Справа № 810/1280/15
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2016 р. м. Київ К/800/32412/15

Вищий адміністративний суд України у складі колегії суддів:
Головуючого судді:Вербицької О.В.
Суддів: Маринчак Н.Є.
Шипуліної Т.М.
за участю:
секретаря - Латишевої Л.П.
представника позивача - не з'явився

представника відповідача - Костянчука С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 р.

у справі № 810/1280/15

за поданням Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехкомплекс»

про стягнення податкового боргу

В С Т А Н О В И В :

Державна податкова інспекція у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - позивач, ДПІ у Києво-Святошинському районі) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехкомплекс» про стягнення податкового боргу.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 р. позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Сантехкомплекс» до Державного бюджету України податковий борг у сумі 161229,82 грн.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 р. постанову Київського окружного адміністративного суду від 05.05.2015 р. скасовано в частині задоволення вимог у розмірі 128 461,48 грн. Прийнято нову постанову, якою у задоволенні подання ДПІ у Києво-Святошинскому районі до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сантехкомплекс» про стягнення податкового боргу в розмірі 128461,48 грн. відмовлено.

У касаційній скарзі ДПІ у Києво-Святошинському районі, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 р. скасувати в частині відмови в задоволенні позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити подання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі касаційної скарги, дійшла висновку про наступне.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що податкова заборгованість відповідача з податку на додану вартість виникла у таких сумах і з таких підстав: 38384,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за травень 2014 року від 19.06.2014 року № ; 8642,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2014 від 18.07.2014 року № ; 22068,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року від 20.08.2014 року № ; 13473,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за серпень 2014 року від 19.09.2014 року № ; 3708,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за вересень 2014 року від 20.10.2014 року № ; 10220,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за листопад 2014 року від 19.12.2014 року № ; 57105,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень 2014 року від 01.10.2014 року № ; 1713,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість за жовтень 2014 року від 28.01.2015 року № ; 10192,00 грн. - податкові зобов'язання, що визначені відповідачем самостійно на підставі податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року від 20.01.2015 року № ; 1340,48 грн. - пеня.

При цьому загальний розмір грошових зобов'язань відповідача за вказаним видом податку становить 166845,48 грн. Частину заборгованості у сумі 5615,66 грн. погашено податковим органом за рахунок переплати, залишок непогашеної заборгованості відповідача становить 161229,82 грн.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Порядок стягнення податкового боргу платників податків, крім фізичних осіб, регулюється статтями 95- 99 Податкового кодексу України.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадиться не раніше ніж через 60 календарних днів з моменту надіслання такому платнику податкової вимоги (пункт 95.2 статті 95 Податкового кодексу України).

Отже, право на стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу виникає у контролюючого органу на наступний день після закінчення 60 днів з дня надіслання платникові податків податкової вимоги.

Згідно з частиною третьою статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України подання подається до суду першої інстанції протягом двадцяти чотирьох годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду.

За загальним правилом подання органу державної податкової служби про стягнення коштів за податковим боргом у порядку статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України може бути внесено протягом двадцяти чотирьох годин з моменту спливу 60 днів, наступних за днем надіслання платникові податків податкової вимоги. Строк у 24 години, протягом яких згідно із частиною другою статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України до суду повинно бути внесено подання про стягнення коштів за податковим боргом, починає перебіг з нуля годин дня, наступного за тим, у який сплинули 60 днів із дня надіслання податкової вимоги. Відповідно до пункту 59.1 статті 59 Податкового кодексу України порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення.

Разом з тим відповідно до пункту 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

В силу вимог підпункту 60.1.1 пункту 60.1 статті 60 цього ж Кодексу податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо, зокрема сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення.

З огляду на викладене, колегія суддів касаційної інстанції вважає за потрібне зазначити, що надіслана платникові податків податкова вимога щодо податкового боргу, який не погашено, не втрачає своєї правової дії. При цьому чинним податковим законодавством України не передбачено необхідності додаткового надсилання платнику податків податкової вимоги у разі збільшення податкового боргу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що апеляційному суду, для правильного вирішення справи, необхідно з'ясувати кінцеву суму податкового боргу з дослідженням обставин щодо існування розбіжностей між сумою податкової вимоги від 03.11.2014 р. № 3807-25 та сумою податкового боргу, що визначена в поданні про стягнення коштів, та частково погашена відповідачем.

Щодо існування спору між відповідачем та податковим органом про суму податкового боргу, колегія суддів звертає увагу апеляційного суду на те, що спір про право має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України. Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням податкового органу, що було підставою для виникнення обставин для внесення відповідного подання. Наприклад, платником податків оскаржено до суду рішення про застосування адміністративного арешту (пункт 94.11 статті 94 Податкового кодексу України); оскаржено податкове повідомлення-рішення, яке покладено в основу податкового боргу, що стягується шляхом внесення подання, тощо. При цьому незгода платника податків із рішеннями податкових органів щодо застосування спеціальних заходів, згаданих у статті 183-3 Кодексу адміністративного судочинства України, може підтверджуватися не лише зверненням із відповідним адміністративним позовом. Суд може встановити наявність спору також із змісту заперечень платника податків, стосовно якого внесено подання. Зокрема, платник податків може заперечувати розмір податкового боргу, що стягується, або факт узгодження податкових зобов'язань, з яких виник податковий борг; склад майна, щодо якого застосовується адміністративний арешт; заперечувати наявність податкового боргу, у зв'язку з яким накладено адміністративний арешт, або законність проведення перевірки, недопущення до якої призвело до застосування адміністративного арешту, тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 220 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі і не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні, та вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом апеляційної інстанції при прийнятті постанови було неповно встановлено обставини справи, що обумовило неможливість надання належної юридичної оцінки всім обставинам у справі, у зв'язку з чим судове рішення підлягає скасуванню, а справа підлягає направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового судового розгляду справи апеляційним судом необхідно врахувати викладене, повно та об'єктивно дослідити обставини справи, дати їм належну юридичну оцінку, в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 210, 214-215, 220, 221, 224, 230 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Києво-Святошинському районі Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області задовольнити частково.

2.Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 02.07.2015 р. скасувати.

3. Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

4.Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строк та у порядку, визначеному статтями 236-238 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька

Судді Н.Є. Маринчак

Т.М. Шипуліна