Справа № 607/12124/16-а
Суддя: Воробель Н. П.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2016 Справа №607/12124/16-а

Тернопільський міськрайонний суд в складі:

головуючої судді Воробель Н.П.;

за участі секретаря Зубко О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у місті Тернополі Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому заявляє вимогу про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР № 260008 від 17 жовтня 2016 року, згідно якої його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Аргументуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначив, що спірну постанову вважає незаконною, оскільки у описаний в ній час та місці він здійснив зупинку згідно ПДР України біля залізобетонних конструкцій, які перегороджують рух. Розгляду справи про адміністративне правопорушення фактично не було, позаяк складення спірної постанови відбулось не за місцем його вчинення, тобто у будівлі відповідного управління патрульної поліції. Окрім цього, у спірній постанові не зазначено доказів, на підставі яких вона була прийнята, як про це вказано у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказані вимоги підтримав із зазначених у позові мотивів. Додатково зазначив, що він «здійснив зупинку», а не «ставив» автомобіль, оскільки місце, де він нібито вчинив вказане у спірній постанові правопорушення, не є проїзною частиною.

Представник відповідача - ОСОБА_2 у судовому засіданні позову не визнала, проти його задоволення заперечила, вказала, що постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства.

Суд, заслухавши пояснення, дослідивши докази, дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, з огляду на наступне:

згідно постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, серії АР № 260008 від 17 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 17 жовтня 2016 року о 12 год. 06 хв., керуючи транспортним засобом марки Opel Vivaro, н.з. НОМЕР_1, вулицею Грушевського, 1, у м. Тернополі, здійснив зупинку в два ряди, чим порушив п. 15.4 ПДР України.

Вказаною постановою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об'єктивне з'ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв'язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом - ч. 1 ст. 7 КУпАП.

Ч. 1 ст. 9 КУпАП визначає поняття адміністративного правопорушення, яким визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Пунктом 15.4 ПДР визначено, що транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди.

З наданих представником відповідача та переглянутих у судовому засіданні матеріалів відеофіксації вбачається, що автомобіль ОСОБА_1 був розташований на проїзній частині у другий ряд, а отже з порушенням ПДР України.

Вказаними матеріалами спростовуються твердження позивача про зворотнє.

Посилання ОСОБА_1 на те, що ділянка дороги по вул. Грушевського, 1, не є проїзною частиною, є необґрунтованими, оскільки ПДР визначено, що проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Ділянка дороги, де зупинив свій автомобіль позивач, призначена для такого руху і сам факт перебування автомобіля ОСОБА_1 на ній зайвий раз це підтверджує.

Щодо посилань позивача на рішення Конституційного суду України № 5-рп/2015 від 26 травня 2015 року, то тут суд вважає за необхідне вказати таке:

ОСОБА_1, згадуючи про зазначене рішення, звертає увагу на те, що поняття «на місці вчинення правопорушення», про яке вказане у ч. 2 ст. 258 КУпАП, і «за місцем його вчинення», про що зазначено у ч. 1 ст. 276 КУпАП, мають різну правову природу. Тим самим позивач вважає, що розгляд справи про адміністративне правопорушення, в результаті якого було винесено спірну постанову, повинен був відбутись «за місцем його вчинення», тобто за місцем знаходження органу, уповноваженого законом розглядати таку справу - у приміщенні Управління патрульної поліції у м. Тернополі, а не на місці зупинки.

Такі твердження ОСОБА_1 не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають вказаному ним же рішенню Конституційного суду України.

Так, у зазначеному рішенні Конституційний суд України роз'яснив, що положення ч. 1 ст. 276 КУпАП, яке передбачає, що «справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення», в аспекті порушеного у конституційному поданні питання необхідно розуміти так, що використане в ньому словосполучення «за місцем його вчинення» визначає адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення.

Таким чином суд чітко роз'яснив, що поняття «за місцем його вчинення» має на увазі адміністративно-територіальну одиницю, на яку поширюється юрисдикція відповідного органу, уповноваженого законом розглядати справу про адміністративне правопорушення, а не юридичну адресу цього органу, як про це помилково вказує позивач.

ОСОБА_1 вчинив адміністративний проступок у місті Тернополі.

На цю територію поширюється юрисдикція Управління патрульної поліції в м. Тернополі.

Спірну постанову виніс інспектор Управління патрульної поліції в м. Тернополі, котрий, відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 222 КУпАП діяв від імені органів Національної поліції, а у даному випадку - Управління патрульної поліції в м. Тернополі.

Отож, розгляд справи відбувся відповідно до вимог закону з урахуванням положень як ч. 2 ст. 258 КУпАП так і ч. 1 ст. 276 КУпАП.

Неспроможними є і пояснення позивача про те, що у спірній постанові протиправно не зазначено доказів, на підставі яких вона прийнята оскільки:

посилаючись на п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» позивач цитує його не повно: оскільки ним передбачено, що: «Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.»

У випадку об'єктивного відтворення цього пункту стає очевидним, що мова у ньому іде виключно про постанову судді, а не інспектора поліції, чи іншого суб'єкта, наділеного правом виносити такі документи.

Таким чином, судом не встановлено факту порушення поліцейським вимог закону при винесенні спірної постанови, а тому вона законна і скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 2, 10, 11, 70, 71, 94, 122, 158 - 163, 1712 КАС України, ст. 22, ч. 1 ст. 122, ст. 245, ч. 1 ст. 247, ст. 251, ч. 1 ст. 254, ст.ст. 280, 293 КУпАП, п. 15.4 ПДР України, затверджених постановою КМУ України № 1306 від 10 жовтня 2001 р.,-

постановив:

у задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кодексу адміністративного судочинства України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на дану постанову суду подається протягом десяти днів з дня отримання її копії до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддяН. П. Воробель