Справа № 822/1522/16
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1522/16

Головуючий у 1-й інстанції: Польовий О.Л.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

24 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача Ліщишина О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2016 року позивач - ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 16.09.2016 року вказаний позов задовольнив частково.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, в свою чергу представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що наказом ГУНП в Хмельницькій області № 9 від 08.02.2016 року відповідно до Закону України "Про національну поліцію" звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) старшого сержанта поліції ОСОБА_4, поліцейського роти дорожньо-патрульної служби ГУНП в Хмельницькій області з 10.02.2016 року.

Відповідно до довідки Хмельницької МСЕК серії АГ № 0017333 від 04.03.2016 року, позивачу встановлена ІІ група інвалідності внаслідок захворювання пов'язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

07.06.2016 року позивач звернувся до ГУНП в Хмельницькій області із заявою, в якій просив надати письмову відповідь щодо нарахування йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності.

Відповідач - ГУНП в Хмельницькій області листом № 29/г-49 від 22.06.2016 року повідомило позивача, що відповідно п.4 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок зазначених причин.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.01.2016 року № 4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 року за №163/28293 та набрав чинності 29.02.2016 року.

Порядком визначено механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності.

Враховуючи вищевикладене, в МВС України не врегульоване питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 року , прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення часткового задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Разом з тим, на момент спірних правовідносин, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 р.

Однак, в силу положень розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно ст. 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала чинності 31.10.2015 року.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п.3 Порядку №850 також зазначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями п. 7. Порядку визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога уразі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно п. 8 Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку).

Таким чином, аналізуючи зазначене, можна зробити висновок, що для того, щоб працівнику міліції, була призначена грошова допомога уразі встановлення інвалідності, такий працівник повинен звернутися до відповідного органу у встановленому законом порядку.

Тобто, особа яка хоче отримати грошову допомогу , повинна звернутися до відповідного органу (за місцем служби) із письмовою заявою встановленого зразку відповідно до вимог Порядку №850, при цьому до такої заяви про призначення грошової допомоги додається певний обсяг документів необхідних для розгляду такої заяви та призначення відповідної грошової допомоги передбачений зазначеним вище порядком.

Згідно матеріалами справи, 07.06.2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою з проханням надати письмову відповідь щодо нарахування йому одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням йому ІІ групи інвалідності.

На вказане звернення ГУНП в Хмельницькій області листом № 29/г-49 від 22.06.2016 року повідомило позивача, що відповідно п.4 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію", одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов'язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок зазначених причин.

Тобто, позивач фактично звернувся до відповідача із запитом на отримання інформації, на який отримав відповідну відповідь.

Отже, позивач фактично не звертався до відповідача за призначенням йому грошової допомоги у встановленому законодавством порядку, а тому вказана відповідь Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області не може вважатися відмовою у призначенні грошової допомоги, оскільки відповідач не розглядав заяви про призначення такої допомоги, необхідних документів, та не приймав рішення про відмову у її призначенні позивачу.

Згідно ст. 1 КАС України, кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію, повноваження адміністративних судів щодо розгляду адміністративних справ, порядок звернення до адміністративних судів та порядок здійснення адміністративного судочинства.

Відповідно ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно ч. 1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином, враховуючи вище зазначене, особа може звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав, лише у тому випадку коли її право порушено суб'єктом владних повноважень у сфері публічно-правових відносин при здійсненні ним здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

При цьому суд при розгляді справи перевіряє чи відповідали дії (бездіяльність) суб'єкта владних повноважень положенням ч.3 ст.2 КАС України.

Також, необхідною умовою для захисту порушеного права особи є сам факт наявності цього права у особи та його порушення, наявність самого права на захист та механізму цього захисту не є підставою для надання судом цього захисту.

Тобто, згідно закону у особи є право на захист та право на звернення до адміністративного суду, однак для надання судом захисту, у особи повинно бути саме право яке було порушено та яке можна захистити.

Згідно матеріалів справи, позивач оскаржує бездіяльність Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області щодо не розгляду його заяви про призначення грошової допомоги та подання до Міністерства внутрішніх справ України відповідно висновку щодо виплати грошової допомоги.

Однак, оскаржувана відповідь Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області не створює правових наслідків для позивача та не позбавляє його права подати відповідно закону заяву про призначення йому грошової допомоги за формою згідно до зазначеного Порядку, а тому не може порушити його права щодо призначення грошової допомоги у зв'язку із встановлення ІІ групи інвалідності..

Колегія суддів зазначає, що подане до відповідача звернення не відповідає вимогам закону до заяви про призначення грошової допомоги, є за своєю суттю фактично запитом на інформацію та не може вважатися зверненням за призначенням такої допомоги.

Згідно з матеріалами справи відповідач також не розцінював подане звернення як заяву подану для призначення грошової допомоги, а отже не відмовляв у призначенні позивачу грошової допомоги та фактично взагалі не розглядав питання про призначення чи відмову у призначенні грошової допомоги ОСОБА_4

Таким чином, враховуючи зазначене, відповідач надаючи відповідь позивачу на його звернення, жодним чином не порушив його права на призначення грошової допомоги, а тому діяв в спосіб та в межах чинного законодавства, а отже у цьому випадку таке право позивача не підлягає захисту судовому порядку за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, не правильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку із чим, ухвалив рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 202 КАС України, підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області задовольнити повністю.

Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити дії скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Міністерства внутрішніх справ України відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 29 листопада 2016 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.