Справа № 163/2660/16-а
Суддя: Гайдук А. Л.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 163/2660/16-а
Провадження № 2-а/163/63/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 листопада 2016 року Любомльський районний суд Волинської області
у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,
за участі секретаря Горпинко К.О.,
позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Любомль справу за позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу учаснику бойових дій,-
в с т а н о в и в :
31.10.2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним адміністративним позовом, у якому просив визнати дії управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області (далі - УСЗН Любомльської РДА Волинської області) щодо недоплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік протиправними та зобов`язати зазначене управління здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити йому недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня, як учаснику бойових дій за 2016 рік, відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі Закон №3551-ХІІ), у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням проведених виплат, в сумі 4730 грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач покликається на те, що він є учасником бойових дій, тому має право на отримання разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, яка виплачується щорічно до 5 травня у відповідності до ст.12 Закону №3551-ХІІ. Однак, в порушення зазначених вимог Закону, відповідачем у 2016 році виплачено йому таку допомогу у значно меншому розмірі, а саме, в сумі 920 грн., як це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Про розмір разової грошової допомоги», що вважає незаконним, оскільки недоплата такої допомоги склала 4730 грн. На його звернення, УСЗН Любомльської РДА Волинської області відмовило у перерахунку та виплаті недоплаченої суми разової допомоги у передбаченому Законом №3551-ХІІ розмірі, мотивуючи свою відмову тим, що така разова грошова допомога виплачується у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Вважає таку відмову відповідача безпідставною, оскільки вона не відповідає рішенню Конституційного Суду України від 22.05.2008 року, яким відновлено положення ст.12 Закону №3551-ХІІ щодо розміру допомоги у 5 мінімальних пенсій за віком, а сама ж постанова КМ України від 02.03.2016 року №141 звужує обсяг, встановлених Законом №3551-ХІІ прав та пільг учасників бойових дій, в той час, як Закони України мають вищу юридичну силу, ніж акти органу виконавчої влади - КМ України, тому приписи останнього не можуть бути застосовані при нарахуванні виплат учаснику бойових дій, оскільки дане питання врегульовано органом законодавчої влади. Крім цього вказує, що мотиви відповідача щодо зниження розміру такої одноразової допомоги, які прив`язуються до меж бюджетних призначень, суперечать Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, рішенням Європейського Суду з прав людини, Конституції України, так як гарантовані державою виплати не можуть бути поставлені у залежність від бюджетних асигнувань.
Непогоджуючись з заявленим ОСОБА_1 адміністративним позовом, відповідач подав письмові заперечення, датовані 10.11.2016 роком за вих.№3803/2-16, у яких вказує на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог позивача. В обґрунтування правомірності своїх дій УСЗН Любомльської РДА Волинської області зазначило, що у 2016 році позивачу, як учаснику бойових дій, виплачено разову грошову допомогу до 5 травня в сумі 920 грн. на підставі постанови КМ України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», оскільки Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року №79-VІІІ, яким внесено зміни до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України, право встановлювати розміри виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, починаючи з 01.01.2015 року, надано Кабінету Міністрів України. На думку відповідача, виплата позивачу одноразової допомоги у такому розмірі також відповідає рішенням Конституційного Суду України від 26.12.2011 року №20-рп/2011 та від 25.01.2012 року №3-рп/2012, а посилання останнього на рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року про неконституційність положень п.20 розділу ІІ Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік та внесення змін до деяких законодавчих актів України" є недоречним, так як не стосується суті даної справи. Положення Закону України від 28.12.2014 року №79-VІІІ щодо внесення змін до Прикінцевих положень Бюджетного кодексу України неконституційними не визнавались, тому підлягають застосуванню, як такі, що прийняті пізніше. З наведених мотивів відповідач просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, та просив їх задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак від начальника УСЗН Любомльської РДА Волинської області в канцелярію суду надійшло клопотання від 24.11.2016 року за №4007/2-16 про розгляд справи без участі представника відповідача, у якому останній одночасно зазначив, що управління соціального захисту населення не визнає позов ОСОБА_1 та підтримує викладені в запереченні обставини.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю, виходячи з наступного.
З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого начальником управління персоналу заступником начальника штабу військової частини НОМЕР_2 02.03.2016 року.
22.09.2016 року позивач звернувся до УСЗН Любомльської РДА Волинської області з заявою щодо виплати йому разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік.
Як вбачається з листа УСЗН Любомльської РДА Волинської області від 10.10.2016 року №3292 та листа департаменту соціального захисту населення Волинської обласної державної адміністрації від 27.09.2016 року за №К-424А, як відповіді на зазначену заяву позивача, останньому повідомлено, що разова грошова допомога йому нарахована та виплачена правомірно в розмірі 920 грн. на підставі постанови КМ України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Згідно із ч.4 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в редакції від 25.12.1998 року, щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Редакція вказаної норми змінювалась Законами України від 20.12.2005 року №3235-IV, 19.12.2006 року №489-V, 28.12.2007 року №107-VI; Законом України від 04.07.2002 року №52-IV змінено порядковість частини з четвертої на п`яту.
Пунктом 18 ст.77 Закону України від 20.12.2005 року №3235-IV на 2006 рік зупинена дія частини п`ятої статей 12, 13, 14 та 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в частині визначення розміру виплат щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни.
Аналогічні положення містив п.13 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V в частині зупинення дії норм Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Рішенням Конституційного Суду України від 09.07.2007 року №6-рп/2007 визнано неконституційними положення ст.29 та п.13 ст.71 Закону України від 19.12.2006 року №489-V в частині встановлення розміру виплати грошової допомоги ветеранам війни, в тому числі, учасникам бойових дій в сумі 280 гривень.
Згідно із Законом України від 28.12.2007 року №107-VІ, встановлено нову редакцію ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме: «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008 цю нову редакцію визнано неконституційною. При цьому визнані неконституційними положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з 22.05.2008 року відновлено дію редакції ч.5 ст.14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачає виплату учасникам бойових дій разової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Разом з цим, пунктом 26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) визначено, що норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Пунктом 1 частини 1 постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій - 920 грн.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин діяли два нормативно-правові акти, які мають однакову юридичну силу, але по-різному встановлювали розмір щорічної допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.
В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.
В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 у справі за конституційним поданням правління Пенсійного фонду України щодо офіційного тлумачення положень статті 1, частин першої, другої, третьої статті 95, частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116, частини другої статті 124, частини першої статті 129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України, пункту 2 частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України в системному зв`язку з окремими положеннями Конституції України, зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості. Повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Крім цього, Конституційний Суд України у пункті 3 мотивувальної частини рішення № 4-зп від 03 жовтня 1997року у справі набуття чинності Конституцією України зазначив про те, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.
За змістом частини 3 статті 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України є обов`язковим до виконання на всій території України.
Таким чином, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суд повинен застосовувати положення закону з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.
Положення Закону України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 року № 79-VIII, яким розділ VІ «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого, норми і положення, серед іншого, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, прийняті пізніше та неконституційними не визнавались.
Отже, на виконання вимог п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 02 березня 2016 року №141, якою встановлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»…, здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв`язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах, зокрема, учасникам бойових дій …, - 920 гривень.
З огляду на викладене та з урахуванням дії закону в часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше, слід дійти висновку, що УСЗН Любомльської РДА Волинської області, здійснюючи позивачеві нарахування та виплату одноразової допомоги до 5 травня, правомірно застосувало положення постанови Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №141, яка ґрунтується на вимогах Бюджетного кодексу України.
Відтак, у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити за його безпідставністю.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.9-11, 18, 71, 94, 159-163, 167 КАС України, ст.19, ч.2 ст.95 Конституції України, п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, суд, -
п о с т а н о в и в :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про визнання дій протиправними та зобов`язання виплатити недоплачену щорічну разову грошову допомогу учаснику бойових дій відмовити за безпідставністю заявлених позовних вимог.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного адміністративного суду через Любомльський районний суд Волинської області, протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Повний текст постанови складено та підписано 02.12.2016 року.

Головуюча: суддя А.Л. Гайдук