених законами України на імпорт цих товарів, та виконання митних формальностей відповідно до Митного кодексу та Законів України.

Крім того, слід зазначити, що по товару «Імбир свіжій», який надходив на адресу ТОВ «ВІНІ ВІДІ ВІЦІ ТРЕЙД» та оформлювався за іншою митною декларацією, направлявся запит до митних органів іноземної країни, щодо підтвердження чи спростування даних, зазначених в документах, що були надані до митного оформлення. Відповідно п.1. ст.55 МКУ - Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених ч. 6 ст. 54 МКУ, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Станом на 19.08.2016 у ВМО №5 митного поста «Одеса-порт» Одеської митниці ДФС відсутня інформація щодо відповіді митних органів іноземної країни, відносно підтвердження чи спростування даних зазначених в документах, що були надані до митного оформлення, тому правові підстави на висновок щодо не правильного визначення митної вартості за МД №500060006/2016/002588 від 23.02.2016 відсутні.

З урахуванням викладеного, судом не встановлено які посадові обов'язки або інші вимоги, встановлені законом, були не виконані або неналежно виконані ОСОБА_3

Таким чином, дисциплінарна комісія дійшла висновку, що здійснення митних формальностей за вказаними МД суперечить дорученню начальника Одеської митниці ДФС. Крім того, таким порушенням завдано збитків у вигляді втрати митних платежів.

Слід зазначити, що спосіб, в який викладені висновки комісії, свідчить про відсутність адекватної відповіді на доречні та важливі аргументи та доводи позивача стосовно відсутності фактичного підґрунтя для притягнення його до відповідальності.

Так, ключовим елементом доповідної записки т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокимова Д.А., якою було ініційовано службову перевірку, є твердження про те, що походження товару з Китаю унеможливлює розгляд контракту, який укладений між ТОВ "Віні Віді Віці Трейд" та "Invest SP.Z.O.O.", стороною якого є виробник.

Суд враховує, що з метою однозначного тлумачення поняття "виробник товарів" при внесенні до вантажної митної декларації відомостей про зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов'язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів, в листі від 13.12.2010 р. N 11/2-10.10/15938-ЕП Державна митна служба України роз'яснила, що під поняттям "виробник товарів" слід розуміти особу, яка заявляє про себе як про виробника товару, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує таку особу, незалежно від того, чи виготовляє ця особа товар безпосередньо, чи такий товар виготовляється на її замовлення.

Цим же листом відкликано попередній - від 29.09.2008 р. № 11/2-16/10715-ЕП, яким встановлювалося визначення "виробник товарів" як особи, яка виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім'я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує таку особу.

Як зазначив Європейський суд у справі Yvone van Duyn v. Home Office, принцип правової визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатись на зобов'язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов'язання містяться в законодавчому акті, якій загалом не має автоматичної прямої дії.

Така дія названого принципу пов'язана із іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатись на власне порушення зобов'язань для запобігання відповідальності.

На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії", заява N 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява N 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків ("Лелас проти Хорватії", п. 74).

Як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на момент вирішення спору, роз'яснення Державної митної служби України від 13.12.2010 р. N 11/2-10.10/15938-ЕП було/є чинним, у зв'язку із чим суд надає перевагу відповідним доводам позивача, який під час здійснення посадових обов'язків керувався останнім. При цьому представник відповідача, заперечуючи проти адміністративного позову, жодним чином не зміг аргументувати обґрунтованість тверджень суб'єкта ініціативи службової перевірки, а в подальшому й дисциплінарної комісії, наведеній і в мотивувальній частині оскаржуваного наказу, щодо неможливості розцінювати контракт як прямий, які суперечать офіційній позиції митного органу. В даному випадку державним органом не було дотримано власної запровадженої консультації/роз'яснення, без будь-якого мотивування такого відступу, чим безумовно порушено принцип юридичної визначеності.

Наступним стверджувальним елементом узагальненого порушення позивачем низки посадових обов'язків та вимог МК України визначено здійснення митних формальностей за МД № 500050005/2016/008602 від 30.05.2016 р., № 500060006/2016/002588 від 23.02.2016 р. з порушенням доручення начальника Одеської митниці ДФС.

Зі змісту означеного доручення вбачається, що останнє прийнято з метою спрощення і прискорення процедур митного оформлення, усунення безпідставних затримок, які призводять до суттєвих додаткових витрат суб'єктів ЗЕД, забезпечення відповідальності стандартам ВТО і Всесвітньої митної організації при здійсненні митного оформлення та сприяння розвитку міжнародних торгівельних відносин.

Згідно з п.1.1 вказаного доручення керівникам митних постів належить за умови дотримання положень Митного кодексу України під час митного оформлення товарів, якщо умови застосування основного методу визначення митної вартості згідно ст. 58 Митного кодексу України виконані, у разі походження, що підтверджується шляхом подання декларантом сертифікату про походження товару, та відправлення товарів з країн: Австралії, Австрії, Бельгії, Канади, Чехії, Данії, Естонії, Фінляндії, Франції, Німеччини, Греції, Угорщини, Ісландії, Ірландії, Ізраїлю, Італії, Японії, Люксембургу, Нідерландів, Нової Зеландії, Норвегії, Польщі, Португалії, Словаччини, Словенії, Іспанії, Швеції, Швейцарії, Великобританії, Сполучених Штатів Америки, здійснювати митне оформлення товарів із застосуванням основного методу визначення митної вартості у прискореному порядку. Вищезазначене ґрунтується на мінімальному рівні ризику заниження митної вартості товарів походженням з цих країн, а також на можливості оперативного обміну і перевірки достовірності наданого сертифіката, відомостей щодо вартості тощо.

Пунктом 1.2 визначено з метою недопущення безпідставних затримок митного оформлення товарів товарних груп 52-60 згідно УКТЗЕД (тканина) форми та обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання митного законодавства при митному оформленні, обирати виключно на підставі результатів системи управління ризиками.

Беручи до уваги товар "Імбир свіжий…", який імпортувався з Польщі, за МД № 500050005/2016/008602 від 30.05.2016 р., № 500060006/2016/002588 від 23.02.2016 р., доручення начальника Одеської митниці ДФС не поширювалося на відповідні митні процедури. Тим більше, що основною метою вказаного доручення визначено спрощення і прискорення процедур митного оформлення, тоді як т.в.о. заступника начальника управління боротьби з митними правопорушеннями Одеської митниці ДФС Євдокімов Д.А., як і дисциплінарна комісією та самим начальником митного органу, витлумачено доручення на користь додаткового ускладнення процедури митного оформлення. В той же час, відповідних звернень до митного органу Польщі Управлінням аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням і відділом митно-тарифного регулювання згідно п.2 доручення здійснено не було.

Не вдаючись до аналізу обґрунтованості задекларованої митної вартості, суд тим не менше, вважає за можливе надати оцінку діям позивача під час митного оформлення МД № 500050005/2016/008602 від 30.05.2016 р., № 500060006/2016/002588 від 23.02.2016 р., зокрема перевірити їх на відповідність правильності здійснення митного контролю обчислення та справляння митних платежів. Вирішуючи спір, суд враховує, що надані ТОВ "Віні Віді Віці Трейд" до Одеської митниці для митного оформлення товару документи, які відповідають вимогам частини 2 статті 53 Митного кодексу України, у повній мірі ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товару та підтверджують ціну товару, яка сплачена позивачем за ціною, вказаною в контракті (інвойсах).

Суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 29.05.2012 року, 17.06.2014 року, відповідно до якої, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.

При цьому Верховним Судом України неодноразово висловлювався висновок, що відомості з інформаційних баз даних мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митницею відповідних рішень та з об'єктивних причин не можуть містити усієї інформації, що стосується суб'єктів ЗЕД, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар (постанова від 07.11.2011. № 21-390а11, постанова від 04.07.2013 р. № 21-202а13).

У свою чергу, відповідно до ч.1 ст.244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

Згідно з ч.5 ст.13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Отже один лише факт наявності митних оформлень ідентичних або подібних товарів з рівнем митної вартості вищим, ніж заявлена митна вартість оцінюваних товарів, не є підставою для запиту додаткових документів та коригування заявленої митної вартості товарів, передбаченою ч.3, ч.4 ст.53 МК України та ч.6 ст.54 МК України, а тим більше для дисциплінарної відповідальності інспектора після проведених митних процедур. Однак суб'єктом ініціювання службової перевірки, дисциплінарною комісією та начальником митниці не враховано обов'язкові для всіх суб'єктів владних повноважень висновки Верховного Суду України, приписи МК України та безпідставно констатовано завдання збитків у вигляді втрати митних платежів. При цьому такий висновок побудований виключно на різниці (0,81 дол.США/кг та 1,20 дол.США/кг), яка була наявна в ЦБД ЄАІС. Крім того, перевірка за правилами ст.ст. 345-354 МК України, за результатами якої можливо б було визначено іншу митну вартість товарів (зафіксовати недоплату митних платежів), не проводилася, а відповідне твердження було здійснено на підставі простого порівняння із наявною в базі митного органу ціною товару.

Вирішуючи спір, суд враховує, що точність та передбачуваність підстав для дисциплінарної відповідальності є надзвичайно бажаними для цілей юридичної визначеності та особливо для гарантування незалежності.

Вислів "згідно із законом" вимагає, по-перше, щоб оскаржуваний захід мав певне підґрунтя у національному законодавстві; він також стосується якості закону, про який йдеться, вимагаючи, щоб він був доступний для зацікавленої особи, яка, окрім того, повинна мати можливість передбачити наслідки його дії щодо себе, та відповідав принципові верховенства права (див., серед інших джерел, рішення від 25 березня 1998 року у справі "Копп проти Швейцарії", п. 55, Reports of Judgments and Decisions 1998-II).

Отже, ця фраза передбачає, inter alia, що формулювання національного законодавства повинно бути достатньо передбачуваним, щоб дати особам адекватну вказівку щодо обставин та умов, за яких державні органи мають право вдатися до заходів, що вплинуть на їхні конвенційні права (див. рішення від 24 квітня 2008 року у справі "C. G. та інші проти Болгарії", заява N 1365/07, п. 39). Крім того, законодавство повинно забезпечувати певний рівень юридичного захисту проти свавільного втручання з боку державних органів. Існування конкретних процесуальних гарантій є у цьому контексті є необхідним. Те, які саме гарантії вимагатимуться, певною мірою залежатиме від характеру та масштабів зазначеного втручання (див. рішення у справі "P. G. та J. H. проти Сполученого Королівства", заява N 44787/98, п. 46, ECHR 2001-IX).

Згідно з ч.1 ст.65 Закону України "Про державну службу" підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов'язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

Відповідно до ст. 73 Закону України "Про державну службу" з метою збору інформації про обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження, для визначення дисциплінарною комісією ступеня вини, характеру і тяжкості цього дисциплінарного проступку Комісією, дисциплінарною комісією формується дисциплінарна справа.

Дисциплінарна справа повинна містити: 1) дату і місце її формування; 2) підстави для відкриття дисциплінарного провадження; 3) характеристику державного службовця, складену його безпосереднім керівником, та інші відомості, що характеризують державного службовця; 4) відомості щодо наявності чи відсутності дисциплінарних стягнень; 5) інформаційну довідку з викладенням обставин щодо вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку; 6) пояснення державного службовця щодо обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 7) пояснення безпосереднього керівника державного службовця з приводу обставин, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 8) пояснення інших осіб, яким відомі обставини, які стали підставою для порушення дисциплінарного провадження; 9) належним чином завірені копії документів і матеріалів, що підтверджують та/або спростовують факт вчинення дисциплінарного проступку; 10) відомості про причини і умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, на підставі яких з державного службовця знімають звинувачення; 11) висновок за результатами службового розслідування (у разі його проведення); 12) висновок про наявність чи відсутність у діях державного службовця дисциплінарного проступку та підстав для його притягнення до дисциплінарної відповідальності; 13) опис матеріалів, які містяться в дисциплінарній справі.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі, які мають рекомендаційний характер для суб'єкта призначення.

Оцінюючи обґрунтованість спірного наказу, суд виходить із того, що відповідний висновок має прийматися на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, підтверджених доказами, які були досліджені під час перевірки і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню.

При цьому належність доказу означає встановлення інформації (фактичних даних), які визначають предмет доказування. Зміст фактичних даних повинен відповідати їх формі, а саме документально підтверджувати певні обставини, на які посилається сторона, тобто мати ознаку допустимості, що виключає суперечливість поєднання змісту та форми доказу. Останній критерій є обов'язковою ознакою для правової придатності доказу та його достовірності, що, в свою чергу, визначає якісну оцінку вже наявного доказу як належного та допустимого, тобто дозволяє перевірити його правдоподібність та відповідність реальній дійсності у співвідношенні з іншими засобами доказування.

Відповідне дисциплінарне провадження апріорі повинно бути здатним призвести до встановлення фактів справи та до встановлення і покарання винних осіб. Отже, розслідування повинно бути ретельним. Це означає, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з'ясувати, що трапилось, і не покладатися на поспішні або необґрунтовані висновки. Вони повинні вживати усіх розумних і доступних їм заходів для забезпечення збирання доказів, що стосуються події. Будь-який недолік розслідування, що стає на заваді встановленню причин порушення, є загрозою недотримання цього стандарту.

Отже суд приходить до висновку, що дисциплінарною комісією не вжито заходів щодо об'єктивного та оперативного встановлення обставин, зазначених у пп. 9, 10, 12 ст.73 Закону України "Про державну службу", оскільки само проведення перевірки було поверховим та неповним, а висновки побудовані на помилковому тлумаченні законодавства.

Комісією фактично констатовано порушення позивачем вимог посадової інструкції та МК України, в основу чого покладено неправомірне, як встановлено судом вище, твердження про відсутність підстав для проведення митного оформлення за поданими декларантом документами, без вдавання до будь-якого адекватного аналізу чи оцінювання вихідних даних для таких висновків, і без відповідного обґрунтування, яке повинно базуватись хоч на якихось фактах та обставинах та із застосуванням чітких та зрозумілих критеріїв. Також не вказано, з яких мотивів комісією відкинуті пояснення позивача, чи спростовані ці пояснення тощо, а лише зазначено, що вони є несуттєвими.

Крім того, в порушення ст.76 Закону України "Про державну службу", позивачу не було забезпечено реалізацію права на ознайомлення з матеріалами дисциплінарної справи, внесення зауважень до висновку, заявити клопотання про вжиття додаткових заходів для встановлення обставин, які мають значення для справи, надавати додаткові пояснення та додаткові документи і матеріали, що стосуються зазначених обставин.

Так, колективне звернення щодо надання додаткової інформації по дисциплінарним провадженням, які були розпочаті у т.ч. відносно позивача, від 14.09.2016 р. по суті розглянуто не було. Натомість листом від 23.09.2016 р. № 3415/10/15-70-18-НО-132 начальником Одеської митниці ДФС повідомлено заявників про неможливість розгляду порушених у зверненні питань, оскільки здійснення дисциплінарних проваджень завершено та за їх результатами прийняті відповідні рішення. Таким чином, у період з 14.09.2016 р. по 23.09.2016 р. звернення взагалі не розглядалося, а 23.09.2016 р. останнє було залишено без розгляду, оскільки в цей же день здійснення заходів по дисциплінарним провадженням було завершено. В той же час оскаржуваний наказ прийнятий 05.10.2016 р., тобто із суттєвим порушенням встановленого ч.1 ст.77 Закону України "Про державну службу" десятиденного строку на прийнятті рішення після отримання подання дисциплінарної комісії від 06.09.2016 року.

При цьому принцип обґрунтованості рішення суб'єкта владних повноважень полягає в тому, що рішення повинно бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, на оцінці всіх фактів та обставин, що мають значення. В рішенні № 37801/97 від 1 липня 2003 р. по справі "Суомінен проти Фінляндії" Європейський суд вказав, що орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень, а в рішенні від 10 лютого 2010 р. у справі "Серявін та інші проти України Європейський суд відзначив, що у рішеннях судів та органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. В рішенні від 27 вересня 2010 р. по справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" Європейський суд зазначив, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Як зазначено в рішенні по справі Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG, (1975) AC 591 at 638, сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.

Сутність принципу правової визначеності Європейський суд визначив як забезпечення передбачуваності ситуації та правовідносин у сферах, що регулюються, цей принцип не дозволяє державі посилатись на відсутність певного правового акта, який визначає механізм реалізації прав і свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах. На державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" і "Тошкуце та інші проти Румунії") і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах ("Онер'їлдіз проти Туреччини").

Крім того, суд враховує, що принцип презумпції невинуватості перш за все є гарантією процесуального характеру по кримінальних справах, але за висновками ЄСПЛ його сфера застосування є значно ширшою: він є обов'язковим не тільки для кримінального суду, який приймає рішення щодо обґрунтованості обвинувачення, але й для віх інших державних органів. Так, на думку ЄСПЛ, замах на презумпцію невинуватості може виходити не тільки від суду чи судді, але й від інших публічних влад.

Висновок (а по суті констатація, якій не передували фактичне встановлення обставин, їх оцінка та аналіз) дисциплінарного провадження про порушення ОСОБА_3 вимог посадової інструкції та МК України, здійснений без вирішення питання про винуватість чи невинуватість позивача, без аналізу питання юридичної кваліфікації рішення позивача і без оцінки свідчень, наданих ним безпосередньо під час дисциплінарного провадження.

Вирішуючи спір, суд зважає, що в силу вимог ч.2 ст.49 КАС України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що з огляду на запроваджений ст.8 Конституції України принцип верховенства права та в кореспонденції з приписами ч.1 ст.71 КАС України означає абсолютний і безумовний обов'язок кожної особи, яка бере участь в адміністративній справі довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на викладене суд враховує, що Одеською митницею ДФС, яка заперечує проти задоволення адміністративного позову, не надало суду доказів, які б підтвердили ту суттєву обставину, що позивач порушив п.п. 2.1.3, п.п. 2.2.9.2, п.п 2.2.9 посадової інструкції.

Перевіряючи обґрунтованість та законність дій та рішень суб'єкта владних повноважень, суд враховує наведене нормативне регулювання та вимоги частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Одним із головних принципів адміністративного судочинства, відповідно до ст. 7 КАС України є принцип верховенства права. Відповідно до ст. 3 Конституції України та ст.8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави (п. 4.1 Рішення КС України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004).

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов'язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Системний аналіз наведених правових норм при застосуванні до правовідносин, що є предметом судового дослідження, вказує на те, що відповідач при прийнятті оскаржуваного наказу № 1016-о від 05.10.2016 р. діяв із суттєвим порушенням законодавства, яким врегульовано формування дисциплінарної комісії, а також без врахування фактичних обставин, які підлягали встановленню в ході призначеного дисциплінарного провадження, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

З урахуванням викладеного, за результатами з'ясування обставини у справі та їх правової оцінки суд дійшов висновку про обґрунтованість адміністративного позову та наявність підстав для його задоволення.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 158-163, 167, 186, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Одеської митниці ДФС № 167 від 17.05.2016 р.

Визнати протиправним та скасувати Наказ Одеської митниці ДФС № 1016-о від 05.10.2016 р.

Постанова набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду через Одеський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови з одночасним поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови складено та підписано суддею 02 грудня 2016 року.

Суддя Потоцька Н.В.

.