Справа № 189/1746/16-а
Суддя: Лукінова К. С.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 189/1746/16-а
П О С Т А Н О В А

іменем України

30.11.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Лукінової К.С.

при секретарі - Копиця С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Покровське справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській", -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській", в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Дніпропетровської міської ради № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській", вказуючи на те, що він є працівником ТОВ "Любимівський кар'єр". 12.07.2016 року виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради було прийняте рішення № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській", про яке позивачу стало відомо нещодавно з відкритих джерел. Позивач вказує на те, що саме шляхами названих вулиць його підприємство - працедавець здійснює відвантаження своєї продукції (щебеню гранітного) автомобільним транспортом ще з часів свого заснування - 1967 року. Таким чином, позивач вказує на те, що цим рішенням було заблоковано роботу цілого підприємства, а як наслідок - ускладнено виплату грошових коштів у вигляді заробітної плати і винагород працівникам підприємства. Згадане рішення, на думку позивача, є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси позивача, оскільки при прийнятті оскаржуваного рішення Відповідачем було порушені вимоги законодавства України, оскільки шлях по вулиці Каширській це є єдиний придатний для пересування транспорту шлях по якому ТОВ «Любимівський кар'єр» має змогу перевозити вантажі та реалізовувати свою продукцію. Таким чином прийняттям оскаржуваного рішення Відповідач фактично припинив роботу підприємства, чим порушив охоронювані законом права та законні інтереси Позивача на здійснення підприємницької та господарської діяльності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, спираючись на доводи поданого адміністративного позову.

Відповідач - Дніпропетровська міська рада в судове засідання свого представника не направила, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, доказів поважності причин неявки в судове засідання не подали.

Суд дійшов до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача, оскільки згідно ч. 4 ст. 128 КАС України, у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно копії рішення № 257 від 12.07.2016 року Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради - заборонено рух вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській, від вул.. Чаплинської до вул.. 20-річчя Перемоги (а.с. 6).

Як видно з пояснень позивача, він є працівником ТОВ "Любимівський кар'єр" та це рішення порушує його права.

У відповідності до ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до вимог ст. 11 Закону України "Про місцеве самоврядування в України" виконавчими органами рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Статтею 30 Закону України "Про .місцеве самоврядування в Україні" визначено, що до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать управління об'єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв'язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Таким чином саме обов'язком відповідача є забезпечення належного утримання та ефективної експлуатації доріг що перебувають у комунальній власності. При цьому своє рішення про заборону вантажного транспорту по вулицях Електрична та Каширська Дніпропетровська міська рада мотивує лише руйнуванням дорожнього покриття внаслідок руху вантажного транспорту. Тобто фактично відповідач прийняв рішення яким заборонив доставку вантажів підприємствам та мешканцям селища Чаплі, села Любимівка та інших сіл, оскільки саме шлях по вулиці Каширській є єдиним придатним для пересування транспорту в напрямку села Любимівка.

Суд вважає, що не є поважною причиною заборони руху вантажного транспорту по вул.. Каширській та вул.. Електричній лише нарікання мешканців міста на руйнування дорожнього покриття, оскільки Дніпропетровською міською радою не надано доказів утримання вищевказаного дорожнього покриття у належному стані іншим способом, ніж заборону руху вантажного транспорту по ньому.

Стаття 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначає, що виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті ради є виконавчий комітет ради. Виконавчий комітет ради є підзвітним та підконтрольним раді, що його утворила, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади. Відповідно до ст. 59 Закону рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень на її пленарному засіданні голосуванням. Рішення ради нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення (або пізніше). Виконавчий комітет в межах своїх повноважень приймає рішення на його засіданні більшістю голосів і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради. Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування доводяться до відома населення.

Перелічені вище норми законодавства узгоджуються з Конституцією України. Так, відповідно до ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які у разі їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

У той же час ст. 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», державна регуляторна політика у сфері господарської діяльності (далі - державна регуляторна політика) - напрям державної політики, спрямований на вдосконалення правового регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб'єктами господарювання, недопущення прийняття економічно недоцільних та неефективних регуляторних актів, зменшення втручання держави у діяльність суб'єктів господарювання та усунення перешкод для розвитку господарської діяльності, що здійснюється в межах, у порядку та у спосіб, що встановлені чинною Конституцією України та законами України;

При прийнятті оскаржуваного рішення Відповідачем було порушені вимоги ст.. 4 ЗУ «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», оскільки шлях по вулиці Каширській це є єдиний придатний для пересування транспорту шлях по якому ТОВ «Любимівський кар'єр» має змогу перевозити вантажі та реалізовувати свою продукцію. Таким чином прийняттям оскаржуваного рішення Відповідач фактично припинив роботу підприємства, чим порушив охоронювані законом права та законні інтереси Позивача на здійснення підприємницької та господарської діяльності.

В зв'язку з цим, Конституційний суд України, 1 грудня 2004 року ухвалив рішення у справі № N 1-10/2004 від 1 грудня 2004 року де зазначив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Таким чином, з наведеного вище положення рішення Конституційного суду України випливає, що основними ознаками наявності інтересу в певної особи, в тому числі суб'єкта господарювання, є наступні чинники: «будь-який інтерес повинен бути реально спрямований на отримання матеріальних або ж нематеріальних благ, а також мета якого повинна бути спрямована на задоволення індивідуальних чи колективних потреб, при цьому інтерес, як такий, не повинен суперечити Конституції і законом України та мати справедливий і добросовісний характер».

Крім того, в ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку.

Рішенням Конституційного сулу України віл 09.07.2002 року роз'яснено, що ч. 2 ст. 124 Конституції України передбачає право на захист судом прав юридичних та фізичних осіб, встановлює юридичні гарантії його реалізації, надаючи можливість кожному захищати свої права будь-яким, не забороненим законом способом. Кожна особа має право вільно обрати не заборонений законом спосіб захисту прав, в тому числі і судовий захист. Суб'єкти правовідносин мають право на звернення до суду для захисту своїх прав та інтересів. Право на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно- правовими актами.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України, компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії) дій чи бездіяльності.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 18 КАС України передбачено, що адміністративні справи, у яких однією зі сторін є орган чи посадова особа місцевого самоврядування, посадова чи службова особа органу місцевого самоврядування підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення підлягає скасуванню, оскільки в ньому відсутнє достатнє обґрунтування необхідності заборони руху вантажного транспорту по вул.. Каширській та вул.. Електричній, а також не вказано, які реальні дії було прийнято для відновлення цього дорожнього покриття згідно норм вище перелічених законодавчих актів без заборони руху по даних вулицях.

До того ж, в оскаржуваному рішенні не зазначено, по вул.. Електричній та вул.. Каширській якого населеного пункту заборонено рух вантажного транспорту, що також є підставою для скасування цього рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 2, 3, 17, 18, 79, 104, 105, 106, 128, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 16, 21 Цивільного кодексу України, ст. ст. 16, 30, 77 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст.ст. 1, 4 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», ст. 144 Конституції України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській" - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 257 від 12.07.2016 року "Про заборону руху вантажного транспорту по вул.. Електричній та вул.. Каширській".

Стягнути з Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,20 грн.

Постанова може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом 10 днів.

Суддя К.С. Лукінова