Справа № 461/3782/16-а
Суддя: Нос Степан Петрович
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року Справа № 876/5959/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді - Носа С. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Яворського І. О.;

за участю секретаря судового засідання - Мельничук Б. Б.;

позивача - ОСОБА_1;

представника позивача - ОСОБА_2;

представника відповідача - Ковалишин Н. О.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

06 червня 2016 року Галицьким районним судом м. Львова зареєстровано позовну заяву ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» про скасування постанови № 70 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 травня 2016 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. за порушення ст. 150 КУпАП; закриття провадження по справі на підставі ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки не відображає дійсних обставин справи, зокрема при винесенні оскаржуваної постанови не було взято до уваги заперечення ОСОБА_4 про те, що вона не здійснювала жодної заміни каналізаційного стояка, а сам протокол про адміністративне правопорушення був складений у її відсутності.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2016 року позов задоволено. Постанову № 70 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП України, у виді штрафу в розмірі 51 гривні скасовано. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Не погодившись із постановою суду, її оскаржив відповідач - Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, яка покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову по справі про відмову в позові.

Позивач та представник позивача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги заперечили та просять таку залишити без задоволення.

Представник відповідача, у судовому засіданні, вимоги апеляційної скарги підтримала та просить таку задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце апеляційного розгляду були повідомлені належним чином, а тому, суд, у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України, вважає можливим здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а постанову суду першої інстанції скасувати з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною першою статті 69 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Згідно із ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Статтею 71 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що згідно постанови № 70 від 19 травня 2016 року ОСОБА_4 здійснила самовільне переобладнання житлового будинку та жилого приміщення, а саме 08 квітня 2016 року самовільно поміняла частину каналізаційного стояка діаметром 100 мм на діаметром на 50 мм, який розташований та проходить через приміщення, позначене на поверховому плані під літ.27-5 пл.6,3 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Згідно із ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками та вважає за необхідне зазначити наступне.

Постанова (рішення) по справі про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, при складанні якого необхідно враховувати встановлені законом вимоги до змісту і форми цього документа.

Відповідно до ч.2 ст.283 КУпАП, постанова має містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

У цьому процесуальному документі необхідно обґрунтовувати і мотивувати юридичну оцінку обставин справи, вид і захід застосованого стягнення. Обгрунтованість постанови по справі повязана з повним, всебічним і обєктивним дослідженням обставин справи, привальним застосуванням матеріально-правових і процесуально-правових норм. При цьому аргументація висновків має ґрунтуватися на даних, досліджених під час розгляду справ.

Висновок про наявність в діях (бездіяльності) особи складу адміністративного правопорушення може бути зроблено лише на підстави доказів, отриманих у встановленому законом порядку.

Так, відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.

Відповідно до принципу презумпції невинності обовязок доказування лежить на органі (посадовій особі), що розглядає справи про адміністративне правопорушення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що з протоколу про адміністративне правопорушення № 37 від 25 квітня 2016 року вбачається, що такий складений у відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, тобто у відсутності ОСОБА_4

Також, в матеріалах справи наявні копії скарги та заяви ОСОБА_4, подані начальнику ЛМКП «Айсберг», у яких позивач повідомляла про те, що не здійснювала заміни каналізаційного стояка та натомість мешканець кв. № 46 ОСОБА_5 самовільно влаштував у своїй квартирі душову кабіну та унітаз з підключенням його до існуючого каналізаційного стояка на її квартирою.

При цьому, як вбачається з оскаржуваної постанови, така винесена без належної мотивації оцінки обставин, без зазначення будь-яких належних та допустимих доказів, на підставі яких зроблено висновок про вчинення ОСОБА_4 адміністративного правопорушення.

Відтак, судом першої інстанції вірно не взято до уваги дані зазначені у постанові, оскільки при винесенні постанови не враховано заперечень позивача, не наведено жодних належних та достатніх доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, зокрема відсутній акт обстеження місця події, не взято до уваги постанови адміністративної комісії ГРА ЛМР № 154 від 20 листопада 2014 року, якою ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП, тобто повно і всебічно не були дослідженні усі обставини справи.

Згідно ч.2 ст.71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З огляду на фактичні обставини справи, колегія суддів констатує, що постанова № 70 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП України, у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. - не відповідає вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України та підлягає скасуванню.

Однак, у задоволенні позовних вимог в частині закриття судом провадження у справі слід відмовити, з огляду на наступне.

Так, згідно ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

В силу вимог частин 1 та 2 ст.162 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити адміністративний позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про:

1) визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, про поворот виконання цього рішення чи окремих його положень із зазначенням способу його здійснення;

2) зобов'язання відповідача вчинити певні дії;

3) зобов'язання відповідача утриматися від вчинення певних дій;

4) стягнення з відповідача коштів;

5) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об'єднання громадян;

6) примусовий розпуск (ліквідацію) об'єднання громадян;

7) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

8) визнання наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб'єкта владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Суд за адміністративним позовом суб'єкта владних повноважень може прийняти іншу постанову у випадках, встановлених законом.

Так, вищенаведеною процесуальною нормою передбачено повноваження суду при вирішенні справи по суті, зокрема у разі задоволення позовних вимог. Однак, суд першої інстанції закривши провадження у справі про адміністративне правопорушення, - вийшов за межі наданих суду повноважень, перебравши на себе повноваження суб'єкта владних повноважень.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до норм КАС України, суд не наділений повноваженнями закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення. Вказані процесуальні дії відносяться до компетенції органу, який розглянув справу. Судом має досліджуватись лише питання законності постанови посадової особи про притягнення до адміністративної відповідальності.

Тому в даному випадку оскаржувана постанова підлягає скасуванню як незаконна, оскільки така не була прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та нормами КУпАП, як цього вимагає диспозиція п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Узагальнюючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що постанова суду першої інстанції ґрунтується на неповно, необ'єктивно і всебічно не з'ясованих обставинах, прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 158-163, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207, 254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради - задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м. Львова від 26 липня 2016 року в справі № 461/3782/16-а - скасувати та прийняти нову, якою адміністративний позов ОСОБА_4 до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг» про скасування постанови про накладення адміністративного штрафу - задовольнити частково.

Постанову № 70 адміністративної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 19 травня 2016 року про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 150 КУпАП України, у вигляді штрафу в розмірі 51,00 грн. - скасувати.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення.

Постанова може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у випадку коли, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, складення постанови в повному обсязі відкладено - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя: С. П. Нос

Судді: Р. В. Кухтей

І. О. Яворський

Постанову складено в повному обсязі 01 грудня 2016 року.