Справа № 820/1943/16
Суддя: Дьоміна О. П.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №820/1943/16
Провадження №2-а/636/254/16
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 листопада 2016 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючої судді Дьоміної О.П.

при секретарі Коваленко О.А.

за участі представника позивача Кожушкової Л.А.

представника відповідача Старцевої О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного казначейства України, Міністерства оборони України про визнання дії і бездіяльності неправомірними та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, -

В С Т А Н О В И Л А:
29.09.2016 року до Чугуївського міського суду Харківської області надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Державного казначейства України, Міністерства оборони України про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу, яка передана згідно ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 25.08.2016 року. Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 03.10.2016 року адміністративну справу прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.

Згідно уточненої адміністративної позовної заяви від 25.08.2016 року ОСОБА_1 (а.с.88-89) просив суд:

- визнати бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України неправомірною;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити до Міністерства оборони України заяву про призначення одноразової грошової допомоги та зобов`язати Міністерство оборони України нарахувати, а Державне казначейство України виплатити одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму громадян через ТВБВ №10020/0449 у Чугуївській філії ХОУ АТ «Ощадбанку», рахунок № НОМЕР_1 .
В обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що він проходив військову службу з 04.02.1982 року по 12.03.1984 року у Демократичній Республіці Афганістан у складі в/ч п/п НОМЕР_2 . Під час виконання обов`язків військової служби в ДРА в липні місяці 1983 року під час пересування колони Кундуз - Пулихумрі на під`їзді до кішлака Мадраси потрапили під обстріл. Було три підриву на фугасах. Підірвався ЗІЛ 131, на якому їхав позивач, внаслідок чого він отримав поранення спини і лівої ноги, був контужений, втратив свідомість.

25.10.2011 року за станом здоров`я позивачу було встановлено 3 групу інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби в ДРА, що підтверджується доданими до позову документами. 22.10.2012 року встановлена 2 група інвалідності і 27.10.2014 року підтверджена 2 група постійно.

На даний час стан здоров`я ОСОБА_1 стабільно погане, в результаті чого він часто хворіє, лікується у різних медичних установах, на що витрачає значні кошти.

Відповідно до вимог пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Розмір одноразової грошової допомоги призначається і виплачується у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи.
У Прикінцевих положеннях Закону України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», яким внесено зміни до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та доповнено ст. ст. 161-164, зазначено, що: 1. Цей Закон набирає чинності з 1 січня 2014 року; 2. Встановити, що дія цього Закону не поширюється на осіб, стосовно яких до набрання чинності цим Законом прийнято рішення про виплату їм одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або які отримали замість зазначеної допомоги інші компенсаційні виплати відповідно до законодавства.
Позивач вказує, що ніяких виплат він не отримував, тому має право на вказану одноразову грошову допомогу. На його думку, посилання Харківського обласного військового комісаріату на Лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.10.2013 року №248/3/6/2923 про те, що оскільки йому з 25.12.2012 року встановлена первинно 3 група інвалідності, підстав для направлення на розгляд Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі, смерті, каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб звільнених з військової служби, не має, слід вважати безпідставними.
Крім того, посилання відповідача Міністерства оборони України на Лист Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 22.10.2013 року №248/3/6/2923, є безпідставними, оскільки суперечить вимогам пп. 4 п. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Посилаючись на норми ст. ст. 19, 21, 22, 46, 64 Конституції України, ст. ст. 2, 9, 17 Кодексу адміністративного судочинства України, позивач зазначає, що при визначенні дій Харківського обласного військового комісаріату та Міністерства оборони України, неправомірними, потрібно виходити з пріоритету законів над підзаконними нормативними актами. У даному випадку державні органи в особі ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України, грубо порушили норми Конституції У країни, а також Закони України при призначенні та виплаті одноразової допомоги інвалідам війни в Афганістані.
Харківський обласний військовий комісаріат надав заперечення на адміністративний позов ОСОБА_1 , оскільки не згоден з пред`явленими позовними вимогами з наступних підстав:

Харківський ОВК не заперечує проти того, що позивач проходив військову службу з 04.02.1982 року по 12.03.1984 року та приймав участь у бойових діях у цей період на території Республіки Афганістан у складі військової частини п/п НОМЕР_2 . Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК (серія 10 ААА № 630153) 25.10.2011 року позивачу було встановлено первинно III групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК (серія 10 ААВ № 631301) 27.10.2014 році позивачу було встановлено повторно II групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006 року, який набув чинності з 01.01.2007 року, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 року викладено в новій редакції, відповідно до якої: виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, установлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Цим же Законом ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також викладено в новій редакції, відповідно до ч. 2 якої у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

-2-

У подальшому, на виконання ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», в редакції ст. 16, яка діє з 01.01.2007 року, Кабінетом Міністрів 28.05.2009 року була прийнята Постанова №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», пунктом 4 якої передбачено: військовослужбовцям строкової служби у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності, заподіяного їм під час проходження військової служби, чи в разі настання інвалідності під час проходження військової служби та особам, звільненим із строкової військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, залежно від ступеня втрати працездатності - у розмірі, що визначається у відсотках десятирічного грошового забезпечення.

З 01.01.2014 року набули чинності зміни до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», зокрема і до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На виконання положень Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» було прийнято ПКМ України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Пунктом 2 вказаної Постанови визначено: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК позивачу було встановлено первинно у 2011 році III групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. Враховуючи цей факт відповідач вважає, що позивач не має права на отримання вказаної допомоги у відповідності до ПКМ України від 25.12.2013 року № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

09.11.2016 року від представника відповідача Міністерства оборони України до суду надійшли заперечення на уточнений позов ОСОБА_1 , згідно яких Міноборони вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню зважаючи на наступне:
29.10.2015 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення 2 групи інвалідності внаслідок поранення, контузії і захворювання, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. ІНФОРМАЦІЯ_2 надав позивачу відповідь від 11.11.2015 року №1547 ВСЗ, згідно якої повідомив, що оскільки первинно позивачу встановлено 3 групу інвалідності, пов`язану з виконанням службових обов`язків військової служби 25.10.2011 року, тобто до 01.01.2014 року, то дія законодавчих та нормативно-правових актів, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, не поширюється на дане питання та підстав для направлення документів на розгляд Комісії Міноборони України не має.
За таких обставин, ІНФОРМАЦІЯ_3 не направляв документи ОСОБА_1 на комісію з розгляду питань пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності осіб, звільнених з військової служби, питання щодо призначення чи відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги Міністкрством не розглядалось та не приймалось.
Дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , як суб`єкту владних повноважень у спірних правовідносинах полягають у безпосередньому розгляді заяви та наданні відповіді і за своєю формою не суперечать вимогам закону. Таким чином, на думку відповідача, відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання неправомірними дій Харківського обласного військового комісаріату щодо відмови у складанні та направленні на Комісію Міноборони висновку щодо можливості виплати грошової допомоги, оскільки такі дії не відповідають критерію юридичної значимості, не створюють для позивача жодних правових наслідків у вигляді виникнення, зміни або припинення його прав та не породжують для нього будь-яких обов`язків.

Міноборони є органом державної влади і його діяльність має підпорядковуватись вимогам законодавства, дії Міноборони повинні створювати, здійснювати чи припиняти правовідносини, які безпосередньо впливають на поведінку позивача, тобто права позивача можуть бути порушені внаслідок прийняття відповідачем за результатами його діяльності певних рішень, які можуть вплинути на його права та обов`язки.
Враховуючи те, що Міноборони, як розпорядник бюджетних коштів, не приймалось рішення щодо відмови у виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , так як Міноборони не отримувало відповідних документів для розгляду цього питання, а також те, що саме Міноборони призначає та виплачує одноразову грошову допомогу після отримання відповідних документів, то позовні вимоги щодо дій Міноборони неправомірними, на думку відповідача, є передчасними, оскільки не відповідають Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги, а тому задоволенню не підлягають.
Також, в запереченнях зазначено, що позовні вимоги щодо зобов`язання Міністерства оборони України нарахувати позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, є передчасними, оскільки Харківський обласний військовий комісаріат здійснює виплату грошової допомоги після прийняття рішення про призначення даної допомоги головним розпорядником коштів.
Спірні відносини стосуються наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням ОСОБА_2 інвалідності.
Відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно Довідки до акту огляду МСЕК серії 10 ААА №630153 від. 18.10.2011 року, позивачу 25.10.2011 року вперше встановлена 3 група інвалідності на строк до 01.11.2012 року, внаслідок поранення, ЗЧМТ контузія головного мозку і захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Допомога, що не була призначена, призначається і виплачується установленому законом порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Згідно п. 7 Порядку та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі(смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499, керівник уповноваженого органу подає в 15-денний строк з дня реєстрації документів головному розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 3 і 4 цього Порядку. Головний розпорядник коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів на їх підставі рішення про призначення одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або в разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.
Враховуючи вищевикладене Міноборони вважає, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права в частині зобов`язання відповідача нарахувати одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму. Виплата позивачу даної допомоги можлива лише після прийняття Міноборони рішення про призначення цієї допомоги, яке буде прийнято після отримання Міністерством оборони висновку Харківського ОВР щодо можливості виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Також, відповідач вважає, що вказана позовна вимога є формою втручання в дискреційні повноваження Міноборони та виходить за межі завдань адміністративного судочинства та наголошує, що при розгляді справи за адміністративними позовами про зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу по інвалідності, адміністративний суд вправі зобов`язати відповідний орган розглянути зазначене питання, а не приймати рішення про нарахування допомоги, що не належить до компетенції суду. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи згідно зі статтею 19 Конституції України зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. З системного аналізу положень частин 1, 3 ст. 2 КАС України, а також ст. 6 Конституції України, якою закріплений принцип розподілу державної влади, та ст. 8 Конституції У країни,

-3-
якою запроваджений принцип верховенства права, вбачається, що адміністративному суду при вирішенні адміністративного спору належить перевірити, зокрема, обґрунтованість саме тих висновків, стосовно обставин спірних правовідносин, які покладені суб`єктом владних повноважень в основу спірного рішення. Перевірка судом інших обставин спірних правовідносин виходить за межі предмету доказування в адміністративній справі і має своїм фактичним наслідком перебирання судом на себе функцій суб`єкта владних повноважень, що не відповідає запровадженому ст. 6 Конституції У країни принципу розподілу державної влади та запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців» від 04.07.2012 року №5040-VІ, який набрав чинності з 01.01.2014 року, ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, відповідно до пп. 4 п. 2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

На виконання зазначеної редакції ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Абз. 3 п. 2 цієї постанови уряду встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Згідно такої довідки, виданої ОСОБА_1 , йому вперше встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01.11.2012 року внаслідок поранення, ЗЧМТ контузія головного мозку і захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебування в країнах, де велись бойові дії.

Таким чином, законодавець чітко визначає подію, з настанням якої у особи виникає право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме - день встановлення особі інвалідності та саме цей день визначає законодавство, яким необхідно керуватися при виплаті одноразової грошової допомоги.

Повторний огляд особи для підтвердження групи інвалідності не являється моментом виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є зокрема у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (чинного на момент встановлення позивачу інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби в редакції від 01.01.2008 р.) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Відповідач звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 16 Закону щодо розміру цієї допомоги, законодавцем встановлено не конкретний її розмір, а вжито слово «до», а саме те, ще одноразова грошова допомога виплачується в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів.

Згідно абз. 16 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 р. №499, грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, які перебувають на кадровій військовій службі або проходять військову службу за контрактом, - за останньою посадою, яку вони займали на день втрати працездатності, а звільнених із служби - на день звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років, а у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) без встановлення групи інвалідності чи у разі інвалідності, що сталися включно до 31 грудня 2007 року, - виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення відповідно до Указів Президента України від 10 квітня 1996 р. №925 та від 23 лютого 2002 р. №173 і постанови Кабінету Міністрів України від 22 травня 2000 року № 829.

Таким чином, грошове забезпечення для виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю повинно визначатись на день його звільнення виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, відсоткової надбавки за вислугу років та щомісячної надбавки у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення за останньою посадою, яку він займав на день звільнення.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, яка прийнята на виконання ч. 2 ст. 16 Закону, «одноразова грошова допомога виплачується зокрема у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби у розмірі: 60-місячного грошового забезпечення інвалідам І групи; 54-місячного грошового забезпечення інвалідам II групи; 48-місячного грошового забезпечення інвалідам III групи.

Аналізуючи ч. 2 ст. 16 Закону та Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, на час виникнення спірних правовідносин, в частині встановлення розміру одноразової грошової допомоги вбачається, що розмір залежить від: групи інвалідності; часу звільнення з військової служби; категорії інвалідності (за яких обставин чи причин настала інвалідність); грошового забезпечення (посадового окладу і окладу за військове звання; відсоткової надбавки за вислуги років).

Відповідно до абз. 17 п. 2 Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги, у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У зв`язку з зазначеним, відповідач вважає, позовні вимоги щодо нарахування Міністерством оборони України одноразової грошової допомоги в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму задоволенню не підлягають.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги особи, яким виплачується одноразова грошова допомога, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають до військкомату такі документи, зокрема копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження.
На думку відповідача, позивач не надав жодного доказу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Таким чином, позивачем було надано неповний пакет документів, чим було порушено вимоги п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про право позивача (загалом) на отримання одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.
Відповідач зазначає, що вищевказані документи, які позивачем не було подано є суттєвими та визначальними, оскільки згідно абз. 2 ст. 9 Порядку, затвердженого постановою КМУ №499 визначено підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком зокрема: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).

-4-
А відтак, за відсутності вказаних документів, неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.
Також, відповідач вважає за необхідне відзначити, що в пункті 22 «Какие имеет ранения и контузии (дата и характер ранения (контузии)» Розділу II «Отношение к военной службе»» військового квитка військовослужбовця, який проходив дійсну строкову службу в Збройних Силах колишнього СРСР на підставі довідок військово-лікувальних закладів (військово-лікувальних комісій) зазначалися дані про поранення, контузії, травми, каліцтва, захворювання, що засвідчувалися підписами військового комісара або командира військової частини та гербовою печаткою. В свою чергу, всі військовослужбовці, які проходили дійсну військову службу та виконували інтернаціональний обов`язок у Демократичній Республіці Афганістан, при отриманні поранень, контузій, травм, каліцтв в обов`язковому порядку проходили лікування у військово-лікувальних закладах (госпіталях, шпиталях стаціонарних або польових). Крім цього, при отриманні множинних вогнепальних осколкових поранень голови та кінцівок, контузії головного мозку неможливо вилікуватися без надання медичної допомоги у стаціонарних умовах.
Таким чином, беручи до уваги період з 04 лютого 1982 року по 12 березня 1984 року, протягом якого позивач брав участь у бойових діях у складі Республіки Афганістан, доказами про наявність у позивача поранення, контузії головного мозку та причинного зв`язку могли бути виключно постанова ВЛК про причинний зв`язок поранення (контузії, травми, каліцтва) з перебуванням на фронті, виконанням обов`язків військової служби, видана на підставі достовірних документів (довідка командира військової частини про обставини поранення, контузії, травми, каліцтва, службова або медична характеристика, виписка з книги обліку хворих в амбулаторії при первинному зверненні за медичною допомогою, карточка обліку травми, матеріали адміністративного розслідування, дізнання або кримінальної справи, атестації, довідка цивільного лікувального (лікувально-профілактичного закладу), історія хвороби або виписка з неї, свідоцтво про хворобу, запис лікаря військової частини або лікаря військового лікувально-профілактичного закладу в медичній книжці військовослужбовця, довідка архівної установи про причини і обставини, при яких вони отримані, і які складені не пізніше одного місяця після отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми, каліцтва).
Жодного з вказаних документів позивачем надано не було і вони відсутні в його особовій справі, яка зберігається у військовому комісаріаті за місцем його проживання.
Крім цього, фактичну відсутність у позивача поранення і контузії підтверджує також відсутність в пункті 22 «Какие имеет ранения и контузии (дата и характер ранения (контузии)» Розділу ІІ «Отношение к военной службе» військового квитка Позивача будь-яких даних про поранення, контузії, травми, каліцтва, захворювання, засвідчених підписами військового комісара або командира військової частини та гербовою печаткою.
Отже, відповідач вважає, що за відсутності вказаних документів, неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги, що є підставою для відмови в позові.
Таким чином, Міноборони позов не визнає, заперечує проти нього і вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, і такими, що задоволенню не підлягають.
30.11.2016 року, під час розгляду справи в суді, від ОСОБА_1 надійшов уточнений адміністративний позов до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому позивач остаточно просив:
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка полягає у неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпоряднику бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги»;

- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 направити розпорядникові бюджетних коштів Міністерству оборони України висновок та всі передбачені для цього документи щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги».

Також, від позивача надійшла зава про розгляд справи без його участі у зв`язку із хворобою, уточнені позовні вимоги він підтримує в повному обсязі.

Представник позивача Кожушкова Л.А. у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на докази, викладені у позовній заяві.

Представник відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 Старцева О.Г. в судовому засіданні заперечувала проти уточненого адміністративного позову ОСОБА_1 з наступних підстав:

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб», від 03.11.2006 р., який набув чинності з 1.01.2007 року, ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 04.04.2006 р. викладено в новій редакції, відповідно до якої: виплата одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) або каліцтва військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Цим же Законом (від 03.11.2006 р.) ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» також викладено в новій редакції, відповідно до п. 2 якої у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період , проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

У подальшому, на виконання ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції, яка діє з 01.01.2007 р., Кабінетом Міністрів України 28.05.2009 р. була прийнята Постанова №499 «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб». Підпунктом 2 п. 2 Порядку №499 передбачено: військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходженням військової служби та особам, звільненим з військової служби, уразі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам II групи.

Відповідно до витягу з наказу командира в/ч НОМЕР_3 №9 від 15.01.1996 року старцюго прапорщика ОСОБА_1 15.01.1996 року виключено зі списків особового складу частини за наказом командуючого Одеського військового округу від 27.11.1996 року №082 ПМ по пункту 46 підпункту «б» за віком. Враховуючи той факт, що позивач проходив військову службу у ДР Афганістан з 04.02.1982 р. по 12.03.1984 р., після чого продовжував військову службу до 1996 року, звільнений за віком, а не за станом здоров я, та жодного документу на час звільнення про захворювання внаслідок проходження військової служби або нещасний випадку, що мали місце в період її проходження, не має. Харківський обласний військкомат вважає, що позивач не має право на отримання одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення інвалідності, пов`язаної з проходженням військової служби у країнах де велися бойові дії.

З 01.01.2014 року набули чинності зміни до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», зокрема, і до ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», було прийнято ПКМ України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві». Пунктом 2 вказаної Постанови визначено: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Враховуючи, що позивачу відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК було встановлено первинно III групу інвалідності у 2011 році, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, представник ІНФОРМАЦІЯ_4 вважає, що позивач не має права на отримання вказаної допомоги у відповідності до ПКМ України від 25.12.2013 р. №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті),

-5-

інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Також, відповідно до п. 3 Порядку № 499, відповідно до п. 11 Порядку №975 особи, яким виплачується одноразова грошова допомога у разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи в разі настання інвалідності, подають до військкомату такі документи, зокрема, копію документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження. Позивач не надав жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Таким чином, позивачем було надано неповний пакет документів, чим було порушено вимоги п. 3 Порядку №499 так і п.11 Порядку №975 призначення і виплати одноразової грошової допомоги, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про право позивача (загалом) на отримання одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Вищевказані документи, які позивачем не були подані є суттєвими та визначальними, оскільки ст. 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначає підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, а саме, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком зокрема: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом).
Таким чином, на думку представника Харківського облвійськкомату дії останнього щодо відмови позивачу подати висновок про виплату одноразової грошової допомоги є правомірними і законними та такими, що відповідають чинному законодавству в сфері соціального захисту військовослужбовців і звільнених з військової служби осіб.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, перевіривши письмові докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України - завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає право кожного громадянина на соціальний захист.

Як передбачено частинами 2 та 3 статті 22 Конституції України, конституційні права гарантуються та не можуть бути скасованими або звуженими. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Судом встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 проходив військову службу та з 04.02.1982 року по 12.03.1984 року брав участь в бойових діях у Республіці Афганістан (а.с.99).

Згідно Витягу з Наказу командуючого військами Одеського військового округу №082-ПМ від 27.11.1995 року старшого прапорщика ОСОБА_1 звільнено у запас (а.с.97).

15.01.1996 року його виключено зі списків особового складу частини всіх видів забезпечення і направлено на облік до Чугуївського РВК Харківської області згідно із Наказом командира військової частини НОМЕР_3 №9 від 15.01.1996 року (а.с.98).

Відповідно до Виписки з акту огляду Медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААА № 630153 від 28.10.2011 року позивачу було встановлено III групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії. (а.с.96).

27.10.2014 року позивачу за результатами повторного огляду встановлено II групу інвалідності з 15.10.2014 року, пов`язану з виконанням обов`язків військової служби в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується Випискою з акту огляду Медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 10 ААВ № 631301 від 27.10.2014 року (а.с.94).

Факт того, що позивач є інвалідом ІІ групи також підтверджується Посвідченням серії НОМЕР_4 , виданим у жовтні 2014 року (а.с.108).

Згідно висновку з Акту судово-медичного дослідження (обстеження) №2577-ая/11 від 24.05.2011 року у ОСОБА_1 мають місце давнішні рубці на спині і ногах, які є наслідком загоювання вогнепальних осколкових поранень. Ці поранення могли бути отримані у період бойових дій на території Демократичної Республіки Афганістан, тобто у строк, вказаний ОСОБА_1 04.02.1982 року-12.03.1984 року (а.с.104-105).

У Витязі з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №1410 від 12.08.2011 року вказано, множинне осколкове поранення, ЗЧМТ-контузія головного мозку (1983 р.) ОСОБА_1 і захворювання, пов`язані з цим, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с.102).

27.10.2015 року позивачем направлено до ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву про призначення та виплату одноразової грошової допомоги згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, у відповідь на яку ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовив у направленні на розгляд Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, на підставі того, що ОСОБА_1 первинно встановлено ІІІ групу інвалідності, тобто, до 01.01.2014 року (а.с.110-111).

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Згідно з ч. 5 ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (одноразова грошова допомога)», - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із ч. 2 ст. 16 вищезазначеного Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:

1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби;

2) смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби;

3) загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві;

-6-

4) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті;

5) встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби;

6) встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві;

7) отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

8) отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності;

9) отримання військовозобов`язаним або резервістом, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, поранення (контузії, травми або каліцтва) при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

В силу вимог ст. 16-2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: а) 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону; б) 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (пп. 4 п. 2 ст. 16 цього Закону).

Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у пп. 5-9 п. 2 ст. 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у пп. 5 п. 2 ст. 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб.

Пунктом 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, який прийнятий відповідно до п. 2 ст. 162, п. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується:

1) військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи;

150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

2) військовослужбовцю, інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи;

3) військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

З аналізу наведених норм чинного законодавства України вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги набувається у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності.

В постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14 по справі з аналогічними правовідносинами, визначено, що право на отримання допомоги виникає у військовослужбовця з моменту настання інвалідності, а не з моменту звільнення з військової служби. Крім того, визначено, що одноразова грошова допомога є компенсаційним механізмом соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
З матеріалів справи вбачається, що факт встановлення позивачу інвалідності другої групи з 15.10.2014 року внаслідок поранення (контузії), отриманого під час проходження військової служби при перебуванні в районах, де велись бойові дії, підтверджується довідкою до акта, копія якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до п. 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Враховуючи, що інвалідність другої групи внаслідок поранення (контузії) отриманого під час проходження військової служби при перебуванні в районах, де велись бойові дії, встановлена позивачу після набрання чинності зазначеними нормативними актами, що регулюють розмір та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, за 3 групу інвалідності грошова допомога йому не призначалася та не виплачувалася суд приходить до висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до ст.ст. 16, 162 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

-7-

Висновки Департаменту Фінансів Міністерства оборони України про те, що дія постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013р. № 975 поширюється тільки на осіб, які вперше отримали інвалідність після 01 січня 2014 року суд вважає необґрунтованими, оскільки даний нормативний акт таких обмежень не містить.

Аналогічна практика розгляду даної категорії справ спостерігається в ухвалах ВАС від 22.05.2014 року у справі №К/800/62429/13, від 09.07.2015 року у справі №К/800/19036/15, а також постановах ВСУ від 10.06.2014 року, від 18.11.2014 року у справі №21-446а14, від 21.04.2015 року у справі №21-183а13, які, в свою чергу, не можуть бути залишені судом поза увагою на підставі ст. 244-2 КАС України.

Дійсно, згідно ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, якщо вони пом`якшують відповідальність або скасовують відповідальність особи.

Надаючи офіційне тлумачення вищезазначених положень Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Згідно п. 2 Постанови №975 особам, які до набрання чинності Порядком №975 мали право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Судовим розглядом достовірно встановлено, що моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є встановлення позивачу ІІ групи інвалідності внаслідок поранення, контузії чи захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії 15.10.2014 року - і саме на цей час діяв Порядок №975.

Відповідно до п. 11 Порядку військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи:

- заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності;

- довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності.

До заяви додаються копії:

- постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

- документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження;

- сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;

- документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).;

Відповідно до приписів п. 12-13 Порядку призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

За правилами пункту 14 названого Порядку одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.
Отже, наведеними вище положеннями чинного законодавства чітко розмежовані повноваження уповноваженого органу (військового комісаріату) та головного розпорядника бюджетних коштів, тобто Міністерства оборони України.
Позивач надав до Харківського обласного військового комісаріату необхідні документи для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року та постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

З поданих до суду документів вбачається, що Харківським обласним військовим комісаріатом не складався та не направлявся у передбаченому законодавством порядку до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що у передбаченому законодавством порядку Міністерством оборони України не розглядався поданий уповноваженим органом висновок та з цього приводу не приймалося відповідне рішення.
Враховуючи вищенаведене в своїй сукупності, суд дійшов висновку, що оскільки Харківський обласний військовий комісаріат прийняв рішення про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги без складання висновку і направлення його разом із передбаченими законом документами до Міноборони, який є повноважним органом у прийнятті рішення з даного питання, чим порушив права позивача, то зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_4 скласти та надіслати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України, є належним способом захисту порушеного права позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9,11, 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання дії і бездіяльності неправомірними та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо неподання Міністерству оборони України у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів висновку щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та документів, необхідних для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» та Постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобовязаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві».

Зобов`язати Харківський обласний військовий комісаріат скласти та надіслати Міністерству оборони України висновок щодо можливості виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, визначеної частиною другою статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", разом із документами, надання яких передбачено чинним законодавством України.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення.

-8-

У разі застосування судом частини 3 ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії постанови. Постанова суду першої інстанції набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуюча: