Справа № 826/14996/15
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2016 року № 826/14996/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Іщука І.О., розглянувши адміністративну справу та додані до неї матеріали в письмовому провадженні

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас»
доДержавної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві.
провизнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ««Торговий дім «Веріас» (далі - позивач) звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві (далі - відповідач).

В позовній заяві позивач просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 23.03.2015р.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення винесене податковим органом із порушенням чинного законодавства України, ґрунтується на неправильному застосуванні норм податкового законодавства, а тому підлягає скасуванню. При цьому позивач посилається на те, що ним було сплачено суми податкового зобов'язання, податкове повідомлення - рішення прийнято з порушенням строків, встановлених п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, через канцелярію суду надав суду письмові заперечення, у яких відповідач просив відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю. Доводи відповідача, викладені в письмових запереченнях, аналогічні доводам та висновкам, викладеним в акті перевірки.

Зважаючи на неявку в судове засідання представника відповідача, суд ухвалив подальший розгляд справи здійснювати в порядку письмового провадження відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва суд встановив наступне.

Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві проведено перевірку своєчасності сплати податкових зобов'язань з податку на прибуток ТОВ «Торговий дім «Веріас» , за результатами якої складено акт від 23 січня 2015 року № 24/26-54-15-03-08 (далі - акт перевірки). В акті перевірки зазначено, що позивачем допущено порушення приписів п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

На підставі висновків Акту перевірки відповідачем 23.03.20105р. прийнято податкове повідомлення - рішення № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 10 % за затримку на 2 та 6 календарних днів сплати суми грошового зобов'язання в розмірі 107145,70 грн. у сумі 10714,57 грн.

Порушення, встановлене перевіркою, полягало в наступному.

Позивачем було подано податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 03.03.2014), в якій не заповнено р. 13 декларації «зменшення нарахованої суми податку» та не подано додаток ЗП до декларації. ТОВ «Торговий дім «Веріас» подано уточнюючу податкову декларацію з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 13.03.2014) з додатком ЗІТ, у р. 13.7 якої вказано про зменшення нарахованої суми податку на прибуток за рахунок авансових внесків з податку на прибуток у загальній сумі 101 515,00 гривень.

Згідно з даними картки особового рахунку на підставі податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 03.03.2014) нараховано 11.03.2014 грошове зобов'язання у сумі 110 177.0 грн., яке погашено 11.03.2014 у сумі 3031,34 грн. за рахунок переплати, 13.03.2014 у сумі 101515,0 грн. у зв'язку з поданням уточнюючої податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2013 рік (реєстраційний № від 13.03.2014) та 17.03.2015 у сумі 5 630,66 грн. платіжним дорученням від 17.03.2015 №2837.

З огляду на викладене відповідач дійшов висновків, що позивачем порушено термін сплати самостійно визначеного грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємства за 2013 рік у загальній сумі 107 145,70 грн. із затримкою до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання.

Отже, оскаржуваним рішенням позивача притягнено до відповідальності за помилкове зазначення в рядку декларації суми податку, який підлягає сплаті, без врахування його зменшення на вже сплачену в якості авансового внеску суму.

При цьому сторонами жодним чином не заперечується обставина фактичного перерахування коштів, правомірності декларування та своєчасності подання звітності. Відповідач погоджується з правомірністю погашення зобов'язань шляхом подання уточнюючої декларації, в якій виправлено помилку, допущену під час первісного декларування, натомість вважає, що час, який минув між поданням декларації, заповненої з помилкою, та уточнюючою декларацією, є часом прострочення виконання грошових зобов'язань платника.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Податковий орган, приймаючи таке рішення, посилався на норми ПК України, які регламентують застосування санкцій та пені за несвоєчасну сплату податкових зобов'язань. Разом з тим, суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а рішення Європейського суду з прав людини є джерелом права.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини дії суб'єкта владних повноважень щодо втручання чи обмеження прав людини повинні бути обґрунтованими, законними, необхідними, а втручання - пропорційним. Дискреційність повноважень органу влади повинна бути зведена до мінімуму, а логіка рішень органу влади повинна бути чіткою і зрозумілою, як і можливі наслідки таких дій. Особа не повинна відповідати за помилки, вчинені органом держави.

Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) суд визнав незаконне та непропорційне втручання у права заявника, гарантовані статтею 1 Першого протоколу Конвенції. Суд у цьому рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов'язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Принцип «належного урядування» покладає на державні органи обов'язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку.

Суд звертає увагу, що відповідачем не заперечується обставина перерахування коштів позивачем та зарахування їх до Державного бюджету України, натомість зазначається про те, що формальна помилка в заповненні декларації є підставою для застосування санкцій.

З урахуванням практики Європейського суду з прав людини суд визнає, що у ситуації, яка склалася, податковий орган порушував вищевказані вимоги щодо «належного урядування», унаслідок чого застосував до позивача фінансові санкції, що вбачається судом підставою для задоволення позовних вимог.

При цьому, суд доходить висновків, що у випадку належної та добросовісної поведінки податкового органу, позивача було б поінформовано про наявність помилок, що унеможливило притягнення його до відповідальності.

Також суд враховує правову позицію Верховного суду України про відсутність підстав для застосування до платника податків санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, викладену в постанові від 16.06.2016р. у справі №21-377а15.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 23.03.2015р. Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві.

Судові витрати в сумі 182,70 грн. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Торговий дім «Веріас» за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук