Справа № 805/3294/16-а
Суддя: Бабаш Г.П.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 р. Справа №805/3294/16-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

час прийняття постанови: 14 год. 35 хв.

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Бабаш Г.П.,

при секретарі - Кочетові В.К.,

за участю

представник позивача - ОСОБА_1 (за довіреністю),

представника відповідача - Лубкіної О.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за участю третіх осіб - Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №289о/с від 29.08.2016 року, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 16369,28грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 10000грн., -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №289о/с від 29.08.2016 року, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в розмірі 10000грн.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03.10.2016 року залучено до участі у справі Краматорський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (третя особа 1).

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.10.2016 року залучено до участі у справі Департамент патрульної поліції в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача (третя особа 2).

До початку судового розгляду справи по суті позивачем до суду надано уточнене ний адміністративний позов, в якому останній просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ №289о/с від 29.08.2016 року Головного управління Національної поліції в Донецькій області в частині звільнення ОСОБА_3 через службову невідповідність за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію»;

- поновити на службі в Національній поліції України на посаді заступника командира взводу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16369,28грн.;

- стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області моральну шкоду в розмірі 10000грн.

Крім того, представником позивача до суду надано уточнення позовних вимог позивача в частині суми стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, в яких позивач просив суд стягнути на його користь середню заробітну плату у розмірі 22763,53грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 07.11.2015 року позивач був призначений заступником командира взводу Краматорського відділу поліції, наказом від 14.05.2016 року у зв'язку зі службові необхідністю був відряджений для несення служби до Департаменту патрульної поліції. Однак, 29.08.2016 року наказом відповідача №289о/с позивача звільнено з органів внутрішніх справ через службову невідповідність за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Позивач не погоджується зі спірним наказом в частині його звільнення з приводу відсутності у відповідача підстав для проведення масової атестації майже всього складу територіального органу поліції. Так, позивач зазначає, що індивідуальних підстав для проведення атестації позивача, визначених ч. 2 ст. 57 Закону України «Про Національну поліцію», не було. Також, зауважує, що атестаційною комісією не були враховані його послужний список , показники службової діяльності та навички. Вважає, що навіть за умови невідповідності посаді в департаменті патрульної поліції він мав право залишитись на попередній роботі у Краматорському відділі поліції, або бути призначеним на нижчу посаду. Позивач вважає висновок атестаційної комісії упередженим та здійсненим без врахування всіх даних відносно нього. Крім того, вказує, що його незаконне звільнення призвело до душевних страждань, моральних переживань, втрати ним нормальних життєвих зв'язків. Таким чином, просив визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення №289о/с від 29.08.2016 року в частині його звільнення, поновити його на попередній посаді, стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 16369,28грн. та моральну шкоду в розмірі 10000грн.

Відповідач позовні вимоги не визнав, надав до суду заперечення проти позову, які вмотивовані тим, що у зв'язку з виявленням бажання проходити службу в Управлінні патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції на посаді інспектора-чергового відділу чергової служби та на виконання листів Департаменту патрульної поліції ОСОБА_3 неодноразово відряджався до Департаменту патрульної поліції. Через претендування на зазначену посаді позивач 20.07.2016 року пройшов атестування, за результатами якого Центральною атестаційною комісією №1 апарату НП прийнято висновок про те, що ОСОБА_3 займаній посаді не відповідає та підлягає звільненню зі служби в поліції. Рішення атестаційної комісії позивачем не оскаржувалось. На підставі вказаного висновку атестаційної комісії відповідачем прийнято наказ від 29.08.2016 року №289о/с про звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції. Таким чином, зазначає, що ГУНП в Донецькій області діяло на підставі та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством. Також, зазначив, що позивачем не наведено жодного факту виникнення у нього моральних страждань, не надано доказів на підтвердження наявності моральної шкоди з вини відповідача. Крім того, вказує на те, що ГУНП в Донецькій області не проводило атестування позивача, а тільки виконувало висновок атестаційної комісії, що передбачено нормами права. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним в адміністративному позові, просив позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача в судовому засідання проти задоволення позовних вимог заперечував, надав пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях проти позову, просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_3, у відповідності до наказу ГУНП в Донецькій області від 07.11.2015 року №83о/с прийнятий на службу в Національну поліцію, проходив службу у Краматорському відділі поліції ГУНП в Донецькій області на посаді заступника командира взводу, останнє присвоєне спеціальне звання - молодший лейтенант поліції.

Наказами Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 14.05.2016 року №729, від 16.06.2016 року №900, від 20.07.2016 року №1125, зокрема, ОСОБА_3 був відряджений у розпорядження Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції з 14.05.2016 року по 11.08.2016 року.

Згідно довідки за підписом т.в.о. начальника УПП в м. Краматорську та Слов'янську ДПП від 06.07.2016 року молодший лейтенант поліції ОСОБА_3 висувався для призначення на посаду інспектора-чергового відділу чергової служби Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції.

18.07.2016 року заступником начальника Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області складено атестаційний лист відносно молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, в якому зазначено на сумлінне виконання позивачем своїх функціональних обов'язків, не допущення ним порушень дисципліни та законності, вжиття заходів по усуненню недоліків тощо. Висновком прямого керівника від 1807.2016 року в даному атестаційному листі встановлено відповідність позивача займаній посаді та можливість його призначення на вищу посаду.

За результатами проведеної атестації позивача Центральною атестаційною комісією №1 Апарату НП складено Протокол ОП №15.00008186.0040441 від 20.07.2016 року. В даному протоколі вказано на те, що за результатами розгляду матеріалів, проведеної співбесіди та обговорення Центральною атестаційною комісією №1 Апарату НП прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_3 займаній посаді та необхідність звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність. Так, комісією вказано на неналежний рівень знань ОСОБА_3 законодавчих та нормативно-правових актів, що регулюють діяльність на займаній посаді, низькі бали за результатами тестування, низький рівень професійної та фізичної підготовки та невміння визначити функціональні обов'язки. Висновком атестаційної комісії від 20.07.2016 року встановлено невідповідність ОСОБА_3 займаній посаді та необхідність звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.08.2016 року №289о/с молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 - заступника командира взводу Краматорського відділу поліції з 31 серпня 2016 року відповідно до розділу VІІ Закону України «Про Національну поліцію» звільнено зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 ст. 77 (через службову невідповідність). Підставою прийняття даного наказу визначено рішення атестаційної комісії.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, визначені Законом України «Про Національну поліцію» від 2 липня 2015 року №580-VIII (далі Закон №580-VIII), який набрав чинності з 07.11.2015 року.

Відповідно до пункту 4 Розділу XI Прикінцеві та Перехідні положення Закону №580-VIII до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом акти законодавства застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Закон №580-VIII визначає способи перевірки кандидата на службу в поліції, при просуванні по службі, або вирішенні питань відповідності займаної посаді поліцейського.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 52 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) комплектуванню в порядку просування по службі посад молодшого, середнього та вищого складу поліції, крім випадку, передбаченого частиною третьою вказаної статті, за рішенням керівника, уповноваженого призначати на такі посади, може передувати або проведення конкурсу, або проведення атестації.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 65 Закону №580-VIII переміщення поліцейських здійснюється на вищу посаду - у порядку просування по службі.

За приписами ч. 1 ст. 57 Закону №580-VIII атестування поліцейських проводиться з метою оцінки їхніх ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки на підставі глибокого і всебічного вивчення, визначення відповідності посадам, а також перспектив їхньої службової кар'єри.

Частиною 2 вказаної норми встановлено, що атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Суд зазначає, що кожна з трьох підстав для проведення атестування, які передбачені частиною другою статті 57 Закону, повинна бути пов'язана з певними передумовами.

Як вже зазначалось судом, відповідно до довідки УПП в м. Краматорську та Слов'янську ДПП від 06.07.2016 року ОСОБА_3 висувався для призначення на посаду інспектора-чергового відділу чергової служби Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції.

З наявного в матеріалах справи Тимчасового штату Головного управління Національної поліції в Донецькій області, затвердженого наказом Національної поліції від 06.11.2015 року №7, вбачається, що посада, яку обіймав позивач - заступник командира взводу Краматорського відділу поліції ГУНП в Донецькій області відноситься до категорії персоналу «середній склад поліції».

Згідно Штату Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції, затвердженого наказом Національної поліції, посада, на яку висувався позивач - інспектор-черговий відділу чергової служби Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції теж відноситься до категорії персоналу «середній склад поліції».

З огляду на викладене, суд зазначає, що з наявних в матеріалах справи доказів не вбачається, що посада, на яку претендував ОСОБА_3, є вищою за посаду, на якій перебував останній, що дає підстави вважати про відсутність передумов для проведення атестування позивача, передбачених діючим законодавством. Також, зазначені обставини не доведені відповідачем під час розгляду справи.

Водночас, суд зауважує, що атестування, яке призначається для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність, повинно бути зумовлене існуванням реальних підстав для звільнення, як то неналежне виконання службових обов'язків, порушення установленого чинним законодавством порядку і правил несення служби тощо.

Судом в якості доказів по справі у Департаменту патрульної поліції, Рекрутингового центру Національної поліції, були витребувані рапорт ОСОБА_3 щодо призначення його на посаду інспектора-чергового відділу чергової служби Управління патрульної поліції в містах Краматорську та Слов'янську Департаменту патрульної поліції; список осіб для проведення атестації, до якого був включений ОСОБА_3, з визначенням підстав проведення атестації, інформація щодо реєстрації вказаного списку та його погодження; матеріали щодо проведення переатестації ОСОБА_3, втім вказані документи до суду не надані.

Таким чином, суд здійснює розгляд справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Зі спірного в даній справі наказу ГУНП в Донецькій області від 29.08.2016 року №289о/с в частині звільнення позивача зі служби і поліції вбачається, що підставою винесення даного наказу є рішення атестаційної комісії.

Зважаючи на пункт 3 частини третьої статті 2 КАС України, відповідно до якого у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, суд має право і зобов'язаний перевірити обґрунтованість спірного рішення.

Таким чином, враховуючи те, що підставою видання спірного наказу в частині звільнення ОСОБА_3 є рішення атестаційної комісії, суд вважає за необхідне перевірити обґрунтованість такого рішення навіть за відсутності передумов для проведення атестації, що обумовлене рівнозначністю посад, на якій перебував позивач, та на яку він претендував.

Це узгоджується з передбаченим пунктом 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року правом особи на доступ до суду, що, зокрема, включає такий аспект, як право на розгляд справи судом із «повною юрисдикцією», тобто судом, що має достатні та ефективні повноваження щодо: повторної (після адміністративного органу) оцінки доказів; встановлення обставин, які були підставою для прийняття оскарженого адміністративного рішення; належного поновлення прав особи за результатами розгляду справи по суті (п. 70 рішення Європейського суду з прав людини від 28 червня 1990 року у справі «Обермейєр проти Австрії» (CASE OF OBERMEIER v. AUSTRIA); п. 155 рішення Європейського суду з прав людини від 4 березня 2014 року у справі «Гранд Стівенс проти Італії» (CASE OF GRANDE STEVENS v. ITALY)).

При цьому стосовно судового контролю за дискреційними адміністративними актами Європейський суд з прав людини виробив позицію, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами або ж такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об'єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п. 111 рішення від 31 липня 2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки» (CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п. 157 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 44 рішення від 22 листопада 1995 року у справі «Брайєн проти Об'єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п. 156-157, 159 рішення від 21 липня 2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п. 4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 8 березня 1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об'єднаного Королівства» (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п. 47-56 рішення від 2 грудня 2010 року у справі «Путтер проти Болгарії» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA)Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками. Рішення про проведення атестування приймає керівник поліції, керівники органів (закладів, установ) поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначаються на посади їхніми наказами (ч.ч. 3, 4 ст. 57 Закону №580-VIII).

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 29.09.2016 року №11.

Порядок атестування поліцейських, яке проводиться в апараті Національної поліції України, територіальних (міжрегіональних) органах (закладах, установах) Національної поліції України визначено Інструкцією про порядок проведення атестування поліцейських, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17 листопада 2015 року №1465 (далі - Інструкція №1465), розробленою відповідно до Закону №580-VIII.

Пунктом 2 розділу І вказаної Інструкції встановлено, що керівники всіх рівнів зобов'язані забезпечити атестування на високому організаційному та правовому рівні з додержанням принципу відкритості (крім випадків, установлених законом) та об'єктивності в оцінці службової діяльності поліцейських, які атестуються.

Випадки проведення атестування, визначені в пункті 3 розділу І Інструкції №1465, є аналогічними тим, що зазначені у частині 2 статті 57 Закону №580-VIII. Так, атестування поліцейських проводиться:

1) при призначенні на вищу посаду, якщо заміщення цієї посади здійснюється без проведення конкурсу;

2) для вирішення питання про переміщення на нижчу посаду через службову невідповідність;

3) для вирішення питання про звільнення зі служби в поліції через службову невідповідність.

Рішення про проведення атестування та про строки, у які проводиться атестування, приймає Голова Національної поліції України, керівники органів поліції стосовно осіб, які згідно із законом та іншими актами законодавства України призначаються на посади їх наказами.

Атестування проводиться атестаційними комісіями органів (закладів, установ) поліції, що створюються їх керівниками.

Відповідно до Інструкції №1465 атестаційні листи на поліцейських складають безпосередні керівники (п. 3 розділу ІV Інструкції №1465).

На поліцейських, які отримали нове призначення з вибуттям з підлеглості попередньому керівнику за три місяці і менше до початку атестування, атестаційні листи складаються за новим місцем служби з урахуванням матеріалів-характеристик, отриманих при прийнятті його на нову посаду та з особових справ (п. 4 розділу ІV Інструкції №1465).

Пунктами 7, 8, 9 розділу ІV Інструкції №1465 передбачено, що керівники, які складають атестаційний лист, зобов'язані: ознайомитися з вимогами цієї Інструкції; проаналізувати проходження служби, професійну та спеціальну підготовку, а також конкретні показники служби поліцейського; вивчити матеріали (характеристики) на осіб, які відряджені до державних (міждержавних) органів, установ та організацій із залишенням на службі в поліції; на підставі всебічного вивчення особистих, професійних та ділових якостей поліцейського, який атестується, заповнити атестаційний лист.

В атестаційному листі зазначаються такі відомості про поліцейського, який атестується:

1) результати службової діяльності згідно з функціональними обов'язками;

2) дисциплінованість, принциповість у вирішенні службових питань, уміння будувати свої стосунки з громадянами та колегами по службі, здатність працювати над усуненням особистих недоліків, авторитет у колективі та серед населення;

3) прагнення до вдосконалення службової діяльності, почуття особистої відповідальності, стійкість моральних принципів, сміливість, рішучість, організованість, здатність контролювати власні емоції, поведінка поза службою;

4) володіння іноземними мовами;

5) культура в службі та ставлення до підвищення свого освітнього та культурного рівнів;

6) стан здоров'я та фізична підготовленість, уміння володіти табельною вогнепальною зброєю, прийомами рукопашного бою, спеціальними засобами індивідуального захисту та активної оборони, здатність переносити психофізичні навантаження та труднощі служби;

7) основні найбільш характерні та істотні недоліки в службовій діяльності та особистій поведінці;

8) інші дані, які, на думку керівника, заслуговують на увагу для більш повної характеристики підлеглого;

9) результати проходження підвищення кваліфікації.

Прямі керівники зобов'язані всебічно розглянути зміст атестаційного листа, з'ясувати відповідність викладених у ньому даних дійсному стану справ у службовій діяльності поліцейського, який атестується, та внести до відповідного розділу атестаційного листа один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Атестаційний лист після розгляду прямими керівниками передається на розгляд до атестаційної комісії.

Згідно із пунктом 15 розділу ІV Інструкції №1465 атестаційні комісії на підставі всебічного розгляду всіх матеріалів, які були зібрані на поліцейського, під час проведення атестування шляхом відкритого голосування приймають один з таких висновків:

1) займаній посаді відповідає;

2) займаній посаді відповідає, заслуговує призначення на вищу посаду;

3) займаній посаді не відповідає, підлягає переміщенню на нижчу посаду через службову невідповідність;

4) займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

При цьому, з аналізу вищенаведених норм слідує, що прийняття висновку атестаційною комісією згідно пункту 15 розділу ІV Інструкції №1465 повинно здійснюватись в контексті обставин, що зумовили необхідність проведення атестації працівника поліції.

Судом було зазначено, що підставою проведення атестації відносно позивача слугували обставини висування останнього на вищу посаду.

Як свідчать матеріали справи, позивачем під час проходження загального тестування та професійного тестування набрано 21 бал з 60 та 16 балів з 60 відповідно.

Відповідно до п. 16 розділу ІV Інструкції №1465 атестаційні комісії при прийнятті рішень стосовно поліцейського повинні враховувати такі критерії:

1) повноту виконання функціональних обов'язків (посадових інструкцій);

2) показники службової діяльності;

3) рівень теоретичних знань та професійних якостей;

4) оцінки з професійної і фізичної підготовки;

5) наявність заохочень;

6) наявність дисциплінарних стягнень;

7) результати тестування;

8) результати тестування на поліграфі (у разі проходження).

Відповідно до Додатку №1 до протоколу ОП №15.00008186.0040441 від 20.07.2016 року засідання Центральної атестаційної комісії №1 Апарату НП в ході співбесіди позивачу були поставлені певні питання, які, як зазначено комісією, стосувались професійної діяльності поліцейського та мотивації особи щодо подальшого проходження служби в Національній поліції.

Проте, суд зазначає, що перші шість з п'ятнадцяти поставлених атестаційною комісією запитань позивачу взагалі не стосувались питання обґрунтованості претендування ОСОБА_3 на вищу посаду, а саме його функціональних обов'язків за посадою, на яку претендував позивач, знань нормативної бази, що регулює професійну діяльність поліцейського, тощо.

Крім того, суд зауважує на наявність неузгодженості негативної оцінки ділових, професійних, особистих якостей позивача, його освітнього та кваліфікаційного рівнів, що надана атестаційною комісією, з наданою позитивною оцінкою цього ж поліцейського за місцем проходження служби. При цьому, атестаційною комісією не наведено мотивів неврахування таких доказів.

До того ж суд зауважує, що набрання позивачем за результатами тестування кількості балів, меншої за мінімальний необхідний рівень, комісією оцінено без зважання на решту доказів.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що висновок (рішення) атестаційної комісії є немотивованим і не підтверджується жодними матеріалами чи доказами, відомості про те, в чому саме проявляється невідповідність позивача займаній посаді, у висновку відсутні.

Також, суд зазначає, що рішення атестаційної комісії щодо звільнення позивача зі служби в поліції є крайнім та безпідставним заходом реагуванням навіть за наявності низького рівня проходження позивачем атестування. Як вже зазначалось судом, навіть в разі існування підстав для проведення атестування ОСОБА_3 через претендування останнього на вищу посаду під час проведення його атестації вирішенню підлягали питання щодо відповідності позивача посаді, на яку він висувався, а не звільнення останнього зі служби в поліції через службову невідповідність. Тобто дослідженню підлягали обставини відповідності або невідповідності позивача посаді, на яку він претендував.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на приписи ч. 3 ст. 13 Закону України «Про професійний розвиток працівників», який є загальним (базовим) щодо регулювання відносин із атестування працівників та поширюється на відносини з атестування поліцейських.

Так, за приписами даної норми у разі прийняття рішення про невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі комісія може рекомендувати роботодавцеві перевести працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направити на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією. Рекомендації комісії з відповідним обґрунтуванням доводяться до відома працівника у письмовій формі.

У разі відмови працівника від переведення на іншу посаду чи роботу, що відповідає його кваліфікаційному рівню, або від професійного навчання за рахунок коштів роботодавця роботодавець за результатами атестації має право звільнити працівника відповідно до Кодексу законів про працю України.

Тобто законодавцем встановлено певні гарантії трудових прав працівника в разі встановлення його невідповідності займаній посаді або виконуваній роботі, які включають вжиття роботодавцем заходів щодо переведення такого працівника за його згодою на іншу посаду чи роботу, що відповідає його професійному рівню, або направлення на навчання з подальшою (не пізніше ніж через рік) повторною атестацією.

Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність прийняття рішення відносно позивача про звільнення зі служби в поліції.

Враховуючи те, що підставою для прийняття відповідачем наказу від 29.08.2016 року №289о/с в частині звільнення ОСОБА_3 зі служби в поліції слугувало рішення атестаційної комісії, суд дійшов висновку про неправомірність звільнення позивача.

Таким чином, позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 29.08.2016р. №289о/с "По особовому складу" в частині звільнення позивача зі служби в поліції та щодо поновлення позивача на службі в поліції на попередній посаді підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до статті 1 Кодексу законів про працю України вказаний Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 2-1 Кодексу законів про працю України визначено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Відповідно до частини 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

Частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо визначення розміру грошових коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, суд зазначає наступне.

Згідно абз. 1, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Частиною 8 цього Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

З наданої до суду довідки Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУНП в Донецькій області №358 від 10.10.2016 року вбачається, що в липні 2016 року ОСОБА_3 нараховано грошове забезпечення у розмірі 7801,08грн., у серпні 2016 року - 7801,08грн.

Відповідно до листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» кількість робочих днів у липні 2016 року становить 21 день, у серпні 2016 року - 22 дні,

Так, середньоденна заробітна плата складає: 7801,08грн (липень 2016 року ) + 7801,08грн. (серпень 2016 року) : 43 робочі дні за два місяці (21 робочий день у липні 2016 року та 22 робочі дні у серпні 2016 року) = 362 грн. 84 коп.

Середня кількість днів в розрахунковому періоді (липень-серпень 2016 року) тановить 22 дні.

Так, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_3, з якої позивачу необхідно здійснити розрахунок середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, становить 7982,48грн.

Період вимушеного прогулу позивача з 01 вересня 2016 року (перший робочий день після звільнення позивача) по 28 листопада 2016 року (дата прийняття судом рішення про поновлення позивача на посаді) з врахуванням листа Міністерства соціальної політики України від 20.07.2015р. №10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» складає 62 робочі дні.

Таким чином, за час вимушеного прогулу за період з 01 вересня 2016 року по 28 листопада 2016 року (включно) з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_3 підлягає виплаті 22496,08грн. (362,84 грн. * 62 робочі дні).

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 22496,08грн.

Відповідно до п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про: присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Таким чином, постанова суду в частині поновлення позивача на посаді та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць підлягають негайному виконанню.

Стосовно позовних вимог позивача щодо стягнення з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь моральної шкоди в розмірі 10000грн. суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд керується статтею 237-1 Кодексу законів про працю України відповідно до якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При цьому, зазначена норма сформульована так, що відшкодувати моральну шкоду, заподіяну працівникові робото давцем, можна тільки за наявності трьох життєвих обставин: моральних страждань; втрати нормальних життєвих зв'язків; необхідності додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки під час провадження у даній справі позивач не пояснив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, та якими доказами це підтверджується, не надав належних доказів щодо втрати ним нормальних життєвих зв'язків та необхідності додаткових зусиль для організації його життя в задоволенні позову в частині стягнення на користь ОСОБА_3 10000,00грн. в якості моральної шкоди слід відмовити.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади й органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.

У відповідності до ст.ст. 71, 86 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Розглянувши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАСУ судові витрати не підлягають стягненню.

Керуючись ст.ст. 2-14, 17, 18, 24, 71, 86, 94, 121, 122, 158-163, 167, 185-186, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області, за участю третіх осіб - Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, Департаменту патрульної поліції про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №289о/с від 29.08.2016 року, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу в сумі 16369,28грн., стягнення моральної шкоди в розмірі 10000грн. - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області №289о/с від 29.08.2016 року в частині звільнення ОСОБА_3 через службову невідповідність за п. 5 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію».

Поновити ОСОБА_3, молодшого лейтенанта поліції, на службі в Національній поліції України на посаді заступника командира взводу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області з 01 вересня 2016 року.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на користь ОСОБА_3 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 22496 (двадцять дві тисячі чотириста дев'яносто шість) грн. 08 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України постанову в частині поновлення ОСОБА_3 на посаді заступника командира взводу Краматорського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області та стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанову ухвалено у нарадчій кімнаті 28 листопада 2016 року.

Повний текст постанови складено 02 грудня 2016 року.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення постанови апеляційної скарги. У разі застосування судом частини третьої ст.160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У випадку подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Бабаш Г.П.