Справа № 826/16/16
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/16/16 Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук А.Б. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

представника позивача Чекмарьова О.С.

представника відповідача Перепелюка О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОВЕНТ» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.09.2015 №; визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення від 04.09.2015 №.

Постановою Окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року позов задоволено.

Відповідач із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити оскаржуване рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що відповідачем було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ "Аеровент" () з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинах з ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" (), ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" (), ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" (), ТОВ "ЕКРЮ" () за період з 01.01.2012 по 31.12.2013, за результатами якої складено акт від 21.08.2015 №342/26-57-22-04/32110708.

Згідно із висновками акта, відповідачем установлено порушення: підпункту 139.1.1., підпункту 139.1.9. пункту 139.1. статті 139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2444153,00 грн., в тому числі за 2 кв. 2012 р. в сумі 37069,00 грн., за 3 кв. 2012 р. в сумі 261157,00 грн., за 4 кв. 2012 р. в сумі 418308,00 грн., за 2013 р. в сумі 1727619,00 грн.; пункт 198.2, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 2500960,00 грн., в тому числі за червень 2012 року на суму 35304,00 грн., за вересень 2012 року на суму 248721,00 грн., за листопад 2012 року на суму 247588,00 грн., за грудень 2012 року на суму 150800,00 грн., за січень 2013 року на суму 296618,00 грн., за лютий 2013 року на суму 204959,00 грн., за березень 2013 року на суму 280341,00 грн., за липень 2013 року на суму 408340,00 грн., за вересень 2013 року на суму 212024,00 грн., за жовтень 2013 року на суму 416264,00 грн.

На підставі названого акта контролюючим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 04.09.2015 №, форма "Р", про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "АЕРОВЕНТ" за платежем: податок на додану вартість у розмірі 3698483,00 гривень (три мільйона шістсот дев'яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят три гривні 00 копійок), в тому числі за основним платежем 2465655 гривень та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами ) - 1232828 гривень.;

від 04.09.2015р. №, форма "Р", про збільшення суми грошового зобов'язання ТОВ "АЕРОВЕНТ" за платежем: податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 3666230,00 гривень, в тому числі, за основним платежем 2444153 грн. та за штрафними санкціями 1222077 грн.

За результатами оскарження названих рішень в адміністративному порядку, їх залишено без змін.

Вважаючи прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення незаконними, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд попередньої інстанції мотивував своє рішення тим, що висновки відповідача, покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень, є помилковими, внаслідок чого такі рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Перевіривши правову оцінку обставин справи, повноту їх встановлення та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду дійшла висновку про таке.

Відповідно до підпункту 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати операційної діяльності включають: собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інших витрат, які беруться для визначення об'єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.1 даної статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно з пунктом 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України, витрати які враховуються для визначення об'єкта оподаткування, визначаються на основі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами, ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II даного Кодексу.

Законом України "Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Відповідно до приписів підпункту 14.1.81 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту, в силу вимог пункту 198.2 статті 198 ПК України, вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Водночас, згідно пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість у відповідності до вимог ПК України є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, витрати для цілей визначення об'єкта оподаткування податком на додану вартість мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Натомість, за відсутності факту придбання товарів чи послуг або у разі якщо придбані товари чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Наведене кореспондує приписам пункту 198.6 статті 198 ПК України, відповідно до яких не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України (пункт 201.8 статті 208 ПК України).

Наразі встановленню підлягають обставини реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку.

При цьому, в силу вимог ч. 2 ст. 71 КАС України правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень повинен довести відповідач як суб'єкт владних повноважень.

Водночас, обов'язок підтвердити правомірність та обґрунтованість витрат (у тому числі і по сплаті ПДВ) первинними документами покладається на платника, адже саме він виступає суб'єктом, що використовує включену постачальником до ціни товару суму ПДВ при обчисленні суми податку, яка підлягає перерахуванню до бюджету, а також зменшує об'єкт оподаткування податку на прибуток за фактом понесення витрат.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між Позивачем (Замовник) та ТОВ "Капіталбуд Сервіс" (Підрядник), з іншої сторони, укладено ряд договорів підряду: №201213 від 01.02.2013; №131113 від 31.01.2013; №1101213 від 01.02.2013; №130112 від 30.11.2012; №129112 від 29.11.2012; №127212 від 27.12.2012; №126212 від 26.12.2012; №125212 від 25.12.2012.

Також, між позивачем (Замовник), з однієї сторони, та ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС" (Підрядник), з іншої сторони, укладено ряд договорів підряду: №20830 від 30.08.2012, №20823 від 23.08.2012, №11023 від 23.10.2012, №11022 від 22.10.2012, №11019 від 19.10.2012, №10830 від 30.08.2012, №10827 від 27.08.2012, №10823 від 23.08.2012.

Крім того, між позивачем (Замовник), з однієї сторони та ТОВ "Трейд Лайн М" (Підрядник), з іншої сторони укладено ряд договорів підряду: №201313 від 01.03.2013, №128113 від 28.02.2013, №127213 від 27.02.2013, №101313 від 01.03.2013, №51013 від 01.09.2013, №50813 від 01.08.2013, №40813 від 01.08.2013, №31013 від 01.08.2013, №20513 від 13.05.2013, №10513 від 13.05.2013.

Зазначені договори за змістом є однотипними, окрім "Визначення" та "Ціна Договору".

За умовами наведених договорів підрядник зобов'язуєтсья власними силами та/або залученими силами та засобами, на свій ризик, з використанням матеріалів власного постачання, відповідно до проектної документації та ДБН за завданням замовника, у встановлені договором строки виконати роботи, що є предметом договору. Замовник зобов'язується своєчасно надати підряднику фронт робіт, передати затверджену проектну документацію, прийняти та оплатити виконані роботи. Згідно із п. 2.1 ціну договору становить загальна вартість робіт, яка визначена сторонами у договірній ціні. Відповідно до п. 2.2 Договору оплата робіт здійснюється замовником в українських гривнях у безготівковій формі, шляхом прямого грошового переказу на поточний рахунок підрядника. За умовами п. 3.2 після закінчення окремого обсягу робіт, за даним Договором сторонами складається та підписується акт виконаних робіт, який є підставою для складення довідки про вартість форми КБ-3, яка у свою чергу, є підставою для розрахунків між сторонами. Відповідно до п. 7.2 замовник приймає виконані роботи шляхом підписання акту виконаних робіт та довідкою про вартість виконаних робіт, яка є підставою для розрахунків.

На підтвердження реального руху активів у процесі та за результатами виконання умов цих Договорів, позивачем надано копії: договірних цін до Договорів, рахунки №1-1 прямих витрат і загальних витрат до договірної ціни № 1 до Договорів; відомість ресурсів до Договірної ціни до Договорів; довідка про вартість виконаних підрядних робіт; акти виконаних підрядних робіт; довідки про вартість будівельних робіт /та витрати/; відомості ресурсів до акту виконаних робіт; платіжні доручення; податкові накладні, а також докази наявності ліцензії на здійснення будівельних робіт у ТОВ "Капіталбуд Сервіс", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", ТОВ "Трейд Лайн М".

Також, між Позивачем (Покупець), з однієї сторони та ТОВ "ЕКРЮ", з іншої сторони укладено Договір поставки обладнання №0507-2 від 13.06.2012.

Судом правильно установлено, що у п. 1.1 - п. 2.2 Договору №0507-2, передбачено наступне: "Поставщик поставляет, а Покупатель покупает Оборудование, далее по тексту - Оборудование, перечисленное в Спецификации - Приложении № 1 к настоящему Договору. Стоимость Оборудования, поставляемого по настоящему Договору, определяется спецификацией. Общая сумма настоящего Договора определяется суммой стоимости Оборудования согласно Спецификации и составляет 302580,0 (триста две тысячи пятьсот восемьдесят гривен 00 копеек) гривен с учетом НДС, что на дату подписания данного Договора является денежным эквивалентом 26896,00 (двадцать шесть тысяч восемьсот девяносто шесть) Евро.".

На підтвердження реального руху активів у процесі та за результатами виконання умов цих Договорів позивачем надано копії документів: специфікація до Договір №0507-2; видаткові накладні, рахунок-фактуру, платіжні доручення, податкові накладні.

Крім того, на вимогу апеляційного суду позивачем, на підтвердження обставин використання робіт виконаних ТОВ "Капіталбуд Сервіс", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", ТОВ "Трейд Лайн М" та ТОВ "ЕКРЮ" у власній господарській діяльності, надано докази (договори підряду у яких позивач є підрядником, додаткові угоди та ін.), з яких вбачаються обставини подальшого їх продажу замовникам будівництва.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Крім того, згідно з п. 2.4 затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сама по собі наявність належним чином оформлених первинних документів не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування валових витрат підприємства чи правомірність включення сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги) до складу податкового кредиту, якщо податковий орган доведе, що відомості в таких документах не відповідають дійсності, наприклад, у випадку, коли не проводилися самі операції.

Іншими словами, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Дослідивши надані позивачем на підтвердження реального здійснення господарських операцій із ТОВ "Капіталбуд Сервіс", ТОВ "ДОНСТРОЙ-ПЛЮС", ТОВ "Трейд Лайн М" та ТОВ "ЕКРЮ" документи, копії яких містяться у матеріалах, а саме: договори підряду з додатками (договірні ціни, локальні кошториси, відомості ресурсів), довідки про вартість виконаних підрядних робіт (Кб-3), акти виконаних підрядних робіт, акти приймання виконаних будівельних робіт (КБ-2а), податкові накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, колегія суддів вважає, що вони повністю відображають зміст та обсяги господарських операцій та складені і підписані сторонами у відповідності із Законом України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Крім того, відповідачем не заперечується, що зміст господарських зобов'язань що виникають з наведених вище договорів не суперечить вимогам національного законодавства, а складені на його виконання фінансово-господарські документи містять необхідні дані, що підтверджують об'єкт і базу оподаткування ПДВ та відповідають вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". В свою чергу податкові накладні відповідають вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України.

Судова колегія відзначає, що сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов'язаннях платника податків у зв'язку з його господарською діяльністю мали місце.

Наразі, наданими позивачем документами у повній мірі підтверджуються обставини реального руху активів у процесі здійснення господарських операцій із названими контрагентами.

Відповідач, обґрунтовуючи у акті висновок про відсутність реальності вчинення господарських операцій між позивачем та зазначеними контрагентами, вказав на те, що згідно баз даних ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" має стан платника " 14" - визнано банкрутом. Свідоцтво платника ПДВ від 01.10.2012 за № 200073036, анульоване 14.04.2014, Інформація про основні фонди відсутня. Інформація щодо кількості працюючих відсутня, оскільки звіт 1 ДФ за перевіряємий період не подавався. Фінансовий звіт за 2013 рік не подавався. Отже, на підприємстві основні засоби відсутні, амортизація не нараховувалась, відсутні власні та орендовані складські приміщення, власний чи орендований транспорт, трудові ресурси.

Крім того, зазначено, що згідно баз даних ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" має стан платника " 11" - припинено, але не знято з обліку. Свідоцтво платника ПДВ від 10.05.2012 за № 200045850, анульоване 25.12.2013р. Інформація щодо кількості працюючих відсутня, оскільки звіт 1 ДФ за перевіряємий період не подавався. Згідно фінансового звіту за 2012 рік ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" () основні фонд на підприємстві відсутні.

Також, з Акту перевірки вбачається, що за наявної інформації у ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві встановлено, що у провадженні СУ ФР ГУ Міндоходів у м. Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000036 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.212, ч.2 ст.205, ч.3 ст.209 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що у вказаних банківських установах ПАТ "Реал Банк", АТ "Брокбізнесбанк" відкриті рахунки інших суб'єктів підприємницької діяльності, в тому числі ТОВ "Екрю" (код 38091670), які мають ознаки "фіктивності". Службові особи вказаних вище підприємства надавали послуги по незаконному формуванню податкового кредиту, через використання рахунків яких за участю службових осіб АТ "Брокбізнесбанк" (МФО 300249), ПАТ "Реал Банк" (МФО 351588), ПАТ "Банк "Ринкові технології" (МФО 380786) проводилось незаконне обготівкування грошових коштів.

З цього приводу, колегія суддів відзначає, що саме по собі подальше анулювання реєстрації ТОВ "ТРЕЙД ЛАЙН М" та ТОВ "КАПІТАЛБУД СЕРВІС" як платників ПДВ, яке відбулося 14.04.2014 та 25.12.2013 відповідно, не нівелює правові та податкові наслідки господарських операцій Товариства з цими контрагентами до часу такого анулювання.

Доводи відповідача про відсутність у контрагентів позивача основних засобів жодним належним та допустимим доказом не підтверджена.

Апеляційний суд з цього приводу звертає увагу на те, що за умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об'єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення виконавцем послуг правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.

Платник податків (покупець товару) не має обов'язку та повноважень здійснювати контроль за дотриманням виконавцем послуг вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності тощо і в подальшому зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність будь-кого з контрагентів, а надто тих, з якими у позивача відсутні взаємовідносини. Такий платник не повинен притягуватися до відповідальності в тому випадку, якщо він здійснював реальну господарську операцію.

Зазначене узгоджується також із висновками Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік. заява № 3991/03) і "Бізнес Супорт Центр" проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03). Так, в пункті 71 рішення у справі "Булвес"АД проти Болгарії" Європейського суду з прав людини зазначено, що Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов'язків щодо своєчасного декларування податку на додану вартість і, як наслідок, сплачувати податок на додану вартість повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності.

У своїх поясненнях до апеляційної скарги відповідач також зазначає, що у двох договорах: №10513 від 13.05.2013 із ТОВ "Трейд Лайн М" та від 07.05.2013 № 506-01/13 зазначено номери рахунків, відкритих вже після укладення договорів.

З цього приводу апеляційний суд відзначає, що згідно з ч. 4 ст. 70 КАС обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Враховуючи вимоги наведеної норми, судова колегія відхиляє зазначені доводи контролюючого органу з огляду на не підтвердження цих обставин належними і допустимими доказами.

Крім того, зазначені скаржником обставини не досліджувалися ДПІ під час прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, в акті такі не знайшли свого відображення, а отже не враховувалися під час прийняття спірних ППР.

Крім того, судова колегія зауважує, що відповідно до чинного законодавства право платника податків на формування у податковому обліку витрат та податкового кредиту з ПДВ обумовлено юридичним складом, до якого входять такі юридичні факти, як реальність придбання платником податку у інших платників цього податку товарів (послуг) або основних фондів, призначених для використання в оподатковуваних операціях, що відповідають цілям господарської діяльності платника податку; підтвердження необхідними первинними документами (у тому числі податковою накладною, виписаною постачальником - платником податку, митною декларацією суми нарахованого (сплаченого) податку в ціні придбання товару (послуг).

Жодних доказів, які б підтверджували порушення з боку позивача при укладанні договору публічного порядку, відповідачем не надано. На час укладання договору із позивачем, його контрагенти були платниками ПДВ згідно чинного законодавства та належним чином зареєстрованим у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, тобто мали достатній об'єм правоздатності для укладення спірних угод.

Водночас, колегія суддів критично оцінює послання податкового органу на обставини недотримання контрагентами позивача податкової дисципліни, як підставу прийняття спірних рішень, позаяк, встановлення факту взаємовідносин контрагента позивача або позивача з фіктивними суб'єктом господарювання не є безумовним доказом ознак фіктивності у діяльності ТОВ «АЕРОВЕНТ», оскільки приписи чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства не ставили у залежність право формування позивачем податкового кредиту від добросовісності платника податку, з яким суб'єкт господарювання перебував у господарських правовідносинах. Тобто, невиконання такими особами податкових зобов'язань тягне за собою настання відповідальності лише для зазначених суб'єктів і не може бути підставою для притягнення до відповідальності іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об'єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагентів, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, хоча в силу вимог частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб'єкта владних повноважень покладено обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача та скасування спірних податкових повідомлень-рішень, оскільки висновки податкового органу, не зайшли свого підтвердження та не були доведені контролюючим органом, водночас, надані позивачем докази свідчать про реальність спірних господарських операцій та правомірне формування платником сум податкового кредиту з ПДВ та формування витрат за наслідками їх здійснення.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того, апелянт подаючи апеляційну скаргу, просив відстрочити сплату судового збору до вирішення справи апеляційним судом.

Назване клопотання було задоволене ухвалою судді Київського апеляційного адміністративного суду від 24 жовтня 2016 року.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до пп. 2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з положеннями пп. 1 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною адміністративного позову майнового характеру ставка судового збору становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Судом установлено, що спір має майновий характер.

Ставка судового збору, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, становила 110470 грн. 70 коп. (7 364 713 х 1,5%).

Отже, сума, яку належить стягнути з апелянта за подання апеляційної скарги складає 121517 грн. 76 коп. (110470,7 х 110%).

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві на постанову Окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АЕРОВЕНТ» до Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду від 29 серпня 2016 року - без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Святошинському районі Головного управління ДФС у місті Києві (03115, м. Київ, вул. Верховинна, 9, Код ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 121517 грн. 76 коп. (сто двадцять одна тисяча п'ятсот сімнадцять гривень сімдесят шість копійок) в дохід спеціального фонду Державного бюджету України (Отримувач коштів: УДКСУ у Печерському р-ні; Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 38004897; Банк отримувача - ГУДКCУ у м. Києві; Код банку отримувача (МФО) 820019; Рахунок отримувача 1007; Код класифікації доходів бюджету 22030101).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяІ.О. Грибан

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 01.12.2016

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Грибан І.О.

Беспалов О.О.