Справа № 805/2387/16-а
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Смагар С.В.
Суддя-доповідач - Геращенко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року справа №805/2387/16-а

84301, Донецька область, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Геращенка І.В., суддів Арабей Т.Г., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2387/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - РЕСУРС» до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/000014/1, картки відмови в прийнятті митної декларації від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/00015,-

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2016 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - РЕСУРС» (далі - позивач, товариство), звернулось до Донецького окружного адміністративного суду із позовом до Донецької митниці Державної фіскальної служби (відповідач, митний орган) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000014/1 від 15.03.2016 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації митному оформленню випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 700080000/2016/00015 від 15.03.2016 року. (том 1 а.с.4-11)

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2387/16-а адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Донецької митниці Державної фіскальної служби України про коригування митної вартості товарів від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/000014/1. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуск товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/00015. Стягнуто з відповідача на користь товариства витрати по сплаті судового збору у розмірі 6720 грн. 99 коп. (том 2 а.с.10-14)

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою на прийняте рішення та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову суду першої інстанції і прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Апелянт вважає, що подані позивачем до оформлення разом з митною декларацією документи викликали сумніви щодо заявленої митної вартості, зумовлені спрацюванням профілю ризику за напрямок заниження митної вартості, а також наявною інформацію про митне оформлення ідентичного товару за вищою митною вартістю. Вказані сумніви могли бути спростовані шляхом подання декларантом додаткових документів, яких останній на законну вимогу митниці не надав.

Крім того, апелянтом зазначено, що судом першої інстанції з відповідача надмірно стягнуто судовий збір у зв'язку із невірним застосуванням норм Закону України «Про судовий збір». (том 2 а.с.18-23)

Представник позивача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначив про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представником відповідача в судове засідання суду апеляційної інстанції не з'явився, в апеляційній скарзі зазначив про розгляд справи за відсутності їх представника.

За нормами статті 197 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги та наданих заперечень, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції, з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ-РЕСУРС» зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 24819472, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 6 липня 2016 року. (том 1 а.с. 13-17)

4 лютого 2016 року між Акціонерним товариством «Лебединський горно-збагачувальний комбінат», заснованим та який здійснює свою діяльність по законодавству Російської Федерації як постачальником та позивачем як покупцем був укладений контракт № 28/16/160426, відповідно до якого постачальник зобов'язується поставити покупцю, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити протягом строку дії цього контракту гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди). Згідно з пунктом 1.1. контракту від 4 лютого 2016 року, кількість, ціна та умови поставки визначаються сторонами в додатках до контракту. (том 1 а.с. 18-21)

4 лютого 2016 року між сторонами булу укладено додаток № 1 до контракту від 4 лютого 2016 року, згідно якого покупець (позивач) зобов'язувався оплатити та прийняти, а постачальник поставити відповідно до умов контракту наступний товар: гарячебрикетоване залізо (брикети залізної руди) вищого сорту, виробництва АТ «Лебединський ГЗК» (РФ), код ТН ЗЕД 7203 10 00 00, ТУ -0726-003-09 зі змінами № 1 від 1 січня 2011 року, № 2 від 24 жовтня 2011 року, № 3 від 10 грудня 2013 року, в кількості 3600 тон (+/- 5% в опціоні), строки поставки - лютий 2016 року. Умови поставки: DAP станція Соловей (439701)/Тополі (431801) кордон РФ/Україна, країна походження - Росія. Вартість за 1 тону - 127 доларів США 20 центів, загальна вартість 480816 доларів США (з урахуванням опціону). (том 1 а.с. 22)

15 березня 2016 року для митного оформлення товару позивачем разом з митною декларацією № 700080000/2016/001067 було надано відповідачу: контракт від 4 лютого 2016 року № 28/16/160426 разом з додатком № 1 від 4 лютого 2016 року, рахунок-фактуру (інвойс) від16 лютого 2016 року № 160426-1-2, заявку на купівлю валюти від 25 лютого 2016 року № 4, висновок про вартість товару, виданий ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 4 березня 2016 року № 867, прейскурант цін виробника від 1 січня 2016 року, лиси щодо ціноутворення та надання знижок від 1 лютого 2016 року № 40-949, від 26 лютого 2016 року № 40-1271, від 11 березня 2016 року № 40-1482, митну декларацію експортера від 12 лютого 2016 року № 10101050/120216/0000110, протокол тендерного комітету від 29 січня 2016 оку № 1. (том 1 а.с.27-29)

15 березня 2016 року від відповідача на адресу позивача надійшло електронне повідомлення № 43278 згідно якого, документи, що були подані для митного оформлення містять розбіжності, а саме: у висновку про вартість товару, що було видано ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 4 березня 2016 року № 867 контрактна ціна на горячебрикетоване залізо порівнюється з цінами на перероблений чавун і металобрухт, які за своєю суттю не є подібним товаром, а лише альтернативним видм сировини. Отже, висновок про вартісні характеристики товарів, не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна і є неякісним, тому не може бути використаним. (том 1 а.с. 89-92)

15 березня 2016 року відповідач електронним повідомленням за вих. № 43278 зазначив, що відповідно до статей 53, 55, 57, 59 Митного кодексу України митний орган застосовує для визначення митної вартості товару другорядний метод (за ціною договору щодо ідентичного товару). Як джерело інформації відповідач зазначив МД від 12 лютого 2016 року за № 110120000/2016/401566, вага партії 1466,5 тон, вартість тони 162 долари США, вартість партії 237573 долари США. (том 1 а.с. 89-92)

15 березня 2016 року відповідачем було прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № 700080000/2016/000014/1, яким збільшено вартість товару за 1 тону з 127 доларів США 20 центів до 162 доларів США та оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №700080000/2016/00015. (том 1 а.с. 25-26)

Відповідачем для визначення митної вартості товару застосовано другорядний метод - за ціною договору щодо ідентичних товарів.

17 березня 2016 року товар був випущений у вільний обіг за МД № 700800000/2016/001067 зі сплатою митних платежів згідно з митною вартістю цих товарів, визначеною декларантом, із забезпеченням сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, і сумою митних платежів, обчисленою відповідно до митної вартості товарів, визначеної митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України. (том 1 а.с.99)

Позивач листом від 4 травня 2016 року № 503/д надав до відповідача додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту), а саме лист ТОВ КК «Металоінвест» від 19 квітня 2016 року № 40-2430 про формування цін на гарячебрекитоване залізо, платіжне доручення № 5 від 28 березня 2016 року на оплату двох партій товару, що поставлялись згідно рахунків від 16 лютого 2016 року № 160426-1-2, № 160426-1-1 та які не були прийняті відповідачем до уваги. (том 1 а.с. 41-43)

Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом картки відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано доказів, які свідчать про використання своїх повноважень, передбачених у главі 50 «Митні експертизи» МК України. Вказане свідчить про те, що коригування митної вартості названого товару митниця за резервним методом проведене з порушенням вимог частини дев'ятої статті 58 Кодексу, тобто, не на основі об'єктивних даних, що підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Таким чином, відповідачем не доведено та не надано жодних аргументів та доказів того, що документи, подані позивачем до митного оформлення, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. Тобто, спірне рішенні про коригування митної вартості прийнято відповідачем неправомірно та без урахування всіх обставин по справі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з частиною 1 статті 52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою.

За приписами частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов'язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об'єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.

Як встановлено частиною 1 статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Відповідно до частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п'ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Як передбачено частиною 3 статті 53 Митного кодексу України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов'язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов'язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов'язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв'язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст.53 Митного кодексу).

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (ч.6 ст.53 Митного кодексу України).

Як встановлено частиною 1 статті 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Відповідно до частин 2, 3 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно з частиною 6 статті 54 Митного кодексу України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у митному органі вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов'язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості не застосовується, якщо використані декларантом відомості не підтверджені документально або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов'язковою при її обчисленні.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості і з цією метою мають повноваження витребувати додаткові документи для перевірки правильності зазначеної митної вартості товару в разі наявності підстав для сумніву в правильності митної оцінки товару, що переміщується через митний кордон України.

Разом з тим, дискреційні функції митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов'язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

На підтвердження митної вартості товару позивачем надано митному органу первинні та інші документи, передбачені відповідними положеннями Митного кодексу України.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов'язковою, оскільки з цією обставиною закон пов'язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсно митної вартості товарів.

Разом з тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не довільні документи, з перелічених у статті 58 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відповідачем не наведено, яким чином витребувані ним у позивача документи можуть усунути сумніви у правильності визначення митної вартості, пов'язані з цифровим значенням статистичної вартості митної декларації країни - експортеру.

Як зазначалось раніше, позивачем листом від 04 травня 2016 року № 503/д надано відповідачу додаткові документи для підтвердження митної вартості товару за ціною договору (контракту).

Відповідач листом № 521/д від 06 травня 2016 року відмовив у визнанні заявленої митної вартості з урахуванням додаткових документів.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу України, метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення, зокрема: код товару згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість товарів; митна вартість товарів та метод її визначення; суми митних платежів; спосіб забезпечення сплати митних платежів (у разі застосування заходів гарантування їх сплати) (стаття 257 Митного кодексу України).

Відповідно до чачтин 5, 6, 11 статті 264 Митного кодексу України, з метою визначення правильності заповнення поданої митної декларації та відповідності доданих до неї документів установленим вимогам митний орган здійснює перевірку митної декларації. Митна декларація приймається для митного оформлення, якщо вона подана за встановленою формою, підписана особою, яка її подала, і перевіркою цієї декларації встановлено, що вона містить всі необхідні відомості і до неї додано всі документи, визначені цим Кодексом. Митний орган відмовляє у прийнятті митної декларації виключно з таких підстав: митна декларація не містить усіх відомостей або подана без документів, передбачених статтею 335 цього Кодексу; електронна митна декларація не містить встановлених законодавством обов'язкових реквізитів; митну декларацію подано з порушенням інших вимог, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту пункту 1 статті 337 Митного кодексу України вбачається, що перевірка документів та відомостей, які подаються митним органам під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється, зокрема, із застосуванням інформаційних технологій, які включають в себе контроль співставлення та контроль із застосуванням системи управління ризиками.

Згідно пункту 3 даної статті, контроль співставлення - це автоматизоване порівняння даних, які містяться в митних деклараціях або інших документах, поданих для митного контролю або митного оформлення, з даними, які містяться в електронних копіях митних декларацій та інших документах, що надходять з митних та правоохоронних органів суміжних держав; в уніфікованих електронних дозвільних документах, що надходять з інших державних органів, інших електронних документах, пов'язаних з перевіркою достовірності даних, що перевіряються.

Контроль із застосуванням системи управління ризиками - це оцінка ризику шляхом аналізу (у тому числі з використанням інформаційних технологій) поданих документів у конкретному випадку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України з метою обрання форм та обсягу митного контролю, достатніх для забезпечення додержання вимог законодавства України з питань державної митної справи, що не може вважатись окремою підставою для витребування додаткових документів за відсутністю зазначення які саме складові митної вартості викликають сумнів у митного органу.

Як встановлено під час судового розгляду справи та вірно зазначено судом першої інстанції, з рішення митниці про визначення митної вартості товару за другорядним методом не вбачається, в чому саме полягала неможливість визначення митної вартості за першим методом, на підставі документів поданих позивачем.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, що передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України. Подані документи належним чином ідентифікували оцінюваний товар та містили об'єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які підтверджували ціну товарів, що підлягала сплаті позивачем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товарів за ціною договору згідно з вимогами частин 4, 5 статтті 58 Митного кодексу України.

Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.

При цьому митним органом не було спростовано контрактну ціну оцінюваних товарів, об'єктивну можливість і спроможність відповідача визначити на підставі наданих позивачем документів зазначену ціну товарів, а також рівень митної вартості товарів за ціною договору за правилами, визначеними у статті 58 Митною кодексу України.

Відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об'єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані відповідачем.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Аналіз наведених статей свідчить, що обов'язок доведення митної ціни товару лежить на позивачу. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей може витребувати додаткові документи. Водночас, митниця може витребувати, а декларант зобов'язаний надати лише ті документи, які здатні такі сумніви усунути. При цьому законом чітко встановлено умову, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів та відмова у митному оформленні за заявленою декларантом митною вартістю товарів.

Такою імперативною умовою є наявність обґрунтованих сумнiвiв у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів. При цьому, в розумінні наведених статей, сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відтак, наведені приписи зобов'язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали вiдповiднi сумніви, причини неможливості їх перевірки на пiдставi наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши вiдсутнiсть достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є не підтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхiднi для підтвердження того чи іншого показника.

Суд не погоджується з доводами апелянта щодо причин відмови, оскільки під час митного оформлення товару позивачем були надані усі документи, що обов'язкові для визначення митної вартості за ціною договору (контракт, додатки до нього, рахунок-фактура) та, крім того, позивачем були надані додаткові документи, що свідчили про обґрунтованість визначення суми митної вартості товару на рівні 127,20 дол. США/ за 1 кг.

Як вбачається з рішення про коригування митної вартості, обґрунтовуючи свої сумніви у правильності зазначеної митної вартості, митниця посилалась на неповні відомості про митну вартість товару, однак не вказує які саме відомості відсутні то чи пов'язані вони з числовими показниками митної вартості або ціни товару, та яким чином впливають на ці показники.

Оскільки в рішенні про корегування митної вартості не зазначено які складові митної вартості викликають сумніви та , які стали підставою для витребування додаткових документів, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивача щодо відсутності підстав для витребування додаткових документів, оскільки їх запит не стосується підтвердження або спростування складових митної вартості та її ціни.

Не наведення митницею в рішенні про коригування митної вартості товарів доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару з урахування 100% передплати за товар на підставі рахунку постачальника, - є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребовування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.

Таким чином, сумніви, що виникли з обставин, які вказані митницею у оскаржуваному рішенні, є необґрунтованими.

Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації та в якій частині.

Щодо посилання апелянта на відомості спеціалізованої бази даних Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби України щодо іншої вартості ідентичних товарів, то самі по собі відомості згаданої системи не є достатньою підставою для коригування заявленої декларантом митної вартості, за умови відсутності сумнівів у достовірності наданих декларантом документів та їх повноти.

Таким чином, у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Окрім того, посилання відповідача на іншу вантажно-митну декларацію іншого покупця, судом апеляційної інстанції також до уваги не приймаються, оскільки не відомо за яким контрактом та на яких умовах поставлявся ідентичний товар, період його поставки не збігається з періодом поставки товару до позивача.

Також, з матеріалів справи вбачається, що ціна товару формувалась в договірному порядку з урахуванням знижок та кон'юктури світового ринку, а прайс-листи встановлені тільки для покупців малих обсягів.

Стосовно доводів апелянта відносно висновку ДП «Укрпромзовнішекспертизи», в якому експертом наведений рівень цін на гарячебрикитоване залізо вищого ґатунку, що імпортується позивачем та який знаходиться в інтервалі між рівнем ціни на переробний чавун та брухт, що на думку апелянта визначена без умов постачання товару, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Інформація ДП «Укрпромзовнішекспертиза» є консультативним документом, що не має обов'язкового значення для визначення митної вартості товару. Відповідно до п. 2 Національного стандарту оцінки «подібне майно - майно, що за своїми характеристиками та (або) властивостями подібне до об'єкта оцінки і має таку саму інвестиційну привабливість» ГБЗ як металобрухт та чавун передільним є взаємозамінною залізовмісною сировиною для металургійної промисловості.

У листі ООО УК «МЕТАЛЛОИНВЕСТ» від 19 квітня 2016 року № 40-2430, що є керуючою компанією постачальника за контрактом зазначено, що АО «Лебединский ГОК» є єдиним підприємством у СНД, що виробляє гарябрекитоване залізо, тобто гарячебрекитоване залізо в Україні не виробляється.

Таким чином, зроблене ДП «Укрпромзовнішекспертиза» визначення ціни ГБЗ шляхом порівняння з ціною металобрухту та чавуну передільного є правильним, а її діапазон відповідає заявленій позивачем митної вартості товару, на що також посилається апелянт в апеляційній скарзі, зазначивши, що лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» був прийнятий митним органом до уваги як довідкове джерело інформації, за межі діапазону якого вони не вийшли.

Виходячи з вищенаведеного, твердження апелянта про те, що висновки ДП «Укрпромзовнішекспертиза» не відповідають дійсному стану цін на сировину для металургійного виробництва в Україні є помилковими.

Крім того, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що митним органом, згідно статті 55 кодексу проведено консультацію з декларантом щодо обґрунтування вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Згідно частини 4 статті 57 Митного кодексу України застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 i 60 Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

В матеріалах справи дійсно представником позивача зроблена запис в інформаційному повідомленні відповідача про відсутність інформації про застосування інших другорядних методів визначення митної вартості, що на погляд апеляційної інстанції може прийматись як проведення консультацій.

Посилання апелянта на положення Генеральної угоди по тарифам та торгівлі 1994 року, як на підставу для витребування додаткових документів для встановлення митної вартості товару, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованою, оскільки зазначеною угодою та Митним кодексом України передбачені всі підстави та повноваження покладені на апелянта, як на суб'єкта владних повноважень, при здійсненні власних функцій.

При цьому суд апеляційної інстанції вважає недоцільними доводи апелянта щодо ігнорування судом першої інстанції положень частини 5 статті 54 Митного кодексу, оскільки судом першої інстанції всебічно проаналізовано законодавство регулююче спірні правовідносини, крім того, вказана норма права не носить обов'язковий характер для її застосування, а тільки надає право митному органу на проведення певних дій.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що митним органом не надано жодної оцінки та не проаналізовані надані позивачем докази в обґрунтування митної вартості товару. В даному випадку, у наявності у відповідача були всі необхідні документи, які підтверджували митну вартість товару, кількісні і якісні його характеристики, а відтак відповідач не мав права застосовувати інший, окрім першого, метод для визначення митної вартості товару.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірне рішенні про коригування митної вартості та карта відмови в прийнятті митної декларації, прийняті відповідачем, є неправомірними та такими, що підлягають скасуванню.

Згідно частини 7 статті 54 Митного кодексу України, у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповнi та/або недостовiрнi вiдомостi про митну вартiсть товарiв, у тому числi невiрно визначено митну вартiсть товарiв, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартiсть вважається визнаною автоматично.

Щодо розподілу судових витрат при вирішенні справи судом першої інстанції, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 4 Законом України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» з 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата встановлена у місячному розмірі 1 378,00 грн.

Як вбачається зі змісту позовних вимог позивачем у позовній заяві заявлені вимоги немайнового характеру.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб'єктом владних повноважень, юридичною особою або фізичною особою - підприємцем встановлюється ставка судового збору 1 розмір мінімальної заробітної плати (п.п. 1.2).

Відтак, при поданні адміністративного позову немайнового характеру сплаті підлягає ставка судового збору у розмірі 1 розміру мінімальної заробітної плати, а саме 1378,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено 6720,99 грн., а судом першої інстанції, при вирішенні справи по суті та задовольняючи позовні вимоги товариства стягнуто з відповідача всю суму сплаченого судового збору позивачем.

Суд апеляційної інстанції вважає помилковим рішення суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача суми судового збору у розмірі 6720,99 грн., оскільки на відповідача не можуть бути покладені необґрунтовані витрати, пов'язані з поверненням судового збору при невірному його обчисленні позивачем.

Відтак, суд вважає за необхідне змінити постанову суду першої інстанції в частині зайво стягнутих судових витрат з Донецької митниці Державної фіскальної служби, оскільки стягненню підлягала лише сума у розмірі 1378,00 грн.

Відповідно до приписів статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

З врахуванням викладеного, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для зміни постанови суду першої інстанції згідно статті 201 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції по суті правильно вирішив справу, однак, із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому постанова суду першої інстанції підлягає зміні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 197, 198, 201, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької митниці Державної фіскальної служби - задовольнити частково.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2387/16-а за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТІНВЕСТ - РЕСУРС» до Донецької митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/000014/1, картки відмови в прийнятті митної декларації від 15 березня 2016 року № 700080000/2016/00015 - змінити.

З абзаці четвертому резолютивної частини постанови Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2387/16-а замість суми стягнення судових витрат «6720,99 грн.» вказати суму «1378,00 грн. (одну тисячу триста сімдесят вісім гривень) 00 коп.».

В решті постанову Донецького окружного адміністративного суду від 05 жовтня 2016 року у справі № 805/2387/16-а - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь в справі, та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий: І.В. Геращенко

Судді: Т.Г. Арабей

Г.М. Міронова