Справа № 804/7803/15
Суддя: Прокопенко О.Б.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України у складі:

головуючогоПрокопенка О.Б.,
суддів:Волкова О.Ф., Кривенди О.В., Самсіна І.Л., -
розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю будівельно-інвестиційної компанії «ДАФІ» (далі - Товариство) до державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (далі - ДПІ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Товариство звернулося до суду з позовом, у якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення ДПІ:

- від 28 січня 2015 року № - про збільшення грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб на 3 497 359 грн 79 коп. (2 797 887 грн 77 коп. - основний платіж та 699 472 грн 2 коп. - штрафні санкції);

- від 22 липня 2015 року № - про збільшення грошового зобов'язання з орендної плати за землю з юридичних осіб на 239 819 грн (159 879 грн 34 коп. - основний платіж та 79 939 грн 66 коп. - штрафні санкції).

Оскаржувані рішення ДПІ прийняла на підставі актів від 6 січня та 15 червня 2015 року про результати перевірки повноти нарахування Товариством орендної плати за землю, у ході якої встановлено нарахування останнім такої плати з 1 листопада 2011 року у меншому розмірі, ніж встановлено підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (далі - ПК).

Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 11 серпня 2015 року позов задовольнив з огляду на те, що орендна плата розрахована податковим органом на підставі недостовірних даних щодо нормативної грошової оцінки землі, крім того, грошове зобов'язання з орендної плати за 2011 рік донараховано податковим органом з порушенням встановленого пунктом 102.1 статті 102 ПК 1095-денного строку.

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 12 листопада 2015 року з урахуванням додаткової постанови від 14 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасував, позов задовольнив частково: визнав протиправним і скасував податкове повідомлення-рішення від 28 січня 2015 року № в частині нарахування грошового зобов'язання з орендної плати за землю за період з 1 листопада по 31 грудня 2011 року в розмірі 159 877 грн 85 коп. та штрафних санкцій в сумі 39 969 грн 46 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 2 березня 2016 року рішення апеляційного суду скасував, постанову суду першої інстанції залишив у силі.

Ухвалюючи таке рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що з набранням чинності ПК річний розмір орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, який підлягає перерахуванню до бюджету, має відповідати вимогам підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 цього Кодексу та є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати. Наведене відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним, зокрема, у постанові від 14 липня 2015 року № 21-1699а15.

Разом із тим касаційний суд погодився із висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваних рішень ДПІ з огляду на непідтвердження використаної податковим органом при нарахуванні орендної плати за землю її нормативної грошової оцінки даними Державного земельного кадастру, оформленими відповідно до вимог Закону України від 7 липня 2011 року № 3613-VI «Про Державний земельний кадастр» (далі - Закон № 3613-VI, ДЗК відповідно). При цьому дані ДЗК про нормативну грошову оцінку земельних ділянок від 18 червня 2010 року № 5354, на які посилається ДПІ, як зазначено у довідці про їх надання, дійсні протягом 2010 року, а отже, не могли бути підставою для нарахування орендної плати за 2011-2014 роки. А лист управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 17 вересня 2014 року № 26/263 не є належним документом, яким можуть бути оформлені дані ДЗК, у розумінні статті 38 вищезазначеного Закону.

У заяві про перегляд судових рішень Верховним Судом України ДПІ, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції пункту 286.1 статті 286 ПК, просить ухвалу Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року скасувати, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року залишити в силі.

На обґрунтування заяви додано ухвалу Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 року (№ К/800/51616/15), у якій цей суд вказав на правомірність рішення податкового органу про збільшення грошового зобов'язання з орендної плати за землю за 2011-2014 роки, оскільки суди попередніх інстанцій встановили, що декларування юридичною особою недостовірних (занижених) зобов'язань з орендної плати підтверджується співставленням показників, що містяться в поданих позивачем деклараціях та у листі управління Держземагентства у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області від 27 жовтня 2014 року № 26/292, рішенні господарського суду Дніпропетровської області від 4 березня 2014 року № 904/145/14, договорі оренди земельної ділянки з Дніпропетровською міською радою від 20 січня 2006 року. І такий висновок судів ґрунтується на достатній кількості документів, необхідних для його прийняття та правильного визначення податкових зобов'язань.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що заява ДПІ підлягає задоволенню з огляду на таке.

Підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК встановлено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою: для земель сільськогосподарського призначення - розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом; для інших категорій земель - трикратного розміру земельного податку, що встановлюється цим розділом.

Базою оподаткування земельним податком, зокрема, є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (підпункт 271.1.1 пункту 271.1 статті 271 ПК).

Відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК, яка визначає порядок обчислення плати за землю, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Відповідні центральні органи виконавчої влади з питань земельних ресурсів та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 286.2 статті 286 ПК визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Таким чином, наведеною нормою закріплено обов'язок платника земельного податку, а відповідно до пункту 288.7 статті 288 ПК й платника орендної плати за землю, подавати дані ДЗК про нормативну грошову оцінку землі разом із першою декларацією та у разі зміни такої оцінки.

При цьому за правилами частини другої статті 18 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1378-IV «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, незалежно від їх цільового призначення проводиться не рідше ніж один раз на 5-7 років.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство на обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень послалося на те, що чинне законодавство не зобов'язує орендаря земельної ділянки сплачувати орендну плату у розмірі, що не відповідає визначеному в договорі оренди, у разі законодавчої зміни граничного розміру такої плати до внесення змін у відповідний договір. На врахування відповідачем при обчисленні орендної плати за землю нормативної грошової оцінки землі, яка не відповідає дійсності, Товариство не вказувало.

Крім того, суди встановили, що при обчисленні орендної плати за надану Товариству земельну ділянку ДПІ використала розмір нормативної грошової оцінки цієї ділянки, зазначений у даних ДЗК від 18 червня 2010 року № 5354, виданих Товариству відповідно до чинного на той час законодавства, і саме такий розмір нормативної грошової оцінки останнім було вказано у податкових деклараціях з орендної плати за 2012-2014 роки.

Подання Товариством до ДПІ нової довідки (витягу) із даними ДЗК у зв'язку зі зміною нормативної грошової оцінки орендованої ним земельної ділянки, як того вимагає пункт 286.2 статті 286 ПК, у ході розгляду справи не встановлено.

Тому застосування відповідачем при обчисленні Товариству орендної плати даних ДЗК від 18 червня 2010 року № 5354 про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, з огляду на підтвердження її незмінності органом Держземагентства у листі від 17 вересня 2014 року, є правомірним.

При цьому ні стаття 286 ПК, ні Закон № 3613-VI, який набрав чинності 1 січня 2013 року, не вимагають при обчисленні плати за землю після зазначеної дати замінювати видані раніше органами, що здійснювали ведення ДЗК, його дані про нормативну грошову оцінку землі (за невстановлення нової) на відомості про таку ж оцінку, оформлені відповідно статті 38 Закону № 3613-VI.

За таких обставин висновок суду касаційної інстанції у справі, що розглядається, про протиправність оскаржуваних рішень ДПІ ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, тому ухвала Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року підлягає скасуванню, а постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року - залишенню в силі.

Керуючись пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів», статтями 241-243 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а:

Заяву державної податкової інспекції у Бабушкінському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.

Ухвалу Вищого адміністративного суду України від 2 березня 2016 року скасувати, а постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 12 листопада 2015 року залишити в силі.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає, крім випадку, встановленого пунктом 3 частини першої статті 237 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий О.Б. Прокопенко
Судді: О.Ф. ВолковО.В. Кривенда
І.Л. Самсін