Справа № 820/4038/16
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

21 листопада 2016 р. № 820/4038/16

Харківський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.,

при секретареві судового засідання - Принцевській Ю.В.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Ремінного В.І.,

розглянувши в місті Харкові в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_3, звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту; зобов'язати відповідача повторно розглянути заяву позивача в особі уповноваженого представника ОСОБА_1, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту для подальшої передачі у власність.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що через свого уповноваженого представника ОСОБА_1, звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявою від 15.02.2016 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту для подальшої передачі у власність. Вказав, що зазначена земельна ділянка необхідна йому для ведення особистого селянського господарства та облаштування господарського двору та буде використовуватися за цільовим призначенням для проведення господарської діяльності індивідуально без створення юридичної особи з метою задоволення особистих потреб. На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна. На прилеглій земельній ділянці розташована будівля корівника, яка знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ( батька позивача), що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 10.02.2012 за реєстровим № 237, договором купівлі-продажу 14/15 частин нежитлової будівлі корівника від 13.02.2012 за реєстровим № 249, договором дарування 8/15 частин нежитлової будівлі корівника від 24.02.2012 за реєстровим № 383. На підставі зазначеного позивач звертався до Держгеокадастру за наданням дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки. Проте, в листі від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16 позивачу фактично було відмовлено у зазначеному, оскільки земельний масив, на якому знаходиться вказана ділянка, передбачається для резервування з подальшим виділом земельних ділянок учасникам АТО та членам сімей загиблих, а тому, вирішити поставлене питання буде можливо після повного першочергового забезпечення землею осіб вказаної категорії.

В обґрунтування заперечень на позов відповідач вказав, що у спірних правовідносинах відповідач діяв у спосіб та у межах, визначених чинним законодавством, а листом від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16 відповідач не відмовляв позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а роз'яснював, що розгляд по суті заяви позивача буде можливим після повного першочергового забезпечення землею на відповідному земельному масиві учасників АТО та членів сімей загиблих.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві

Представник відповідача - ОСОБА_2, у судовому засіданні заперечував проти позову, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на наведені у письмових запереченнях обставини.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що на праві спільної сумісної власності за позивачем - ОСОБА_3 та його батьком - ОСОБА_5 рахується нежитлова будівля корівника, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 10.02.2012 за реєстровим № 237, договором купівлі-продажу 14/15 частин нежитлової будівлі корівника від 13.02.2012 за реєстровим № 249, договором дарування 8/15 частин нежитлової будівлі корівника від 24.02.2012 за реєстровим № 383 ( а.с.17-23).

На підставі зазначеного, позивач через свого представника звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Харківській області з заявою від 15.02.2016 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтовною площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту для подальшої передачі у власність.

У заяві було зазначено, що вказана земельна ділянка необхідна ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства та облаштування господарського двору та буде використовуватися за цільовим призначенням для проведення господарської діяльності індивідуально без створення юридичної особи з метою задоволення особистих потреб. На земельній ділянці відсутні об'єкти нерухомого майна. На прилеглій земельній ділянці розташована будівля корівника, яка знаходиться в спільній сумісній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Крім того, у заяві вказано, що земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства у власності позивач не має, право на безоплатну передачу земельних ділянок із земель державної чи комунальної власності в межах норм, встановлених ст. 121 Земельного кодексу України, не використав ( а.с.14-15). До заяви було додано необхідний пакет документів.

Головним управлінням Держгеокадастру в Харківській області було повідомлено уповноважену особу позивача листом від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16, про неможливість вирішити поставлене питання по суті, оскільки земельний масив, на якому ОСОБА_3 бажає отримати земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, передбачається для резервування та подальшого виділення земельних ділянок учасникам антитерористичної операції та членам сімей загиблих ( а.с.11-12).

Крім того, вказаним листом, серед іншого, було роз'яснено, що розгляд по суті заяви позивача буде можливим після повного першочергового забезпечення землею на відповідному земельному масиві учасників АТО та членів сімей загиблих.

Підставою виникнення спірних правовідносин став той факт, що відповідач, надаючи відповідь про неможливість наразі вирішити питання про надання ОСОБА_3 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв, на думку позивача, всупереч норм Земельного кодексу України, який не містить в собі такого цільового призначення земельної ділянки, як "для подальшої передачі у власність учасникам АТО".

По суті позовних вимог суд зазначає, що такі регулюються Земельним кодексом України.

Так, відповідно до ч.1, 2 та п. "а" ч.3 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

За приписами абз.1 ч.1 ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування ( ч.2 ст.116 ЗК України) .

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом ( ч.3 ст.116 ЗК України).

Згідно з ч.1 ст. 117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею ( ч.6 ст.118 ЗК України).

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку ( ч.7 ст.118 ЗК України).

Отже, законом унормовано виключні підстави, за наявності яких заявникові може бути відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Враховуючи приписи п.6 ч.1 ст. 121 ЗК України, якими унормовано право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара, та беручи до уваги, що заявлений позивачем розмір земельної ділянки відповідає вказаному, водночас, при розгляді заяви позивача не було встановлено підстав, передбачених ч.7 ст.118 ЗК України, а крім того, позивачем було подано разом з заявою необхідний пакет документів, у відповідача не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Посилання відповідача, що листом від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16 останній не відмовляв позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а роз'яснював, що розгляд по суті заяви позивача буде можливим після повного першочергового забезпечення землею на відповідному земельному масиві учасників АТО та членів сімей загиблих, суд не приймає до уваги, з огляду на положення ч.7 ст.118 ЗК України, яким передбачено або надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або, відповідно - відмову.

Таким чином, лист Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16, фактично є відмовою у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Щодо підстав вказаної відмови, суд зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Таким чином, на законодавчому рівні відсутнє таке визначення цільового призначення земельної ділянки як " для подальшої передачі у власність учасникам АТО".

Поряд з цим, суд зауважує, що, безумовно, чинним законодавством передбачено пільги для учасників бойових дій та прирівняних до них.

Так, п.14 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" визначено, що учасникам бойових дій надаються, зокрема, пільги, щодо першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва.

Поряд з цим, чинним законодавством не визначено критерії пріоритетності того чи іншого заявника саме на стадії процесу надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

А крім того, вищевказані пільги стосуються першочергового відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, проте, у спірних правовідносинах іде мова про відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя).

При цьому, суд зазначає, що відповідачем не надано будь - яких доказів, на підтвердження того факту, що земельна ділянка, відносно якої позивачем подано заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, запланована для відведення конкретному учаснику АТО.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, а також той факт, що наведені відповідачем підстави відмови позивачу в наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо вказаної ділянки, суперечать приписам Земельного кодексу України, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та, з метою відновлення прав позивача, задовольняє такі шляхом визнання неправомірним рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту, яке викладено в листі від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16 та зобов'язанням Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 в особі уповноваженого представника ОСОБА_1, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту для подальшої передачі у власність, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Розподіл судових витрат здійснюється з урахуванням норм ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186, 254 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати неправомірним рішення Головного управління Держгеокадастру у Харківській області щодо відмови ОСОБА_3 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту, яке викладено в листі від 16.03.2016 № Т-2773/0/6-3554/0/21-16.

Зобов'язати Головне управління Держгеокадастру у Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_3 в особі уповноваженого представника ОСОБА_1, про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під господарськими будівлями та дворами орієнтованою площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу сільськогосподарського призначення (несільськогосподарські угіддя), на території Семенівської сільської ради Шевченківського району Харківської області за межами населеного пункту для подальшої передачі у власність, з урахуванням висновків суду у даній справі.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області ( , майдан Свободи, 5, Держпром, 1 під'їзд, поверх 6,7 ) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ід.код. НОМЕР_1, адреса реєстрації: АДРЕСА_1, фактична адреса: АДРЕСА_3) у розмірі 1102,40 грн. (одна тисяча сто дві гривні 40 копійок).

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного адміністративного суду через Харківський окружний адміністративний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 28 листопада 2016.

Суддя Мар'єнко Л.М.