Справа № 822/1746/16
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 822/1746/16

Головуючий у 1-й інстанції: Майстер П.М.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

24 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2016 року позивач - ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити дії.

Хмельницький окружний адміністративний суд постановою від 22.09.2016 року вказаний позов задовольнив.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв'язку з чим, апелянт просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги в повному обсязі, решта осіб у судове засідання не з'явилися, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як досліджено з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що наказом Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області №67 о/с від 28.04.2016 року старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3, інспектора Старокостянтинівського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини 1 статті 77 Закону України Про національну поліцію (через хворобу), з 12 травня 2016 року.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку від 09.08.2011 року, що стався 07.08.2011 року о 02 год. 07 хв. неподалік торгівельного центру "Планета", що по вул. Грушевського в м. Старокостянтинів, нещасний випадок з помічником дільничного інспектора міліції сектору ДІМ Старокостянтинівського РВ УМВС України в Хмельницькій області старшим прапорщиком міліції ОСОБА_3 стався в період проходження служби в ОВС при виконанні службових обов'язків, пов'язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку, громадської безпеки у боротьбі зі злочинністю.

Згідно копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0720811 від 19.04.2016 року, позивачу встановлена ІІ група інвалідності довічно (травма, повязана з виконанням службових обов'язків).

18.05.2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявою, в якій просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності.

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області листом №29/Д-29 від 01.06.2016 року повідомив позивача, що відповідно статті 97 Закону України Про Національну поліцію, який набрав чинності 07 листопада 2015 року, передбачено що одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, пов'язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року №4 затверджено Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 29 січня 2016 року за №163/28293 та набрав чинності 29 лютого 2016 року. Порядок визначає механізм та умови виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, право на яку встановлено спеціальним законом, що регулює відповідну сферу діяльності. Зазначає, що на теперішній час в МВС України перебуває в стадії розроблення проект наказу, яким буде врегульовано питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії.

17.08.2016 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявою, в якій просив повідомити відомості стосовно того чи направлено до Міністерства внутрішніх справ України документи щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та чи прийнято Міністерством внутрішніх справ України рішення щодо виплати вказаної грошової допомоги.

Відповідач листом №29/Д-144 від 31.08.2016 року повідомив позивача, що Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не являється органом внутрішніх справ у якому ОСОБА_3 проходив службу як працівник міліції, а тому не є уповноваженим органом для направлення до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Вважаючи зазначені дії відповідача незаконними позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

За результатом розгляду справи, суд першої інстанції, керуючись положеннями Закону України "Про Національну поліцію", прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 23 Закону України "Про міліцію", у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов'язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров'я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Разом з тим, на момент спірних правовідносин, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України "Про Національну поліцію" №580-VIII від 02.07.2015 р.

Однак, в силу положень розділу XI прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" №580-VIII (із змінами) встановлено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України "Про міліцію", зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України "Про Національну поліцію".

Згідно ст. 23 Закону України "Про міліцію", Кабінет Міністрів України постановою № 850 від 21.10.2015 затвердив "Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції". Дана постанова набрала чинності 31.10.2015 року.

Відповідно до пп. 2 п. 2 Порядку № 850, днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Підпунктом 2 п.3 Порядку №850 також зазначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов'язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Положеннями п. 7. Порядку визначено, що працівник міліції, якому призначається грошова допомога уразі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:

заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв'язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;

довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

До заяви додаються копії:

довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;

постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв'язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;

акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов'язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;

сторінок паспорта з даними про прізвище, ім'я та по батькові і місце реєстрації;

документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Згідно п. 8 Порядку керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім'ї загиблого (померлого) працівника міліції.

МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови. Грошова допомога виплачується в порядку черговості відповідно до дати прийняття МВС рішення про її призначення, але не пізніше двох місяців із дня прийняття зазначеного рішення в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання МВС (пункти 9, 10 Порядку).

Таким чином, зазначеним Порядком чітко встановлено, що рішення про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги приймає саме МВС України, однак саме орган внутрішніх справ, в якому проходив службу працівник міліції зобов'язаний розглянути заяву особи та направити відповідний висновок до МВС.

Згідно з матеріалами справи 18.05.2016 року та 17.08.2016 року позивач звернувся до відповідача - Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області із заявами, в яких просив провести йому виплату одноразової грошової допомоги у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, повідомити відомості стосовно того чи направлено до Міністерства внутрішніх справ України документи щодо виплати йому одноразової грошової допомоги, у зв'язку із встановленням ІІ групи інвалідності, та чи прийнято Міністерством внутрішніх справ України рішення щодо виплати вказаної грошової допомоги.

Проте, листами від 01.06.2016 року №29/Д-29 та від 31.08.2016 року №29/Д-144 відповідач повідомив позивача про те, що на теперішній час в МВС України перебуває в стадії розроблення проект наказу, яким буде врегульовано питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги поліцейським, які отримали захворювання, травму та поранення в період проходження служби в органах внутрішніх справ відповідно до довідки медико-соціальної експертної комісії. Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не являється органом внутрішніх справ у якому ОСОБА_3 проходив службу як працівник міліції, а тому не є уповноваженим органом для направлення до Міністерства внутрішніх справ України висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги згідно Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850.

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що розгляд заяв позивача відбувся з порушенням Порядку №850, оскільки відповідач - Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області не звертався ні з документами, ні з висновком до Міністерством внутрішніх справ України щодо виплати грошової допомоги позивачу, і відповідно будь-яке рішення з даного питання Міністерством внутрішніх справ України не приймалося.

Також, підсумовуючи вищесказане, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі статтею 8 Основного Закону в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Складовою верховенства права є принцип правової визначеності, основою якого є ідея передбачуваності очікування субєктом відносин визначених правових наслідків (правового результату) своєї поведінки, яка відповідає наявним у суспільстві нормативним приписам. Конституційний Суд України у своїх рішеннях неодноразово наголошував на тому, що принцип правової визначеності вимагає ясності й однозначності правової норми та забезпечення того, щоб ситуації й правовідносини залишалися передбачуваними (правові позиції Конституційного ОСОБА_4 України в рішеннях від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010, від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010, від 11 жовтня 2011 року № 10-рп/2011).

Відповідно до частини другої статті 19 Основного Закону України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рівність усіх перед законом, що випливає зі статті 24 Конституції України, позначається на регулюванні всіх суспільних відносин. Дотримання цього принципу означає, зокрема, й заборону без розумного виправдання запроваджувати різницю в правах осіб, які належать до однієї й тієї самої категорії (заборону відмінного поводження з особами, які перебувають в однакових чи споріднених ситуаціях).

Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив:

«Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проткнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права обєднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню» (абзаци другий і третій пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Таким чином, Конституційний Суд України, хотів зазначити, що приймаючи нові закони законодавчий орган повинен враховувати, що в Україні діє принцип верховенства права, нові закони не повинні обмежувати права певних (окремих) категорій осіб та створювати для них ситуацію, яка буде позбавляти їх можливості захистити свої законні права та інтереси.

Ліквідація такого органу як Міліція (прийняття закону про її ліквідації) та створення зовсім нового органу - Поліції не повинно позбавляти осіб (працівників, колишніх працівників міліції) тих прав і гарантій, які були для них передбачені відповідно до Закону України "Про міліцію" або створювати будь-які перепони в їх реалізації.

Не можна ліквідувати один орган та створити новий, який буде виконувати аналогічні функції не забезпечивши виконанні всіх гарантій на які розраховували та мали право працівники попереднього органу. Дія законодавчих органів у такий спосіб, може призвести то свавілля та грубого порушення прав особи, адже не можна створювати певні гарантії, давати особі впевненість у захисті її прав, а потім ліквідовуючи відповідний орган (посаду і т.і.) позбавляти особу таких з мотивів відсутності такого органу (структури) у зв'язку з ліквідацією та відсутністю правонаступників.

Таким чином, колегія суддів вважає, що відповідач зобов'язаний був розглянути заяву позивача та вчинити відповідні дії.

З урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини сторін, та встановлених обставин даної справи, колегія суддів дійшла висновку про правомірність заявлених позивачем вимог, які підтверджуються належними доказами, а тому обґрунтовано задоволені судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку, та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення, а постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі 29 листопада 2016 року.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5