Справа № 428/10462/16-а
Суддя: Баронін Д. Б.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі судді Бароніна Д.Б., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

В обґрунтування позову позивача вказує, що 02 вересня 2016 року вона звернулася до управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» 789-ХІІ (в редакції Закону №2663-111 (2663-14) від 12.07.2001 року). Рішенням управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області від 08.09.2016 № 4489/4603/2016 їй було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» мотивуючи тим, що положення ст. 50-1 Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, які визначали право на призначення пенсії працівникам прокуратури, втратили чинність з дня набрання чинності Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014. Також у рішенні зазначено, що відповідно до ст. 86 Законом України «Про прокуратуру» № 1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року при наявності стажу 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців. Управлінням було визначено, що стаж роботи позивача за вислугу років складає 20 років 2 місяці 14 днів, стаж роботи на посаді прокурора - 9 років 5 місяців 20 днів. Також підставою відмови у перерахунку пенсії став Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року № 213-VIII, яким з 01.06.2015 року були скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються до Законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру» тощо. Тобто пенсії з 01 червня 2015 року та по теперішній час не призначаються. Таким чином позивач вважає, що рішення відповідача неправомірне, таким, що не відповідає чинному законодавству з підстав суттєвого звуження і обмеження змісту та обсягу прав пенсіонерів з числа працівників прокуратури, яким керується Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в своїй відмові. Також вона зазначає, що оскільки на час її призначення на роботу в органи прокуратури України (19.06.1996) діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ, вона набула права виходу на пенсію за вислугу років зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі на посадах прокурорів і слідчих прокуратури - не менше 10 років саме з 12.07.2001. У зв'язку з цим у вказаному позові ОСОБА_1 просить про наступне:

- визнати неправомірними дії та скасувати рішення Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області № 4489/4603/2016 від 08.09.2016 про відмову у призначенні їй пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001);

- зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в місті Сєвєродонецьку Луганської області призначити їй пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ (в редакції Закону № 2663-111 від 12.07.2001 року) з 01.09.2016 в розмірі 90 % від суми місячного (чинного) заробітку, обчисленого за останні 24 календарних місяці роботи, без застосування обмежень граничного розміру та здійснити і повідні виплати пенсії.

В судовому засіданні позивач присутній не був, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду письмові заперечення проти позову та заяву про розгляд справи без його участі.

На підставі п. 10 ч. 1 ст. 3, ч. 4, 6 ст. 128 КАС України судом було вирішено розглянути справу в письмовому провадженні без проведення судового засідання та, відповідно, без складання журналу судового засідання.

Дослідивши надані учасниками розгляду справи докази, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до записів в трудовій книжці серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 займала наступні прокурорські посади в певний період часу:

- з 11 вересня 1990 року прийнята на роботу на посаду діловоду;

- з 17 березня 1992 року переведена на постійну посаду діловода прокуратури області;

- з 19 червня 1996 року призначена на посаду помічника прокурора-стажиста;

- з 19 лютого 1998 року призначена на посаду помічника прокурора;

- з 19 листопада 1998 року призначена на посаду старшого помічника прокурора;

- з 13 березня 2007 року призначена на посаду прокурора відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області;

- з 19 червня 2008 року призначена старшим прокурором відділу захисту майнових, інших особистих прав і свобод громадян та інтересів держави прокуратури області;

-з 15 березня 2011 року;

- з 19 вересня 2014 року призначена на посаду начальника відділу захисту інтересів громадян і держави у сфері земельних відносин управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області;

- з 13 січня 2015 року призначена на посаду заступника начальника відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області.

- з 16 квітня 2015 року призначена на посаду заступника начальника управління - начальника відділу представництва інтересів громадян і держави в судах управління представництва, захисту інтересів громадян та держави в суді прокуратури області;

- з 16 липня 2015 року призначена на посаду начальника відділу представництва органів прокуратури в суді управління представництва інтересів громадян і держави в суді прокуратури області;

- з 13 квітня 2016 року назву посади змінено на начальник відділу забезпечення представництва в суді управління представництва інтересів громадянина або держави в суді прокуратури області.

02 вересня 2016 року позивач подала до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області заяву про отримання пенсії за вислугу років за нормами Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ в редакції від 2001 року.

На підтвердження свого права на пенсію за вислугою років позивач крім копії трудової книжки НОМЕР_1 від 11 вересня 1990 року також надала довідку Прокуратури Луганської області від 02.09.2016 № 11/144 вих-16, згідно яких ОСОБА_1 станом на 01.09.2016 має стаж роботи 20 років 02 місяці 14 днів, що дає їй право на пенсію згідно із статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991.

Рішенням УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області від 08.09.2016 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно із Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ на підставі того, що на дату звернення ОСОБА_1 почав діяти Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014, а тому положення ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 втратили чинність з дня набрання чинності Законом № 1697- VII, а саме з 15 липня 2015 року. Згідно із ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII право на пенсійне забезпечення за вислугу років мають прокурори в період з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року при наявності стажу роботи за вислугу років 22 роки 6 місяців, в тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців, а згідно трудової книжки позивача та довідки № 18-541 такого стажу роботи їй не вистачає.

Однак позивач вважає, що вона набула право на пенсію за вислугу років на підставі статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991, оскільки він діяв на час прийняття її на роботу в органи прокуратури.

Аналізуючи викладене суд зазначає, що на момент звернення ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років Закон України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 на підставі підпункту 1 пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII від 14.10.2014 визнано таким, що втратив чинність, тому до спірних правовідносин має застосовуватися ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII.

При цьому Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 не містять положення стосовно збереження за прокурорами, які були призначені на відповідну прокурорську посаду до набрання чинності цим Законом, права на отримання пенсії за вислугу років відповідно до законодавства, що діяло до дня набрання чинності Законом № 1697-VII від 14.10.2014.

Згідно зі статтею 147 Конституції України єдиним органом конституційної юрисдикції в Україні є Конституційний Суд України, який вирішує питання про відповідність законів та інших правових актів Конституції України і дає офіційне тлумачення Конституції та законів України.

На сьогодні положення Закону № 1697-VII від 14.10.2014 щодо визначення права прокурора на отримання пенсії з вислугу років не визнані неконституційними, також відносно них відсутнє офіційне тлумачення Конституційного Суду України.

У пункті 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказано, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави (пункт).

Зміна механізму нарахування соціальних виплат та допомоги повинна відбуватися відповідно до критеріїв пропорційності та справедливості і є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів власне сутність змісту права на соціальний захист (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012).

Аналогічний підхід до зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги було застосовано Верховним Судом України у постанові від 01 листопада 2016 року по справі № 21-1425а16.

Отже, висновок позивача про те, що порядок її пенсійного забезпечення визначається у відповідності до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. є необґрунтованим.

За приписами ч. 1 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року, вислуги років не менше ніж 22 роки 6 місяців, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

З огляду на викладене, для набуття права на пенсійне забезпечення за вислугу років станом на 02.09.2016р., тобто на час звернення позивача із заявою про призначення пенсії, стаж позивача мав становити 22 роки 6 місяців, у тому числі стаж роботи на посадах прокурорів не менше 12 років 6 місяців.

Відповідно до ч. 6 ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р. визначено робота на яких посадах зараховується до вислуги років, що дає право на пенсію згідно з цією статтею.

Як встановлено з копії трудової книжки позивача та довідки Прокуратури Луганської області від 02.09.2016 № 11/144 вих-16 станом на 01.09.2016 позивач має стаж роботи 20 років 02 місяці 14 днів.

Таким чином, станом на 01.09.2016 р. вислуга років позивача складає 20 років 02 місяці 14 днів та є недостатньою для призначення їй пенсії за вислугу років за Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014р.

Інші позовні вимоги щодо визначення місяців роботи для обчислення пенсії за вислугу років та щодо обмежень граничного розміру пенсії судом не досліджуються, адже вони є похідними від права позивача на призначення пенсії за вислугу років, якого позивач на думку суду не набув.

Отже, оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років є правомірним, в той час як позовні вимоги є необґрунтованими і у їх задоволенні належить відмовити.

Оскільки в позовних вимогах позивачу було відмовлено, то сплачений судовий збір не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 8, 11, 17, 86, 94, 118, 158-163, 171, 186, 254 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про визнання дій протиправними, скасування рішення, зобов'язання призначити пенсію за вислугу років.

Постанова, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня отримання копії постанови шляхом подання апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду через Сєвєродонецький міський суд Луганської області разом із одночасним надісланням копії апеляційної скарги до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя Д.Б. Баронін