Справа № 807/599/16
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 р. Справа № 876/6149/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Іщук Л. П., Кухтея Р. В.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

прокурора - Гарбарука В. А.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року в справі за позовом Закарпатського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» третя особа - заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,-

ВСТАНОВИВ:

27 квітня 2016 року Закарпатським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву Закарпатського обласного відділення фонду соціального захисту інвалідів до державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» про стягнення з державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» адміністративно-господарських санкцій та пені в сумі 36460,64 грн.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що відповідач у 2015 році не виконав у повному обсязі нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, чим порушив вимоги статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні». Крім цього, державне підприємство Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» не інформувало відповідний центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року позов задоволено. Постановлено стягнути з державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» (89600, м. Мукачево, вул. Берегівська, 1-А, ) на користь Закарпатського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році в розмірі 36460,64 грн. (тридцять шість тисяч чотириста шістдесят грн. 64 коп.).

Зазначену постанову мотивовано тим, що відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що відповідач вживав заходи для працевлаштування інвалідів та інформував центр зайнятості про наявність вільних робочих місць саме для інвалідів.

Не погоджуючись з прийнятою постановою, відповідачем - державним підприємством Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця», подано апеляційну скаргу до Львівського апеляційного адміністративного суду, в якій висловлено прохання скасувати оскаржувану постанову та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що відповідачем було створено робоче місце для інваліда, проте в нього не виникає обов'язку здійснювати пошук інваліда для його подальшого працевлаштування. Також зазначено, що підставою для притягнення учасника господарських відносин до господарсько-правової відповідальності є вчинення ним правопорушення у господарській сфері, а такого правопорушення ним вчинено не було.

24 жовтня 2016 року Львівським апеляційним адміністративним судом за Вх. № К-17324/16 від 24 жовтня 2016 року отримано повідомлення про вступ у справу заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону в інтересах держави в особі державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця».

Прокурор, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримав та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, проаналізувавши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно із Звітом відповідача про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік за формою № 10-ПІ (а.с.7), середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу становить 15 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність становить 0 осіб. Кількість інвалідів-штатних працівників, які повинні працювати на підприємстві відповідача на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» складає 1 особа.

Відповідно до Звіту про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, середньорічна заробітна плата штатного працівника державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» складає 36200 грн., тому, у відповідності до приписів ст.20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні», сума адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу з працевлаштування інвалідів у 2015 році, застосованих до відповідача, складає 36200,00 грн.

Термін прострочення на дату подання позовної заяви становить 12 днів, таким чином, сума пені (з врахуванням ставки НБУ 19%) становить 260,64 грн.

З урахуванням зазначеного, сума адміністративно-господарських санкцій для відповідача складає 36200,00 грн. та пеня в сумі 260,64 грн., таким чином сума боргу складає 36460,64 грн.

Крім того, судом встановлено та не заперечується прокурором та апелянтом, що відповідач у 2015 році не інформував центр зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів (форма № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу»).

Згідно зі статтею 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування інвалідів відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування інвалідів. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Виконанням нормативу робочих місць у кількості, визначеній згідно з частиною першою цієї статті, вважається працевлаштування підприємством, установою, організацією, у тому числі підприємством, організацією громадських організацій інвалідів, фізичною особою, яка використовує найману працю, інвалідів, для яких це місце роботи є основним.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, в яких за основним місцем роботи працює 8 і більше осіб, реєструються у відповідних відділеннях Фонду соціального захисту інвалідів за своїм місцезнаходженням і щороку подають цим відділенням звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів.

Керівники підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, у разі незабезпечення виконання нормативів робочих місць для працевлаштування інвалідів, неподання Фонду соціального захисту інвалідів звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів несуть відповідальність у встановленому законом порядку.

Відповідно до статті 20 цього Закону підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому, до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Положеннями статті 18 Закону передбачено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості. Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 Порядку подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування інвалідів та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України «Про реалізацію статей 19 і 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні»» від 31.01.2007 року № 70 (далі - постанова КМ України № 70), інформацію про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування інвалідів роботодавці подають центру зайнятості за місцем їх реєстрації як платників страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття за формою, затвердженою Мінпраці за погодженням з Держкомстатом.

Відповідно до пункту 4 частини третьої статті 50 Закону України «Про зайнятість населення» роботодавці зобов'язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про попит на робочу силу (вакансії).

Форма звітності та інструкція щодо її заповнення затверджена наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 року № 316 «Про затвердження форми звітності N 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» та Порядку її подання», згідно з вимогою пункту 2.1 якого така звітність подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше 10-ти робочих днів з дати відкриття вакансії(й). Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником. Підпунктом 3.1.3 пункту 3.1 даного Порядку визначено, що у звіті № 3-ПН «Інформація про попит на робочу силу (вакансії)» у пунктах 3, 4 вказуються кількість вакансій, на які можуть бути працевлаштовані громадяни, що мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню та зазначаються категорії таких громадян, зокрема, інваліди.

У разі якщо роботодавець планує укомплектувати вакансію самостійно, без допомоги служби зайнятості, він також зобов'язаний подати форму № 3-ПН, при цьому, згідно з пунктом 2.2.6 Порядку подання цієї звітності, зазначивши у ній, що не потребує укомплектування вакансії за сприянням служби зайнятості. У випадку якщо вакансія передбачена штатним розписом, роботодавець має подавати інформацію за формою № 3-ПН до внесення відповідних змін у штатний розпис (лист Міністерства соціальної політики України від 21.08.2013 року).

З аналізу наведених положень нормативно-правових актів слід прийти до висновку, що на суб'єктів господарювання покладено обов'язок виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів і надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів. Обов'язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов'язком самостійно підбирати інвалідів на створені робочі місця. А тому законодавець зобов'язує підприємства надавати державній службі зайнятості відповідну звітність щодо наявності вакантних місць, створених для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, для організації працевлаштування інвалідів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач у 2015 році за нормативом робочих місць для забезпечення працевлаштування інвалідів повинен був створити одне робоче місце та повідомити у випадку не зайняття його інвалідом центр зайнятості про наявність такого вакантного місця для працевлаштування осіб з обмеженими фізичними можливостями, чого ним зроблено не було.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що подання звітності про наявність вакансій може бути належним доказом створення робочого місця і наявність вакансії саме для інваліда лише за умови, якщо будуть зазначені такі відомості у відповідних пунктах 3, 4 інформації про попит на робочу силу № 3-ПН, в яких наводяться дані про можливість працевлаштування на вільне робоче місце (вакантну посаду) саме інвалідів, враховуючи характеристику вакансії та вимоги до претендента.

Вказана правова позиція з цього питання висловлена Верховним Судом України у постановах від 09 липня 2013 року (справа № 21-200а13), 19 листопада 2013 року (справа № 21-397а13), 28 січня 2014 року (справа № 21-476а13).

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв'язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції визнає, що судом першої інстанції, при вирішенні даного публічно-правового спору, правильно встановлено обставини справи та ухвалено законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, постанова суду першої інстанції ґрунтується на повно, об'єктивно і всебічно з'ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування постанови суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 158-160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства Міністерства оборони України «Мукачівська госпрозрахункова дільниця» - залишити без задоволення, а постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 29 червня 2016 року в справі № 807/599/16 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили, а у випадку коли, відповідно до частин 3 та 7 ст. 160 КАС України, складення ухвали в повному обсязі відкладено - з дня складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Л. П. Іщук

Р. В. Кухтей

Ухвалу складено в повному обсязі 01 грудня 2016 року.