Справа № 826/2886/16
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 листопада 2016 року № 826/2886/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії: головуючого судді Аблова Є.В., суддів - Арсірія Р.О., Огурцова О.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України та Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України Євдоченка Леоніда Олександровича про визнання протиправними дій та бездіяльності відповідачів при розгляді звернень, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі - позивач або ОСОБА_1.) з позовом до Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України (надалі - відповідач 1 або Держспецзвязку) та Голови Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України Євдоченка Леоніда Олександровича (надалі - відповідач 2 або Голова Держспецзвязку), в якому просить:

- визнати протиправними дії Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. щодо відмови позивачу в ознайомленні з матеріалами перевірки (розгляду) його звернення від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправними рішення Держспецзвязку щодо відмови позивачу в ознайомленні з матеріалами перевірки (розгляду) його звернення від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. щодо необ'єктивного розгляду звернення позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Держспецзвязку України щодо необ'єктивного розгляду звернення позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. щодо необ'єктивного розгляду звернення позивача від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Держспецзвязку щодо необ'єктивного розгляду звернення позивача від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. щодо невчасного надання відповіді за зверненням позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Держспецзвязку щодо невчасного надання відповіді за зверненням позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. щодо невчасного надання відповіді за зверненням позивача від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015);

- визнати протиправною бездіяльність Держспецзвязку щодо невчасного надання відповіді за зверненням позивача від 28.12.2015 (вх. № 196В від 28.12.2015);

- зобов'язати Голову Держспецзвязку Євдоченка Л.О. ознайомити позивача з матеріалами перевірки (розгляду) за його зверненням від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015);

- зобов'язати Голову Держспецзвязку Євдоченка Л.О. ознайомити позивача з матеріалами перевірки (розгляду) за його зверненням від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015);

- зобов'язати Голову Держспецзвязку Євдоченка Л.О. повторно провести перевірку звернення позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015) та надати обґрунтовану і вмотивовану відповідь про результати такого розгляду;

- зобов'язати Держспецзвязку повторно провести перевірку звернення позивача від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015) та надати обґрунтовану і вмотивовану відповідь про результати такого розгляду;

- зобов'язати Голову Держспецзвязку Євдоченка Л.О. повторно провести перевірку звернення позивача від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015) та надати обґрунтовану і вмотивовану відповідь про результати такого розгляду;

- зобов'язати Держспецзвязку повторно провести перевірку звернення позивача від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015) та надати обґрунтовану і вмотивовану відповідь про результати такого розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Держспецзвязку всупереч норм Конституції України та Закону України «Про звернення громадян» з порушенням встановлених строків надала необгрунтовані та формальні відповіді у вигляді листів від 05.11.2015 № 21-500 та від 25.01.2016 № 12/01/03-333 на письмові звернення ОСОБА_1 від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015) і від 28.12.2015 (вх. № 196 В від 28.12.2015).

В даних листах за підписом т.в.о. Голови служби Чаузова О.М. та Голови служби Євдоченка Л.О. відсутні відповіді за перевіркою кожного з наведених у зверненнях фактів вчинених посадовими особами Держспецзвязку правопорушень. Також позивач зазначає про порушення відповідачами його законного права на ознайомлення з матеріалами перевірки (розгляду) звернення ОСОБА_1 від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015).

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідачі явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В наданих суду письмових запереченнях представник Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. зазначив про відсутність в діях Держспецзвязку та її посадових осіб, вчинених у зв'язку з розглядом звернень ОСОБА_1, ознак протиправності.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи в судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомленні про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи неприбуття представників відповідачів в судове засідання, суд ухвалив розглядати справу у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

29.09.2015 позивач в інтересах першого заступника начальника Державного науково-дослідного інституту спеціального зв'язку та захисту інформації (далі - ДержНДІ Спецзв'язку) ОСОБА_8 та заступника начальника ДержНДІ Спецзв'язку ОСОБА_9 звернувся до Голови Держспецзвязку зі зверненням (листом) від 28.09.2015. Дане звернення ОСОБА_1 було зареєстроване в Держспецзвязку України 08.10.2015 за реєстраційним номером В-150.

У відповідь на вказане звернення від 28.09.2015 Держспецзвязку своїм листом від 05.11.2015 № 21-500 за підписом т.в.о. Голови служби Чаузова О.М. повідомила ОСОБА_1 про розгляд такого звернення.

За результатами розгляду встановлено, що порушені у зверненні питання щодо нанесення шкоди національним інтересам держави та доручителям заявника діями співробників Держспецзвязку свого підтвердження не знайшли. Одночасно в цьому листі-відповіді від 05.11.2015 зазначено, що особи винні у розголошенні відомостей, що становлять державну таємницю, яким такі відомості були довірені або стали відомі у зв'язкуз виконанням службових обов'язків, притягуються до відповідальності згідно із законом.

Не погоджуючись зі змістом наданої відповіді, кваліфікуючи її як формальну та надану не по суті звернення, позивач повтовторно звернувся до Голови Держспецзвязку Євдоченка Л.О. зі зверненням від 28.12.2015 (вх. №196 В від 28.12.2015). В тексті свого письмового звернення від 28.12.2015 ОСОБА_1 звернув увагу на неврахування Держспецзвязку при розгляді його попереднього звернення від 28.09.2015 наведених у ньому фактів правопорушень, та додатково зазначив про протиправність дій та рішень Голови Держспецзвязку України.

25.01.2016 Головою Держспецзвязку Євдоченком Л.О. підписано лист-відповідь від 25.01.2016 №12/01/03-333 за результатами розгляду звернення позивача від 28.12.2015 наступного змісту. У наданні обґрунтованої відповіді за зверненням ОСОБА_1 від 28.09.2015 було відмовлено з посиланням на абз. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» з тих підстав, що таке звернення не містить нових фактів, окрім тих, що були наведені раніше, та вже було розглянуто в межах компетенції Адміністрації Держспецзвязку з надсиланням відповіді у вигляді листа від 05.11.2015 №21-500.

У наданні можливості ознайомитися з матеріалами перевірки звернення від 28.09.2015 відмовлено з тих підстав, що у відповідності до норм ст. 18 Закону України «Про звернення громадян» вимога щодо ознайомлення з матеріалами перевірки може бути реалізована громадянином лише під час перевірки фактів (у разі проведення такої перевірки), що передує наданню відповіді за результатами розгляду відповідного звернення громадянина. Крім того, в тексті відповіді від 05.11.2015 №21-500 не зазначено відомості про проведення перевірки звернення. В частині вимоги переглянути наказ про внесення змін до штатного розкладу Інституту, зазначено, що порядок внесення змін до штатного розпису за рішенням керівництва Держспецзвязку передбачений Інструкцією про порядок складання, розгляду та затвердження штатних розписів у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, затвердженої наказом Адміністрації Держспецзвязку від 24.06.2014 №300, яка, в свою чергу, прийнята у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2002 № 228 «Про затвердження Порядку складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ».

Додатково в тексті листа від 25.01.2016 зазначено про те, що до звернень ОСОБА_1 від 28.09.2015 та від 28.12.2015 не були додані документи, на підтвердження представництва останнім інтересів ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Статтею 40 Конституції України держава гарантує, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до преамбули Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР цей Закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Законодавство України про звернення громадян включає цей Закон та інші акти законодавства, що видаються відповідно до Конституції України та цього Закону (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про звернення громадян»).

Зокрема, суд враховує , що порядок розгляду і вирішення звернень громадян в органах та підрозділах Держспецзв'язку регламентовано також Інструкцією про порядок розгляду звернень та організацію проведення особистого прийому громадян у Державній службі спеціального зв'язку та захисту інформації України, розробленою відповідно до відповідно до Конституції України, Законів України «Про звернення громадян», «Про Державну службу спеціального зв'язку та захисту інформації України», Указу Президента України від 07.02.2008 № 109 «Про першочергові заходи щодо забезпечення реалізації та гарантування конституційного права на звернення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування» та затвердженою Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України від 19.08.2008 № 135 (далі - Інструкція № 135).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Вважається, що «пропозиція (зауваження)» - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства, «заява (клопотання)» - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо, а «скарга» - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

При цьому, вимоги до звернення визначені ст. 5 цього Закону та п. 1.4 розд. 1 Інструкція №135 дана Інструкція втратила чинність 30.08.2016, тобто, була чинна на момент виникнення спірних правовідносин). Зокрема, за приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства.

За ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не підлягають розгляду та вирішенню письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство. Також не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Рішення про припинення розгляду такого звернення приймає керівник органу, про що повідомляється особі, яка подала звернення.

Згідно п. 2.2 і 2.4 Інструкції №135 звернення, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов'язковому прийняттю та розгляду.

Звернення, оформлене без дотримання установлених вимог, повертається заявникові з відповідними роз'ясненнями в термін не пізніше 10 днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 Закону України «Про звернення громадян». Копія такого звернення залишається у провадженні того органу чи підрозділу Держспецзв'язку, до якого звернувся громадянин.

Також в силу приписів ч. 2 ст. 8 Закону України «Про звернення громадян» не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону, та звернення осіб, визнаних судом недієздатними.

Визначення «повторного зеврнення» міститься у п. 1.4 розд. 1 Інструкції №135, та розуміється як викладене в письмовій формі винятково з тих питань, які вже були порушені громадянином у попередньому зверненні і на які громадянин отримав відповідь по суті і при цьому відсутні нові дані чи факти, що потребують перевірки.

Як вбачається зі змісту звернень ОСОБА_1, останні були підписані та подані ним особисто, як уповноваженим за дорученням представником ОСОБА_8 - першого заступника начальника ДержНДІ Спецзв'язку та ОСОБА_9 - заступника начальника ДержНДІ Спецзв'язку.

Дані звернення позивача від 28.09.2015 та 28.12.2015 були зареєстровані та прийняті до розгляду в Адміністрації Держспецзв'язку, та на них надані відповіді у вигляді листів від 05.11.2015 №21-500 та від 25.01.2016 №12/01/03-333. У зв'язку з цим у суду відсутні підстави вважати звернення позивача такими, що були оформлені не належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки.

Згідно п. 2.1 розд. 2 Інструкцією №135 звернення, що надійшли до Адміністрації Держспецзв'язку, доповідаються Голові Держспецзв'язку або його заступникам посадовою особою 1 відділу (взаємодії з громадськими організаціями, організації опрацювання звернень громадян) Управління зв'язків з громадськістю та засобами масової інформації Адміністрації Держспецзв'язку. Звернення, що надійшли до органу та підрозділу Держспецзв'язку, доповідаються начальнику (керівнику) або заступнику начальника (керівника) цього органу чи підрозділу Держспецзв'язку посадовими особами підрозділу документального забезпечення або режимно-секретного підрозділу згідно з розподілом функціональних обов'язків.

Терміни розгляду звернень громадян встановлені у ст. 20 Закону України «Про звернення громадян». А саме звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів.

Аналогічні положення наведені у п. 3.1 розд. 3 Інструкції №135.

Крім того, п. 3.2 - 3.6 розд. 3 зазначеної Інструкції передбачено, що початком терміну розгляду звернення вважається день надходження та реєстрації в Держспецзв'язку, а закінченням - день надіслання відповіді заявнику на його звернення.

Дослідивши наявні матеріали справи суд встановив, що відповіді за зверненнями позивача були підписані керівниками Держспецзв'язку в межах законодавчо встановленого місячного строку, та відсутність у матеріалах справи документальних доказів надіслання відповідачем 1 таких відповідей на адресу позивача.

Нормами Закону України «Про звернення громадян» та Інструкцією № 135 не визначений порядок обчислення строків для надання відповідей за зверненнями громадян. Між тим, відповідно до ч. 1 і 2 ст. 255 Цивільного кодексу України, якщо строк встановлено для вчинення дії, вона може бути вчинена до закінчення останнього дня строку. Письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв'язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

З тексту позову та доданих до нього матеріалів не вбачається точної дати отримання ОСОБА_1 листів Держспецзв'язку від 05.11.2015 № 21-500 та від 25.01.2016 № 12/01/03-333, копії конвертів, в яких надійшли відповідні поштові відправлення, позивач суду також не пред'явив.

У зв'язку з цим суд приходить до висновку, що посилання позивача на факти несвоєчасного надання відповідачами відповідей за зверненнями ОСОБА_1 матеріалами справи не підтверджуються.

Згідно п. 3.3 - 3.6 розд. 3 Інструкції №135 за зверненнями громадян, за якими неможливо закінчити перевірку та прийняти в установлений термін рішення, виконавець не пізніше ніж за 3 робочі дні до закінчення цього терміну письмово доповідає начальнику (керівнику), який установив контроль за строком, і порушує питання щодо продовження терміну в межах, установлених законодавством про звернення громадян. Про продовження вказаних термінів своєчасно інформуються громадяни, що надіслали звернення.

Відповідь за результатами розгляду звернень громадян в обов'язковому порядку надається тим органом, який отримав ці звернення і до компетенції якого належить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом начальників (керівників) або інших посадових осіб Держспецзв'язку у межах їх повноважень та компетенції.

Звернення вважається розглянутим, якщо всі порушені в ньому питання розглянуто, прийнято обґрунтоване рішення та вжито необхідних заходів щодо його виконання, а заявника повідомлено про результати перевірки звернення.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина у письмовій формі з посиланням на чинне законодавство і викладенням мотивів відмови, а також роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Якщо надавалася усна відповідь, то складається відповідна довідка за згодою громадянина.

Права громадян при розгляді їх звернень та обов'язки органів державної влади, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг визначені у ст. 18 і 19 Закону України «Про звернення громадян».

Так, громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право:

- особисто викласти аргументи особі, що перевіряла заяву чи скаргу, та брати участь у перевірці поданої скарги чи заяви;

- знайомитися з матеріалами перевірки;

- подавати додаткові матеріали або наполягати на їх запиті органом, який розглядає заяву чи скаргу;

- бути присутнім при розгляді заяви чи скарги;

- користуватися послугами адвоката або представника трудового колективу, організації, яка здійснює правозахисну функцію, оформивши це уповноваження у встановленому законом порядку;

- одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги;

- висловлювати усно або письмово вимогу щодо дотримання таємниці розгляду заяви чи скарги;

- вимагати відшкодування збитків, якщо вони стали результатом порушень встановленого порядку розгляду звернень.

В свою чергу, органи державної влади, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані:

- об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

- відміняти або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень;

- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина;

- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

Позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідачів, яка полягає у необ'єктивному розгляді його звернень від 28.09.2015 та від 28.12.2015 у зв'язку з не проведенням перевірки фактів, викладених в даних зверненнях.

Зі змісту поданих відповідачем 2 письмових заперечень проти позову та доданих до них документів вбачається проведення Держспецзв'язку перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_1 від 28.09.2015. Зокрема, за доручення Голови Держспецзв'язку опрацювання заяви ОСОБА_1 від 28.09.2015 (вх. №В-150 від 08.10.2015) було доручено начальнику відділу «К» Адміністрації Держспецзв'язку (головний), а співвиконавцями були визначені юридичний департамент та режимно-секретне управління (далі - РСУ) Адміністрації Держспецзв'язку.

Під час розгляду заяви відділом «К» були отримані листи від юридичного департаменту Адміністрації Держспецзв'язку (вих. 20.10.2015 №18/01-2929) і від РСУ Адміністрації Держспецзв'язку (вих. 19.10.2015 №19/02-2375). Також отримані письмові пояснення від співробітника ДержНДІ Спецзв'язку ОСОБА_7 (від 27.10.2015 №24/02-2427) та лист від начальника ДержНДІ Спецзв'язку від 27.10.2015 №24/01-2429.

В результаті розгляду вказаного звернення позивача Держспецзвязку своїм листом від 05.11.2015 № 21-500 повідомила ОСОБА_1 про не підтвердження порушених у зверненні питань щодо нанесення шкоди національним інтересам держави та громадян ОСОБА_8 і ОСОБА_9

З аналізу відповіді Держспецзв'язку від 05.11.2015 №21-500 суд дійшов висновку, що відповідач надав вичерпну відповідь за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.09.2015 в порядку та у спосіб визначений чинним законодавством, та за наслідками перевірки викладених у такому зверненні фактів про можливі зловживання.

Що стосується змісту відповіді Держспецзв'язку від 25.01.2016 № 12/01/03-333, наданої за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.12.2015, то суд визнає її правомірною в частині надання відповідей на поставлені позивачем перше і третє питання.

Суд погоджується з позицією Держспецзв'язку про відсутність правових підстав для повторного розгляду звернення ОСОБА_1 від 28.09.2015 та наведених у зверненні від 28.12.2015 фактів, оскільки перше звернення позивача було розглянуто по суті з наданням належної відповіді, а нові факти про вчинення працівниками ДержНДІ Спецзв'язку правопорушень в тексті звернення від 28.12.2015 були відсутні. А тому відповідач 2 правомірно кваліфікував звернення позивача від 28.12.2015 в цій частині як повторне, яке в силу ч. 2 ст. 8 Закону Ураїни «Про звернення громадян» не підлягає розгляду.

Стосовно питання позивача про внесення змін до наказу Держспецзв'язку з питань внесення змін у штатний розклад позивачу була надана обґрунтована та вичерпна відповідь щодо порядку затвердження та внесення змін до штатних розписів органу Держспецзв'язку з посиланням на відповідні нормативні документи.

Таким чином, враховуючи те, що Держспецзв'язку своєчасно та об'єктивно розглянула звернення (заяви) ОСОБА_1 від 28.09.2015 (вх. В-150 від 08.10.2015) та від 28.12.2015 (вх. 196-В від 28.12.2015) в частині надання відповідей на перше і третє питання, то позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності Держспецзв'язку та Голови Держспецзв'язку, що полягає у несвоєчасному та необ'єктивному наданні відповідей на вказані звернення (в тому числі звернення від 28.12.2015 в частині надання відповідей на перше і третє питання) та зобов'язання відповідачів провести повторно перевірки таких звернень є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог позивача про визнання протиправними дій відповідачів щодо відмови у наданні позивачу можливості ознайомитися з матеріалами перевірок його звернень та зобов'язання ознайомити позивача з матеріалами таких перевірок суду зазначає наступне.

Наявні матеріали справи свідчать (зокрема: зміст відповідей Держспецзв'язку від 05.11.2015 №21-500 та від 25.01.2016 № 12/01/03-333) про проведення працівниками Держспецзв'язку перевірки лише за результатами перевірки фактів, викладених у зверненні від 28.09.2015.

Статтею 18 Закону України «Про звернення громадян» передбачено право заявника (громадянина) ознайомитися з матеріалами перевірки його звернення.

При цьому, та обставина, що процедура ознайомлення громадян з матеріалами перевірки звернень нормами цього Закону та положеннями Інструкції № 135 не визначена, не звільняє державний орган та його керівника, як відповідальних за об'єктивний розгляд звернень громадян, від обов'язку забезпечити можливість реалізації громадянами такого законодавчо визначеного права.

Дослідивши наявні матеріали справи суд встановив, що в своєму зверненні від 28.12.2015 позивач клопотав про надання йому можливості ознайомитися з матеріалами перевірки за його зверненням від 28.09.2015. У чому йому було відмовлено в листі Держспецзв'язку від 25.01.2016 №12/01/03-333 з тих підстав, що таке право може бути реалізоване лише безпосередньо на стадії розгляду заяви чи скарги.

Таку правову позицією відповідачів суд відхиляє, оскільки ст. 18 Закону України «Про зеврнення громадян» не передбачено жодних умов для реалізації права громадянина на ознайомлення з матеріалами перевірки його звернення.

Як повідомив представник відповідача 2, в ході службового розслідування експертною комісією Держспецзв'язку при державному експерті з питань таємниць у сфері криптографічного захисту інформації та спеціальних телекомунікаційних систем було проведено експертну оцінку заяви ОСОБА_1 від 29.09.2015 щодо наявності у ній відомостей, що становлять державну таємницю (акт від 02.03.2016 № 05/01/01-213дск/РСУ, затверджений державним експертом з питань таємниць 02.03.2016).

Експертизою встановлено, що зазначене вище звернення містить відомості, що становлять державну таємницю України у сфері державної безпеки та охорони правопорядку і відповідають статті 4.10.7 Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом Служби безпеки України від 12 серпня 2005 року №440, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 2005 року за №902/111182, та мають ступінь секретності «Таємно»

Таким чином, деяким відомостям викладеним у заяві ОСОБА_1 від 29.09.2015, за результатами експертизи, надано гриф «Таємно», а у ОСОБА_1 відсутній допуск та доступ до державної таємниці.

У відповідності до ст. 20 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Згідно ст. 21 цього Закону інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація. Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами (зокрема, Законом України «Про державну таємницю»).

Частинами 1 і 2 ст. 27 Закону України «Про державну таємницю» від 21.01.1994 № 3855-XII передбачено, що доступ до державної таємниці надається дієздатним громадянам України, яким надано допуск до державної таємниці та які потребують його за умовами своєї службової, виробничої, наукової чи науково-дослідної діяльності або навчання.

Рішення про надання доступу до конкретної секретної інформації (категорії секретної інформації) та її матеріальних носіїв приймають керівники державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, у яких виконуються роботи, пов'язані з державною таємницею, або зберігаються матеріальні носії секретної інформації.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд приходить до висновку про правомірність дій відповідачів в частині відмови у наданні позивачу на ознайомлення матеріалів перевірки його звернення від 28.09.2015 (вх. № В-150 від 08.10.2015), оскільки частина документів матеріалів перевірки становлять державну таємницю та містять гриф «таємно», що додатково підтверджується висновком державного експерта з питань таємниць про наявність відомостей, що становлять державну таємницю №107ДСК від 04.04.2016 року (зареєстровано СБУ 12.04.2016 року за №4248).

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 86 КАС України, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому, суд врахував, що заявлені позивачем позовні вимоги до Голови Держспецзвязку в частині вимог про визнання протиправними дій щодо відмови у наданні позивачу можливості ознайомитися з матеріалами перевірки його звернення від 28.09.2015 та зобов'язання ознайомити позивача з матеріалами такої перевірки, фактично дублюють аналогічні позовні вимоги, заявлені безпосередньо до державного органу (Держспецзвязку), що вирішені судом, а тому не вбачає правових підстав для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова, відповідно до ч. 1 статті 254 КАС України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня отримання копії постанови за правилами, встановленими статтями 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя Аблов Є.В.

Суддя Арсірій Р.О.

Суддя Огурцов О.П.