Справа № 823/950/16
Суддя: В.О. Гаврилюк
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року справа № 823/950/16

12 год. 05 хв. м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

секретар судового засідання - Будченко А.Ю.,

за участю представників:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - Бодревської І.В.,

третьої особи - Гришака А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_4 до Уманської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Уманська міська рада, про скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

ОСОБА_4 подав позов, в якому просить скасувати податкове повідомлення-рішення від 23.05.2016 року № 10449-18.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки 05 вересня 2012 року згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу в Черкаській області ОСОБА_5 нежитлові будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 були відчужені на користь ОСОБА_6. В подальшому дане майно стало частиною спадкового майна, що успадковане та оформлене належним чином ОСОБА_7. А тому право користування, відповідно і договір оренди є припиненим з моменту укладання договору купівлі-продажу між позивачем та ОСОБА_6 відповідно до статі 31 Закону України "Про оренду землі", статей 120, 141 Земельного кодексу України.

Представник позивача в судовому засіданні адміністративний позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

В письмових запереченнях на адміністративний позов відповідач просив в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що посадовими особами Уманської ОДПІ Головного управління ДФС у Черкаській області, виконуючи функції контролю за повнотою та своєчасністю сплати до бюджету податків та платежів, на виконання пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України 23.05.2016 сформовано податкове повідомлення-рішення № 10449-18, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з орендної плати фізичних осіб на загальну суму 202454 грн 16 коп. з огляду на те, що договір оренди землі від 27.05.2012 укладений між Уманською міською радою (орендодавець) та громадянином ОСОБА_4 (орендар) є чинним, право користування землею не скасовано, а сплата податку відсутня.

Окрім того, позивач сплачував плату за оренду землі за вказаним договором оренди у 2013, 2014, 2015, що підтверджується банківськими виписками від 18.10.2013, 27.08.2014, 31.08.2015. Позивач сплачував суми, що визначалися у податкових повідомленнях-рішеннях прийнятих Уманською ОДПІ на підставі даних відділу Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області за 2013, 2014, 2015 роки.

Особливу увагу відповідач звертає на те, що договір містить окремий розділ "Умови повернення земельної ділянки". Згідно з пунктом 20 договору після припинення його дії орендар повертає орендодавцеві земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду. Документів на підтвердження виконання п. 20 договору позивачем не надано. Пунктом 40 вказаного договору оренди за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону. А так як, новий власник нерухомості не зареєстрував право оренди на земельну ділянку у встановлений законом спосіб, обов'язок щодо сплати орендної плати залишився у позивача.

Отже вимога про скасування податкового повідомлення-рішення не підтверджена належними та допустимими доказами, не ґрунтується на нормах права.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечила повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях та додаткових поясненнях по справі.

В письмових запереченнях на адміністративний позов Уманська міська рада просила в його задоволенні відмовити повністю зазначивши при цьому, що рішенням Уманської міської ради від 30.03.2012 № 4.27-19/6 надано в оренду земельну ділянку ОСОБА_4 площею 1,5137 за адресою: АДРЕСА_1. На підставі даного рішення 21 травня 2012 року між Уманською міською радою та ОСОБА_4 укладено договір оренди землі. Даний договір 16 липня 2016 року зареєстровано у міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умані та Уманському районі Черкаської області.

Відповідно до вказаного договору оренди позивач набуває права платно користуватися земельною ділянкою для обслуговування бази з виготовлення металу площею 15137 кв.м. Договір оренди землі є цивільно-правовим, а отже, йому притаманні такі ознаки, як свобода договору, обов'язковість його виконання сторонами тощо.

Окрім того, припинення договору має бути вчинено в письмовій формі, так як він і був укладений в такій формі. А перехід права власності на нерухоме майно, яке знаходиться на орендованій земляній ділянці є лише підставою для припинення договору оренди землі шляхом укладання відповідного договору про припинення договору оренди землі.

Також, Уманська міська рада звертає увагу суду на те, що позивач після продажу нежитлових будівель, які розташовані на орендованій земельній ділянці, не звертався до Уманської міської ради з приводу припинення договору оренди та передачі земельної ділянки Уманській міській раді. Тобто своїм правами та обов'язками передбаченими Законом України "Про оренду землі" позивач не скористався. Оскільки договір оренди земельної ділянки є чинним і ніким не скасований, то і дії відповідача були правомірними, адже оскаржуване податкове повідомлення-рішення формувалося на основі договору.

Представник Уманської міської ради в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечив повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях по справі.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно, всебічно, об'єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Суд встановив, що 21 травня 2012 року між Уманською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_4 (орендар) укладено договір оренди землі. Відповідно до вказаного договору в оренду позивачеві передається одна земельна ділянка (кадастровий номер НОМЕР_1) площею 15137 кв.м., що використовується для виробничих потреб із земель Уманської міської ради, розташована за адресою: Черкаська область, АДРЕСА_1. Згідно з пунктом 9 зазначеного договору визначена річна орендна плата за земельну ділянку (15137 кв.м.) вноситься ОСОБА_4 у грошовій формі та розмірі 44282 грн 39 коп. Відповідно до пункту 8 вказаний договір укладений терміном до 30.03.2017.

Пунктом 20 вказаного договору передбачено, що після припинення дії договору орендар повертає орендодавцю земельну ділянку у стані, не гіршому порівняно з тим, у якому він одержав її в оренду.

Пунктом 35 цього договору встановлено, що зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору спір роз'яснюється у судовому порядку. Пунктами 36, 38 та 39 вказаного договору визначено, що дія договору припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено, придбання орендарем земельної ділянки і власність, викупу земельної ділянки для суспільних потреб або примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку встановленому законом, ліквідації юридичної особи - орендаря. Договір припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається.

Перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Договір оренди землі від 21 травня 2012 року між Уманською міською радою (орендодавець) та ОСОБА_4 зареєстрований в міськрайонному управлінні Держкомзему у м. Умань та Уманському районі Черкаської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 16 липня 2012 року за № 00219.

16 липня 2012 року Уманська міська рада відповідно до акту про передачу та прийом земельної ділянки в натурі на підставі договору оренди від 16.07.2012 за № 00219 передала ОСОБА_4 в користування земельну ділянку по АДРЕСА_1, площею 15137 кв.м. для обслуговування бази по виготовленню виробів з металу.

05 вересня 2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Відповідно до вказаного договору позивач передав у власність ОСОБА_8 нежитлові будівлі та споруди, які належали ОСОБА_4 на праві приватної власності. Вказані нежитлові будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці площею 15137 кв.м., яка надана ОСОБА_4 в оренду Уманською міською радою (договір оренди землі, укладений 21 травня 2012 року, зареєстрований у відділі Держкомзему в Уманському районі Черкаської області 16 липня 2012 року за № 00219). Кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1. Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за № 777.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 грудня 2015 року право власності на нежитлові будівлі та споруди, що знаходиться по АДРЕСА_1 перейшло до ОСОБА_7 (сина ОСОБА_6). Зазначене свідоцтво про право на спадщину за законом зареєстроване за № 4217.

23 травня 2016 року відповідачем згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 10449-18, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за платежем оренда плата з фізичних осіб у розмірі 202545 грн 16 коп.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Стаття 141 вказаного Кодексу визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою, однією з яких є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Крім того, відповідно до частин 1, 2 статті 31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи - орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у статті 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи - орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства). Договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.

Стаття 34 вказаного Закону визначає, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. У разі невиконання орендарем обов'язку щодо умов повернення орендодавцеві земельної ділянки орендар зобов'язаний відшкодувати орендодавцю завдані збитки.

Поряд з цим суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюється Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755-VI (надалі за текстом - ПК України в редакції, станом на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 15 ПК України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Згідно з підпунктами 16.1.3, 16.1.4. пункту 16.3 статті 16 ПК України платник податків зобов'язаний: подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 54.3.1 пункту 54.3 статті 54 ПК України визначено, що контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об'єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Пункт 288.2 статті 288 ПК України передбачає, що платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а відповідно до пункту 288.3 вказаної статті об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.

Пункт 285.1 статті 285 ПК України визначає, що базовим податковим (звітним) періодом для плати за землю є календарний рік.

Відповідно до пункту 285.5 вказаної статті нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності. У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Як свідчать матеріали справи, 07 квітня 2016 року Уманська міська рада надіслала відповідачеві лист № 533/01-21 про перелік договорів оренди, які укладені з Уманською міською радою на земельні ділянки комунальної власності, серед перелічених договорів оренди міститься і договір оренди від 21 травня 2012 року, укладений з ОСОБА_4 на земельну ділянку з кадастровим № НОМЕР_1, на підставі чого та згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 286.5 статті 286 Податкового кодексу України відповідачем і було прийнято податкове повідомлення-рішення № 10449-18, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання за платежем оренда плата з фізичних осіб у розмірі 202545 грн 16 коп.

Стосовно посилання позивача на припинення права користування, а, відповідно, і договору оренди землі з моменту укладення 05 вересня 2012 року договору купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_4 та ОСОБА_8, суд зазначає таке.

Наявність законодавчо визначеної підстави для припинення договору оренди землі від 21 травня 2012 року суд не заперечує, однак, враховуючи невиконання позивачем пункту 20 вказаного договору, сплату ним орендної плати за орендовану земельну ділянку в 2012-2015 роках, відсутність у відповідача інформації щодо припинення дії вказаного договору, суд вважає, що податкове повідомлення-рішення Уманської об'єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Черкаській області від 23 травня 2016 року № 10449-18, яким позивачеві визначено суму податкового зобов'язання з орендної плати з фізичних осіб в розмірі 202454 грн 16 коп. прийняте правомірно.

Відповідно до частин 1, 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є необґрунтованими, а вимоги такими, в задоволенні яких слід відмовити.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 11, 14, 70, 71, 94, 159 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

постановив:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.О. Гаврилюк

Постанова складена у повному обсязі 29.11.2016.