Справа № 766/6012/16-а
Суддя: Запорожан Д.В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 766/6012/16-а

Категорія: 3.7.1 Головуючий в 1 інстанції: Ус О.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду, у складі:

головуючого судді - Запорожана Д.В.,

судді - Романішина В.Л.,

судді - Шляхтицького О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти Управління патрульної поліції у м. Херсоні рядового поліції Трофимової Наталії Василівни, Управління патрульної поліції у м. Херсоні про скасування рішення,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора 4 роти УПП у м. Херсоні рядового поліції Трофимової Н.В., Управління патрульної поліції у м. Херсоні про скасування постанови ПС3 № 076786 від 17.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтував незаконністю спірного рішення.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вищенаведену постанову, як таку, що прийнята з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права і прийняти нову постанову, якою задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи оскаржену постанову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості даного позову та відсутності підстав для його задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2016 року інспектором 4 роти УПП у м. Херсоні рядовим поліції Трофимовою Н.В. складено постанову серії ПСЗ № 076786 від 17.06.2016 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. В обґрунтування постанови зазначено, що позивач керуючи транспортним засобом HYUNDAY д/н НОМЕР_1 в м.Херсон вулиця Артема, здійснив в'їзд в зону дії дорожнього знаку 3.21 «в'їзд заборонено», чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП /а.с. 4/.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно 17.06.2016 року у м.Херсон по вул. Артема здійснив в'їзд та зупинку транспортного засобу HYUNDAY НОМЕР_1 в зоні дії знаку.

Розділом (пунктом) 33 Правил дорожнього руху визначені види дорожніх знаків, відповідно до підпункту 3.21 до заборонних знаків віднесено знак "В'їзд заборонено".

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

З матеріалів справи вбачається, позивачу були роз'яснені його права, що додатково підтверджується підписом позивача у відповідній графі постанові ПС3 № 076786 /а.с. 4/. При цьому до складення постанови позивач мав можливість отримати правову допомогу, чим він скористався, дзвонив за відповідною консультацією, що не заперечувалося самим позивачем.

Відповідно до ст. 280 КпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Звертаючись з даним адміністративним позовом до суду, позивач посилається, як на підставу для визнання протиправною та скасування зазначеної постанови на порушення відповідачем порядку винесення постанови та не врахування обставин, які змусили його порушити правила дорожнього руху та розгляд справи за місцем скоєння правопорушення, а не за його клопотанням за місцем реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до ст.18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує правам і свободам громадян, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність визначається як стан, за якого особа правомірно заподіює шкоду інтересам, що охороняються державою, щоб усунути небезпеку, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам цієї людини або інших осіб, а також суспільним інтересам чи інтересам держави, за умови неможливості усунути цю небезпеку іншими засобами, якщо при цьому не було допущено перевищення меж крайньої необхідності.

Загроза заподіяння шкоди для визнання дій особи як вчинених у стані крайньої необхідності має бути наявною, існуючою реально, а не в уяві особи.

Друга умова правомірності дій у стані крайньої необхідності - неможливість усунення наявної небезпеки інтересу, що охороняється, без заподіяння шкоди іншому інтересу. Вимушеність, необхідність заподіяння шкоди одному з інтересів, що охороняються правом, за крайньої необхідності є єдиною реальною можливістю відвернути ще більшу шкоду іншому інтересу за умов, що склались. У разі можливості відвернення шкоди інтересу, який охороняється законом, без заподіяння шкоди іншому інтересу стан крайньої необхідності відсутній, а заподіяння шкоди має розцінюватись як неправомірне, навіть якщо відвернена шкода більша, ніж заподіяна.

У стані крайньої необхідності шкода заподіюється, як правило, інтересам третьої особи, тобто особи, яка не причетна до створення небезпеки.

Позивачем не доведено факт загрози життю будь-якої особи.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Справи про порушення правил дорожнього руху розглядаються органами Національної поліції (ст. 222 КУпАП). У переліку, який міститься в статті, передбачено і частину першу, другу і третю ст. 122 КУпАП.

Таким чином, справи щодо порушення вимог дорожніх знаків розглядаються органами Національної поліції, від імені яких розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Пунктом 4 Інструкції встановлено, що у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених зокрема ч.1 ст. 122 КУпАП.

Вказані норми є чинними на момент виникнення спірних правовідносин та розгляду справи.

Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07.12.1984р. визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Приймаючи постанову про накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, відповідач, як посадова особа управління патрульної поліції у м. Херсон ДПП України, вважав доведеними обставини вчинення позивачем порушення Розділу 33 п. 3.21 ПДР України.

Посилання на невиконання ІПП ст. ст. 278-280 КУпАП взагалі є припущенням позивача, оскільки вказані дії здійснюються інспектором особисто та не підлягають зовнішньому оголошенню особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Виходячи зі скороченості провадження у справі, виконання особою, що розглядає справу порядку за ст. 279 КУпАП розпочинається з моменту зупинки транспортного засобу. Судом не встановлено обставин, які б стали під сумнів, що відповідач не представився як посадова особа. Крім того, стаття 279 КУпАП передбачає розгляд справи у засіданні, де оголошується протокол про адміністративне правопорушення та вчиняються інші дії.

Тобто, за скороченою процедурою, виходячи з аналізу норм 258, 278, 279, 280 КУпАП, ІПП після свого представлення оголошує яке порушення вчинене водієм, заслуховує пояснення особи, складає постанову, якщо приходить до висновку про наявність правопорушення. При цьому поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Оскільки за приписами ч.2 ст. 258 КУпАП України протокол про адміністративне правопорушення не складався, відповідач Трофимова Н.В. відповідно до вимог ч.4 ст. 258 КУпАП винесла постанову на місці вчинення правопорушення. Вказаними нормами не передбачено перенесення розгляду справи за клопотанням особи, що притягується до адміністративної відповідальності до УПП за місцем знаходження УПП, до УПП за місцем проживання особи або до УПП за місцем реєстрації транспортного засобу. Таким чином, посилання позивача про необхідність задоволення його клопотання про перенесення розгляду справи у м. Київ за місцем реєстрації транспортного засобу правомірно не задоволено суб'єктом владним повноважень.

Згідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Усі необхідні реквізити оскаржена постанова містить.

Справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, відповідно до ст. 222 КУпАП, розглянута інспектором роти № 4 батальйону № 1 УПП у м.Херсоні ДПП України рядовим поліції Трофимовою Н.В. у межах її повноважень, наданих їй законом і згідно з постановою, накладено на позивача стягнення - штраф у межах санкції ч.1 ст. 122 КУпАП, яка передбачає накладення штрафу в розмірі п'ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів. Копію постанови про накладення адміністративного стягнення позивач отримав на місці, що підтверджується його підписом у постанові. Позивачу роз'яснені права, передбачені ст.268 КУпАП, що також підтверджено його підписом у постанові.

При цьому права позивача порушені не були, оскільки йому роз'яснено його право на оскарження постанови, крім того, ч. 2 ст. 33 КУпАП України передбачено, що при накладенні стягнення не враховується характер вчиненого правопорушення, особа упень його вини, майновий стан, обстави ниють чи обтяжують відповідальність. Відтак, посилання позивача на порушення його права, як особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, відхиляються судом, адже під час судового розгляду не встановлено існування фактів таких порушень, що могли б істотно вплинути на правильність застосованих до позивача санкцій.

Позивач не заперечує, що він дійсно в'їхав в зону дію забороняючого дорожнього знаку, але здійснив це під впливом обставин, що загрожували заподіяння шкоди третій особі, що в судовому засіданні не доведено.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП є доведеним, а дії інспектора патрульної поліції щодо складення відносно позивача постанови про його притягнення до адміністративної відповідальності правомірними.

З огляду на наведене, в задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість даного позову та відсутність підстав для його задоволення.

Частиною 1 ст. 200 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги, колегія суддів, вважає не суттєвими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Постанову Херсонського міського суду Херсонської області від 24 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти Управління патрульної поліції у м. Херсоні рядового поліції Трофимової Наталії Василівни, Управління патрульної поліції у м. Херсоні про скасування постанови ПС3 № 076786 від 17.06.2016 року у справі про адміністративне правопорушення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий /Д.В. Запорожан/

Судді /В.Л. Романішин/

/О.І. Шляхтицький/