Справа № 727/8766/16-а
Суддя: Літвінова О. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/8766/16-а
Провадження № 2-а/727/283/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Суддя Шевченківський районного суду м. Чернівці Літвінова О.Г. розглянувши у скороченому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання неправомірними дій та зобов'язання провести поновлення виплати раніше призначеної пенсії.

Посилалася на те, що відповідно до приписів встановлених п. 2, ч. 1 ст. 49, а також другим реченням ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: «Виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном якщо інше не передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.»

«Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України»

Проте 07 жовтня 2009 року Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким вищенаведені приписи вказаного Закону України визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України: «Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

17 вересня 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1

На вищевказане звернення, 15 жовтня 2016 року на адресу представника Позивача надійшов лист від Відповідача, датований 07.10.2016 № 10825/15, в якому було розглянуто вищевказане звернення та проігноровано вимогу поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу, а також повідомлено, що: «Враховуючи відсутність договору між Україною та Сполученими Штатами Америки в галузі пенсійного забезпечення та документів, які підтверджують місце постійного проживання в Україні гр. ОСОБА_1., підстав для поновлення пенсії немає».

Просить визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, виражених у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з одночасним зобов'язанням ГУПФУ поновити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Сторони в судове засідання не зявилися, позивач надав суду заяву про розгляд справи у скорочену провадженні, відповідач надав суду заперечення на адміністративний позов.

Суд дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Слід зазначити, що статтею 24 Конституції України, встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно абз. 6, 11 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється на принципах: рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом.

Згідно з ч.І ст. 5 цього ж Закону, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб'єктами системи загальнообов'язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому закону.

Фактично, Відповідач проігнорував подану представником Позивача заяву про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1, порушуючи таким чином її конституційні права, як громадянки України. В свою чергу такі дії є неправомірними, виходячи з нижче наведених доводів.

Ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» зазначається, що поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органі Пенсійного фонду України протягом 10 днів після з'ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Такою вагомою умовою було рішення Конституційного Суду України.

Як передбачено п. 2.8. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії, відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - «Поновлення витати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії».

Взагалі, відповідно до правової позиції Верховного Суду України по питанню поновлення виплати раніше призначеної пенсії громадянам, які постійно проживають закордоном, викладеній в постанові ВСУ від 12.05.2015 року по справі № 21-180а15, зазначено, що колегія суддів Судової палати в адміністративних справах ВСУ дійшла висновку, що з дня набрання чинності Рішення № 25-рп/2009 щодо неконституційності положень п. 2 ч. 1 ст. 49 та 2-го речення ст. 51 Закону України «Про загально обов'язкове державне пенсійне страхування» виникли підстави для поновлення конституційного права особи на виплату пенсії, виплата якої була зупинена на підставі положень зазначеного Закону. З цього часу Пенсійний фонд України має відновити виплату пенсії громадянам України, які виїхали на постійне місце проживання за кордон.

Згідно зі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» - якщо нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, то вони виплачуються за минулий час без обмеження будь яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

До 07 жовтня 2009 року існували законодавчі обмеження щодо виплати пенсії позивачу з боку Відповідача.

Проте, починаючи з 07 жовтня 2009 року і по даний час таких обмежень не існує. А тому позивач, проживаючи у Сполучених Штатах Америки, як громадянин України, має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як Конституція України та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема права на пенсію, за ознакою місця проживання громадянина України.

У відповідності з ч.ч. 1,2 ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно 4.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин України, включаючи пенсіонерів, має право на вибір свого місця проживання зі збереженням усіх конституційних прав.

Більше того в Інформаційному листі Вищого адміністративного суду України від 18.02.2014року № 212/11/14-14 доводиться до відома місцевим загальним судам та апеляційним адміністративним судам позиція ВАСУ, взята з постанови Вищого адміністративного суду України від 05 березня 2013 року реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 33358135, що поновлювати виплату раніше призначеної пенсії громадянам України які виїхали на постійне місце проживання закордон необхідно саме з 07 жовтня 2009 року та також зазначається, що: «Із 7 жовтня 2009 року виплата пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009».

Тобто, після прийняття рішення Конституційним Судом України по даному питанню, пенсійний фонд повинен був нараховувати пенсію Позивачу, а вже після його звернення до пенсійного фонду з відповідною заявою - виплатити всі пенсійні кошти починаючи з 07 жовтня 2009 року.

Згідно з 4.2. ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України, суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду (далі - Суд) з прав людини.

У справі „Muller v. Austria", яку Європейська комісія з прав людини розглянула ще у 1975 році, було сформульовано позицію щодо права власності на пенсію. Зокрема. Європейська комісія з прав людини зазначила, що внаслідок сплати обов'язкових внесків до пенсійного фонду може виникати право власності щодо частки на цей фонд.

Тобто, призначена особі пенсія вважається майном відповідно до практики Суду, та підпадає під захист статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка передбачає, що «кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.».

Повторно така позиція була обґрунтована у справі «Пічкур проти України» (заява № 10441/06). Європейським судом встановлена, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Суд покладає на учасників Конвенції позитивні обов'язки. Тобто він може вважати, що держава не виконує положення Конвенції не лише через втручання у права, а й через відсутність (недостатність) втручання з її боку щодо захисту прав громадян.

Судом встановлено, що що відповідно до приписів встановлених п. 2, ч. 1 ст. 49, а також другим реченням ст. 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»: «Виплата пенсії за рішенням територіальних органів пенсійного фонду припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном якщо інше не передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.»

«Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України»

Проте 07 жовтня 2009 року Конституційним Судом України було постановлено рішення, яким вищенаведені приписи вказаного Закону України визнані неконституційними.

Згідно з ч. 2 ст. 152 Конституції України: «Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність».

17 вересня 2016 року представник ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про поновлення виплати раніше призначеної пенсії ОСОБА_1

На вищевказане звернення, 15 жовтня 2016 року на адресу представника Позивача надійшов лист від Відповідача, датований 07.10.2016 № 10825/15, в якому було розглянуто вищевказане звернення та проігноровано вимогу поновити виплату раніше призначеної пенсії позивачу, а також повідомлено, що: «Враховуючи відсутність договору між Україною та Сполученими Штатами Америки в галузі пенсійного забезпечення та документів, які підтверджують місце постійного проживання в Україні гр. ОСОБА_1., підстав для поновлення пенсії немає».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, та підлягає до задоволення, а тому слід, визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, виражених у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з одночасним зобов'язанням ГУПФУ поновити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1,2 ст. 24, ст. 46, ч. 5 ст. 55 Конституції України; абз. 6, 11 ч. 1 ст. 7, ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування»; Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року у справі №1-23/2009; ч.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; ч.2. ст. 8, ст. ст. 104, 105, 106, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати неправомірними дії Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, виражених у відмові поновити виплату раніше призначеної пенсії ОСОБА_1 з одночасним зобов'язанням ГУПФУ поновити виплату пенсії ОСОБА_1 починаючи 07 жовтня 2009 року, з урахуванням усіх перерахунків та індексації пенсії, відповідно до ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 гривня 20 копійка.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана протягом десяти днів з дня отримання її копії до Вінницького апеляційного адміністративного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців.

СУДДЯ О.Г.Літвінова