Справа № 813/2999/16
Суддя: Гулик Андрій Григорович
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року справа № 813/2999/16

12 год. 14 хв. зал судових засідань №6

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Гулика А.Г.,

секретар судового засідання Жовковська Ю.В.,

за участю:

представника позивача Кость Я.Р.,

представника відповідача Біляк Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Системи Енергозбереження» до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,-

в с т а н о в и в :

товариство з обмеженою відповідальністю «Системи Енергозбереження» (надалі - ТзОВ «Системи Енергозбереження») звернулося до суду з позовом до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області (надалі - Галицька ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області), в якому просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу відповідача №2835-17 від 07.06.2016.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в позивача податковий борг відсутній, оскільки в порядку та у встановлені чинним законодавством строки ним сплачено податок. Проте, з вини банку перерахування податку на відповідний рахунок органу казначейської служби не відбулось, а тому у відповідності до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України, позивач звільнений від обов'язку по сплаті податку і від відповідальності за несплату такого податку.

Відповідач подав до суду заперечення на адміністративний позов, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. Заперечення обґрунтовані тим, що оскаржена податкова вимога сформована у зв'язку з наявністю податкового боргу в розмірі 46674,00грн., який виник через несплату податкового боргу за податковою декларацією з податку на додану вартість. При цьому, на думку відповідача, невиконання платежу з вини банку може звільняти позивача від сплати штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату податкового боргу, проте, не звільняє його від обов'язку по сплаті такого.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в запереченнях на позовну заяву. Просила суд в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд дійшов до висновку, що в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Позивач - ТзОВ «Системи Енергозбереження» перебуває на обліку в Галицькій ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області.

Позивач подав до Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області податкову декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року, у якій задекларовано суму податку, яка підлягає сплату до бюджету у розмірі 46674,00грн. (а.с.26-29).

Відповідно до платіжного доручення від 18.05.2016. №87 (а.с 9) позивач надав доручення ПАТ «Фідобанк», в якому відкрито рахунок №7014, на сплату податку на додану вартість в розмірі 46674,00грн. до органів казначейства України. В той же день вказане платіжне доручення одержане банком.

У зв'язку з відсутністю сплати податкового боргу відповідач на підставі ст.59 Податкового кодексу України виставив позивачу податкову вимогу форми «Ю» від 07.06.2016 №2835-17 про сплату узгодженого грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 46645,00грн.

Вважаючи оскаржену податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

При вирішенні спору по суті суд виходив з такого.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податковим кодексом України (надалі - ПК України) врегульовано відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначено вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковим зобов'язанням є сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк.

У відповідності до пп. 14.1.39 п. 14.1 ст. 14 ПК України грошове зобов'язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податкова вимога - це письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений вказаним Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Статтею 36 ПК України визначено, що податковий обов'язок - це обов'язок платника податків обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені вказаним Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов'язок виникає у платника за кожним податком та збором.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені вказаним Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Як передбачено п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Також податкова вимога надсилається (вручається) коли платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов'язань у встановлені вказаним Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення (п. 59.4 ст. 59 вказаного Кодексу).

Відповідно до п.59.3 ст. 59 ПК України податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов'язання. Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов'язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов'язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Таким чином, обов'язок на формування податкової вимоги виникає у податкового органу у разі, коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання.

Відповідно до п. 31.1 ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Відповідно до п.38.1 ст.38 ПК України виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд встановив наступне.

Оскаржена позивачем податкова вимога включає в себе суму грошового зобов'язання за податком на додану вартість в сумі 46674,00грн., визначеного в податковій декларації з податку на додану вартість № від 18.05.2016 (а.с.26).

Позивач 18.05.16 подав до ПАТ «Фідобанк» платіжне доручення про сплату податку на додану вартість з поточного рахунку за квітень 2016 року, в сумі 46674,00грн., що підтверджується платіжним дорученням №87 від 18.05.16 (а.с.9). Вказана обставина визнається сторонами.

Згідно з листами ПАТ «Фідобанк» №2-3/1603-ВА - ОГ від 29.06.2016 та №2-3-4-2/2127 - ВА- ОГ від 11.07.2016 (а.с. 20,21) повідомлено позивача про те, що в період з 16.05.2016 по 20.05.2016 банк не здійснював виконання платіжних доручень, відповідно платіжні доручення, що подавались клієнтами в зазначений період повернені без виконання або відхилені в програмно - технічному комплексі «Банк-Клієнт» у відповідності до вимог «Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку», затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2 від 05.07.2012.

У вказаних листах також повідомлено про те, що згідно з рішенням Національного банку України від 20.05.2016 №8 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 20.05.2016 №783 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПУАТ «Фідобанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

З посиланням на положення ст. 129 ПК України, ст.ст. 47, 55, 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст.8, 22 Закону України «Про платіжні системи і переказ грошей в Україні» позивач вважає, що ним належним чином виконано обов'язок по сплаті податку на додану вартість за квітень 2016 року, а томі податкова вимога є протиправною та підлягає скасуванню.

Проте, суд вважає таку позицію помилковою, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банка з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до ч.3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Пунктом 8.1 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банка після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочою дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж зазначені, строки виконання доручень клієнтів.

Відповідно до п. 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Таким чином, виконання платником податкового обов'язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов'язання, а отже його сплата, пов'язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов'язань.

Згідно із п. 129.6 ст. 196 ПК України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштівв Україні»,з вини банку такий банк сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції в розмірах, встановлених вказаним Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену ПК України, за порушення порядку своєчасного та повною внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану неню або штрафні санкції.

Аналіз наведених норм законодавства дає суду підстави для висновку про те, що платник податків не звільняється від обов'язку сплатити суму податкового боргу, а лише звільняється від відповідальностіза порушення строків зарахування або перерахування в неповному обсязі такого боргу до бюджету, або державних цільових фондів, зокрема фінансової, як то - нарахування штрафу та пені.

При цьому, винесення відповідачем податкової вимоги не є притягненням позивача до відповідальності за несплату чи несвоєчасну сплату податкового боргу, а є письмовою вимогою контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Як вже встановив суд позивач подав до банку платіжне доручення на сплату податку на додану вартість за квітень 2016 року. Матеріалами справи підтверджено та визнано сторонами в судовому засіданні, що платіж по сплаті податку на додану вартість за квітень 2016 року ПАТ «Фідобанк» не проведений, оскільки відповідна відмітка банку на платіжному дорученні позивача відсутня, кошти з поточного рахунку позивача в ПАТ «Фідобанк» не списані, сума податку на додану вартість до бюджету на надходила, тобто в позивача не відбулись зміни в майновому стані, у зв'язку поданням платіжного доручення. Крім цього, позивач не надав доказів, які б підтверджували те, що йому не було відомо про невиконання банком платіжного доручення про сплату податку.

Таким чином, податок на додану вартість за квітень 2016 року позивач не сплатив.

Суд зазначає, що відповідач в порядку, передбаченому Главами 11 і 12 ПК України, не притягував позивача до відповідальності, тобто не застосовував штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату чи несплату податкового зобов'язання за податком на додану вартість, а в оскарженій податковій вимозі міститься сума лише основного платежу.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що оскаржена податкова вимога винесена відповідачем правомірно, а тому підстави для визнання її протиправною та скасування відсутні.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положення ст. 9 КАС України передбачає, що суди при вирішенні справи керуються принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ст. 94 КАС України судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7-11, 14, 69-71, 86, 87, 94, 159, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

в задоволенні адміністративного позову товариства з обмеженою відповідальністю «Системи Енергозбереження» до Галицької об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови суду складений та підписаний 05 грудня 2016 року.

Суддя А.Г. Гулик