Справа № 815/2093/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2093/16

Категорія: 12.3 Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К. С.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю апелянта ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2,

представника вiдповiдача Хитрук І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №51-о від 01.12.2015 року, поновлення на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що позивач тривалий час перебувала на державній службі, має значний стаж та досвід роботи по своєму напрямку, тому в порушення ст.42 КЗпП України відповідачем не були враховані вказані обставини при виборі особи, яка потребувала звільненню за скороченням чисельності, також не була врахована та обставина, що позивачка є інвалідом ІІ групи, пройшла навчання та підвищення кваліфікації за своєю посадою, їй не була запропонована інша посада або перевід в іншій підрозділ, а тому звільнення є таким, що не відповідає положенням п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із задоволенням позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1, починаючи з 1997 року, була зарахована на посаду державного інспектора - спеціаліста 1 категорії Одеської територіальної інспекції у зв'язку з обранням по конкурсу та прийняла Присягу державного службовця, наказ №56-о від 13.06.1997 року та 08.12.1997 року їй було присвоєно 13 ранг державного службовця, згідно з наказом №117-о від 17.12.1998 року.

Відповідно до наказу №79-о від 19.07.1998 року була переведена на посаду головного спеціаліста державного інспектора Одеської територіальної інспекції, 01.12.1999 року позивачу було присвоєно 12 ранг державного службовця, згідно з наказом №130-о від 01.12.1999 року

03.10.2000 року позивач була звільнена із займаної посади згідно п.5 ст.36 КЗпП України порядком переведення в Департамент управління екології та природних ресурсів в Одеській області, згідно з наказом №88-о від 03.10.2000 року.

Згідно з наказом №3-о від 04.10.2000 року була призначена на посаду головного спеціаліста державного інспектора відділу контролю природних ресурсів порядком переведення з державного управління екологічної безпеки в Одеській області.

Відповідно до наказу №44-о від 30.03.2001 року з 02.04.2001 року була переведена на посаду головного спеціаліста - державного інспектора групи контролю погодження з відходами відділу державного екологічного контролю природних ресурсів. 28.11.2001 року був присвоєний 11 ранг державного службовця, згідно з наказом №150-о від 28.11.2001 року.

Наказом №69-о від 30.04.2003 року позивач була призначена на посаду начальника відділу регулювання використання атмосферного повітря, як така, що перебувала у кадровому резерві. Відповідно до наказу №119-о від 22.07.2003 року була призначена на посаду заступника начальника відділу регулювання використання водних ресурсів та атмосферного повітря.

Згідно з наказом №70-о від 18.05.2010 року була переведена на посаду начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря, як така що була зарахована до кадрового резерву на вищу посаду, а також присвоєний 10 ранг державного службовця. Згідно з наказом №15-о від 29.03.2011 року переведена на посаду заступника начальника відділу погоджень у сфері господарської діяльності, а також присвоєний 9 ранг державного службовця наказом №19-о від 18.05.2012 року.

Наказом №25-о від 21.05.2013 року була звільнена із займаної посади в порядку переведення для подальшої роботи в Департаменті екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації згідно п.5 ст.36 КЗпП України, а наказом Департаменту від 21.05.2013 року за №01-о, призначена на посаду начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності в порядку переведення з Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області. Згідно з наказом Департаменту від 09.10.2014 року за №86-о, була переведена на посаду головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності.

Наказом №51-о від 01.12.2015 року позивач була звільнена у зв'язку із скороченням чисельності, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України працівника Департаменту з посади головного спеціаліста відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності (а.с.10).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог судом першої інстанції зазначено, що відповідачем правомірно, у відповідності до встановленої процедури, було звільнено ОСОБА_1

Однак судова колегія суду апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду, вважає їх не обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги вмотивованими з огляду на наступне.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з п.19 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч.1,3 ст.49 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови при розгляді справи суд першої інстанції встановив, що в Департаменті фактично проводилась реорганізація та скорочення чисельності працівників у зв'язку із запровадженням нового штатного розкладу, позивача було попереджено про наступне вивільнення завчасно та саме її було обрано особою, яка підлягає звільненню, однак судова колегія вважає, що новий штатний розклад не має ніякого відношення до реорганізації.

Згідно з розпорядженням голови Одеської обласної Державної адміністрації від 23 липня 2015 року №453/А-2015 «Про структуру та граничну чисельність працівників структурних підрозділів Одеської обласної державної адміністрації» структури та чисельності складу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації, штатного розпису на 2015 (вводиться в дію з 01.12.15р.), згідно якого зменшувалась загальна кількість працівників Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації та змінювалась його структура, був виданий наказом директора Департаменту від 01.10.2015р. №29-0 «Про наступне вивільнення працівників Департаменту».

Згідно з зазначеним 01.10.2015р. апелянт був особисто попереджений про звільнення за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до наказу №51-о Одеської обласної державної адміністрації Департаменту екології та природних ресурсів, апелянта було звільнено 01.12.2015 року.

Згідно з роз'ясненнями Пленум ВСУ викладених в постанові N 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» в п.19 зазначається, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Згідно з ст.ст. 4,7 Конвенції № 158 Міжнародної організації праці «Про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця», спрямованої на захист прав працівника, - трудові відносини з працівником не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, зв'язаних зі здібностями або поведінкою працівника, або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

У відповідності до ст. 9 Конвенції покладається на підприємця тягар доказування законності підстав звільнення працівника.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем було надано копію наказу № 54-0/7 від 01.12.2015р., згідно якого ОСОБА_4 було переведено з посади начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації на посаду начальника відділу погоджень у сфері господарської діяльності Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації з посадовим окладом згідно зі штатним розписом з 01.12.2015р. відповідно до штатного розпису №3 на 2015р., який погоджено Директором Департаменту фінансів Одеської обласної державної адміністрації - ОСОБА_5 від 12.04.2016р. та затверджено штат у кількості 30 штатних одиниць керівником апарату Одеської обласної державної адміністрації ОСОБА_6 від 12.04.2016р., а такої посади, як начальник відділу погоджень у сфері господарської діяльності Департаменту екології та природних ресурсів, взагалі не існувало.

Таким чином, згідно цього штатного розпису у відділ на посаду головного спеціаліста було переведено лише ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, хоча у відділі є 4 посади, таким чином одна посада залишається вакантною.

Зважаючи на наявність вакантних посад, відповідач не надав доказів того, що ним було запропоновано цю посаду, та не надано доказів, що позивач відмовилася від переведення на вакантну посаду (а.с.103), однак суд першої інстанції не звернув на зазначений факт уваги та не надав належної оцінки.

Тобто відповідачем в порушення ст. 40 КЗпП не було запропоновано ОСОБА_1 вакантної посади, оскільки звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України можливе лише за умови, якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу. Роботодавець зобов'язаний одночасно з попередженням про звільнення пропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. У разі наявності на підприємстві «відкритих» вакансій, працівникові пропонується зайняти вакантну посаду.

Судова колегія вважає необгрунтованими і доводи викладені в постанові, що ОСОБА_7 більш відповідає посаді ніж ОСОБА_1 з огляду на наступне.

В період. з 18.05.2010р. по 21.05.2013р. ОСОБА_1 займала посаду начальника відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області та посаду заступника начальника відділу погоджень у сфері господарської діяльності Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Одеській області.

Також, ОСОБА_1 в період з 22.05.2013р. по 09.10.2014р. працювала начальником відділу нормування водних ресурсів та атмосферного повітря в Департаменті екології та природних ресурсів Одеської обласної державної адміністрації і їй відомі всі напрямки роботи відділу.

З зазначеного вбачається, що загальний стаж роботи апелянта в Держуправлінні складає 18 років та вона має високий рівень кваліфікації та практичні навички роботи на керівній посаді начальника відділа.

Також, перебуваючи на посаді головного спеціаліста з вересня 2014р. по грудень 2015р. у відділу нормування водних ресурсів, атмосферного повітря управління охорони природних ресурсів та погоджень у сфері господарської діяльності Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації, ОСОБА_1 була надана оцінка безпосереднім керівником - ОСОБА_4, «Оцінка виконання державним службовцем посадових обов'язків, визначених у посадових інструкціях, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень. Посадові обов'язки виконує сумлінно, повністю вкладається в терміни, почуття відповідальності проявляє постійно, ініціативна, активна, не позбавлена творчого відношення до справи, наполеглива. Володіє системними знаннями, сприймає нові завдання керівництва охоче, має новаторські підходи у професійній діяльності, орієнтується у нових ситуаціях, у вирішенні питань самостійна, здатна аналізувати та прогнозувати події, у критичних ситуаціях здатна до рішучих дій.».

Судова колегія суду апеляційної інстанції також вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_8, хоча і отримала вищу освіту за спеціальністю «Екологія та охорона навколишнього середовища» та здобула кваліфікацію інженер з охорони навколишнього середовища, закінчила Одеський екологічний державний університет у 2008 році, але має стаж 2,5 роки, тобто стаж та інші професійні навики явно менше ніж у ОСОБА_1, що не було враховано при її звільненні.

Щодо ОСОБА_9 суд апеляційної інстанції зазначає, що з матеріалів справи встановлено, що остання працювала в Департаменті з липня 2014р., отже її стаж роботи також набагато менший ніж у апелянта, крім того вона працювала у іншому відділі.

З урахванням викладеного судова колегія суду апеляційної інстанції вважає наказ №51-о від 01.12.2015р. «Про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності» протиправним та винесеним передчасно з порушенням чинного законодавства України.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника згідно з ч.1 ст.27 Закону України №108/95-ВР «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100.

Пунктом 5 Порядку №100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно п.8 Порядку №100 у разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно із правовим висновком зазначеним у Постанові ВСУ від 14 січня 2014 року по справі №21-395а13 суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у порядку.

Згідно з п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р. у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Згідно довідки Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації № Н-45 від 28.11.2016 року середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці складала 149,31 грн.

Позивача було звільнено наказом №51-о від 01.12.2015 року, до моменту поновлення порушеного права позивача сплинуло 253 робочих дні, тобто сума яку необхідно стягнути на користь апелянта складає 37775,43 грн., однак з заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що позивач просила стягнути на її користь 22204,16 грн., зазначене не заперечувалось апелянтом під час розгляду справи та апелянт наполягав на стягненні саме тієї суми, яка була зазначена нею у заяві про уточнення позовних вимог від 11.07.2016р.

З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції наявності правових підстав для скасування наказу Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності, на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу саме в сумі 22204,16 грн., яка була заявлена нею як позовна вимога.

Таким чином, враховуючи, що судом першої інстанції при вирішенні справи порушені норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а також те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3,4 ч.1 ст. 202 КАС України вважає необхідним скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити.

Керуючись ст.ст.195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 13.09.2016 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації №51-о від 01.12.2015 року про звільнення ОСОБА_1 у зв'язку із скороченням чисельності.

Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації.

Стягнути з Департаменту екології та природних ресурсів Одеської обласної Державної адміністрації на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 22204,16 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 05.12.2016 р.

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик