Справа № 546/1114/16-а
Суддя: Беркута Л. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 546/1114/16-а
Провадження № 2-а/546/28/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року с-ще Решетилівка

Суддя Решетилівського районного суду Полтавської області Беркута Л.Г., розглянувши у скороченому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та виплати неотримані пенсійні суми, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області та просив визнати дії управління Пенсійного фонду України про невиплату призначеної йому пенсії з 01 червня 2015 року протиправним, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії з 01 червня 2015 року у призначеному розмірі та зобов'язати відповідача одноразово виплатити невиплачені ним пенсійні суми за період з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2016 року, зобов'язавши відповідача продовжувати виплату пенсії щомісячно і надалі, посилаючись на наступне.

З 27 жовтня 2013 року він перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Решетилівському районі Полтавської області та отримував пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та продовжував працювати на посаді судді Диканського районного суду. Починаючи з 01 квітня 2015 року у зв'язку з набранням чинності Закону України « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015р., йому було призупинено виплату пенсій, оскільки він працює на посаді судді, хоч про це письмово він повідомлений відповідачем не був. Зазначає, що діями управління Пенсійного фонду України порушено його право на пенсійне забезпечення, посилаючись на статті 19,22,41,58,68 Конституції України.

Відповідач позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні адміністративного позову, мотивуючи тим, що позивач є працюючим пенсіонером на посаді судді, і у зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року до нього застосовуються обмеження, зокрема, тимчасове припинення виплати пенсії за віком у період з 01 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 троку. Дане обмеження продовжено з 01 січня 2016 року у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів», а відтак, у Пенсійному фонді відсутні законні підстави для поновлення виплати пенсії за віком з 01.06.2015 року.

Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу з 27 жовтня 2013 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та він у теперішній час перебуває на обліку в Решетилівському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду України Полтавської області.

Як вбачається позивач в період часу з 01 квітня 2015 року і на час розгляду справи в суді працює на посаді судді. Даний факт підтверджує у своїй позовній заяві позивач, що також визнається відповідачем у своїх запереченнях.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015року, позивачу як пенсіонеру, який працює на посаді судді, з 01.04.2015 р. призупинено виплату пенсії за віком.

Позивач звернувся до відповідача зі зверненням, а саме у жовтні 2016 року про поновлення виплати раніше призначеної пенсії за віком, але листом від 25 жовтня 2016 р. відповідач відмовив позивачу у поновленні виплати пенсії за віком, з посиланням на те, що з 01.04.2015р. скасовано норми щодо призначення ( перерахунку) пенсій відповідно до спеціальних законів, разом із тим зміни щодо порядку виплати пенсій не вносились, а відтак відсутні підстави для поновлення виплати позивачу пенсії за віком, як особі, яка працює на посаді судді.

Частиною 2 статті 6 Конституції України встановлено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України ( ч.2 ст.19).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

З 01 квітня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015р., пп.2 п.12 розділу І якого внесені зміни в ст.47 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», згідно яких:

Тимчасово, у період з 01.04.2015р. по 31.12.2015р.: у період роботи особи (крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту І ст. 10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту») на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», «Про статус народного депутата України», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», пенсії, призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються та у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особі відповідно до цієї статті ( крім інвалідів І та ІІ груп, інвалідів ІІІ групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту І ст. 10 Закону України « Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.

Згідно пункту 2 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015р. порядок виплати пенсії ( щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановленим цим Законом, поширюється на пенсіонерів (отримувачів щомісячного довічного грошового утримання) незалежно від часу призначення пенсії.

Пунктом 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213-VІІІ від 02.03.2015року зазначено у разі неприйняття до 01 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015р. скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб,яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника -консультанта народного депутата України.

Таким чином, дана правова норма чітко визначає подію, з ненастанням якої припиняють свою дію норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (Щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до законів України «Про державну службу» та інших спеціальних законів, зазначених вище.

Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення від 03.10.1997р. № 4-зп (справа про набуття чинності Конституцією) зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У зв'язку із тим, що у зазначений у пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015р.. строк, тобто до 01.06.2015р., закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, прийнятий не був, то із вказаної дати втратили чинність норми Закону України «Про судоустрій і статус суддів» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) за цим Законом суддям не призначаються, і відповідно позивач, який є суддею, перестав бути особою, яка має право на призначення пенсії у порядку, передбаченому спеціальним законом, і відповідно перестав бути особою, передбаченою у статті 47 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка була підставою для зупинення виплати пенсії з 01.04.2015р.

Таким чином, з 01 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, вже не дає йому права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України « Про судоустрій і статус суддів», тому позивач з 01.06.2015р. перестав бути особою, якій у відповідності до ст. 47 Закону України « Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» з 01.04.2015р. було призупинено виплату пенсії, то відпали і підстави для застосування даної норми закону, а відповідно виплата пенсії позивачу з даної дати повинна бути поновлена до виплати.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно з 01 червня 2015 року неправомірно допускає бездіяльність, яка полягає у тому, що він з 01.06.2015р. не поновив виплату пенсії за віком позивачу, оскільки з даної дати він вже не є особою, яка має право на призначення пенсії за спеціальним законом («Про судоустрій і статус суддів»), і відповідно він став прирівняним до звичайного працівника у правах на призначення пенсії на загальних підставах.

Тому пенсійні права позивача з 01.06.2015р. і по теперішній час відповідачем порушуються і вони підлягають судовому захисту шляхом покладення на відповідача обов'язку відновити виплату позивачу пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», а також покладення зобов'язання на відповідача одноразово виплатити позивачу неотримані ним пенсійні суми за період з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2016 року з продовженням подальшої виплати призначення раніше пенсії.

Такий висновок щодо правового застосування норм частини першої статті ЗУ« Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та пункту п'ятого Прикінцевих положень Закону України від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ відповідає правовій позиції, висловленій Вищим адміністративним судом України ухвалі від 26 серпня 2015 року / адміністративна справа № 202/4641/15-а/.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані при прийняття нових законів або внесені змін до чинних законів не допускається звуження змісту і обсягу існуючих прав і свобод.

Виходячи з цього суд приходить до висновку, що припинення виплат пенсії позивачу як раніше, так і в теперішній час на підставі прийнятих змін до деяких законів є звуженням змісту і обсягу існуючих раніше та закріплених діючими тоді законодавчими актами прав позивача на отримання ним вже заробленої пенсії за віком, а тому такі дії відповідача є незаконними, а тому наявні правові підстав застосування норм Конституції України як норм прямої дії для покладення обов'язку на відповідача продовжувати виплату пенсії за віком позивачу довічно і надалі як було визначено при її призначенні.

Виходячи з того, що допущене порушення прав позивача відповідачем є триваючим, пенсійні суми позивачу вже були нараховані раніше з визначенням їх розміру, однак з вини відповідача вони не виплачуються, а відповідно до положень ст. 46 ЗУ« Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком, то суд не вбачає підстав вважати, що позивач пропустив строк позовної давності звернення з позовом до суду як і не вбачає якихось підстав застосування при таких обставинах якихось строків позовної давності.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп. підлягають стягненню на користь позивача.

З урахуванням наявності підстав для задоволення позову, то при таких обставинах у відповідності з положеннями абзацу сьомого пункту 4 частини першої статті 163, абзацу п'ятого пункту 4 частини першої статті 207, частини першої статті 267 КАС України суд приходить до висновку про необхідність покладення обов'язку на відповідача подати письмовий звіт районному суду у місячний строк з дня набрання законної сили постанови суду.

Однак, вимоги позивача щодо негайного виконання рішення не підлягають задоволенню, оскільки пунктом 8 частини 6 статті 183-2 КАСУ встановлено обов'язок відповідача виконати постанову негайно, крім постанови в адміністративній справі, передбаченій пунктом 2 частини першої цієї статті, тобто оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19,22,55,61 Конституції України, ст.ст. 6-14,71, 94, 158-163, 167, 189-2, 207, 267 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправними дій, зобов'язання вчинити певні дії та виплати неотримані пенсійні суми - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо невиплати ОСОБА_1 з 01 червня 2015 року і по даний час раніше призначеної пенсії за віком.

Зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області відновити з 01 червня 2015 року ОСОБА_1 виплату пенсії за віком, призначеної відповідально до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», провести одноразово виплату невиплаченої суми пенсії з 01 червня 2015 року по 31 жовтня 2016 року та продовжити виплату ОСОБА_1 надалі призначених пенсійних сум щомісячно.

Стягнути з Решетилівського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. понесених ним витрат на сплату судового збору за подачу позову до суду.

Зобов'язати Решетилівське об'єднане управління Пенсійного фонду України в Полтавській області у місячний строк з дня набрання постанови суду законної сили подати до Решетилівського районного суду Полтавської області письмовий звіт про виконання постанови суду.

Постанова може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя