Справа № 752/11667/16-а
Суддя: Шкірай М. І.
Дата ухвалення: 2016-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/752/294/16
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10.11.2016 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.,

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

розглянувши в судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним, визнання права, зобов'язання зарахувати стаж та вчинити певні дії суд, -

Встановив

Представник позивача звернулась до суду із вказаним позовом, уточнивши зміст позовних вимог в ході судового розгляду, просила суд:

-Визнати протиправним рішення відповідача щодо невизнання права позивача на зарахування часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Львівської обласної прокуратури в період 11 грудня 1995 року 31 серпня 1996 року включно до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачену ст. 50-1 Законом України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року;

-Визнати право позивача на зарахування до 20-річного стажу її роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, поряд зі стажем її роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури України, часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Львівської обласної прокуратури в період з 11 грудня 1995 року по 31 серпня 1996 року

-Зобов'язати відповідача зарахувати до 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівникам прокуратури, часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Львівської обласної прокуратури в період з 11 грудня 1995 року по 31 серпня 1996 року включно та призначити їй пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року;

-Зобов'язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року з 28.04.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи на підставі довідки про заробітну плату, без обмеження граничного розміру пенсії;

-стягнути з відповідача судовий збір.

В обґрунтування позову представник вказувала, що 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Правобережне об'єднане Управління Пенсійного фонду України в місті Києві листом від 18.05.2016 № 6663/05 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за вислугою років у зв'язку тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням пункту 5 Закону України № 213-УІІІ від 02.03.2015 не мають, а також у зв'язку з тим, що її загальний трудовий стаж складає 19 років 7 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років - 4 роки 2 місяці 1 день.

Крім того представник вказує, що в органах прокуратури України позивач працює з 11.12.1995 року. Безперервний загальний стаж роботи станом на дату звернення до відповідача становить 20 років 4 місяці 18 днів, у тому числі на посадах прокурорів - 19 років 07 місяців 27 днів.

Зазначений стаж роботи підтверджується завіреною копією трудової книжки позивача НОМЕР_2, заведеною 11.12.1995 року.

За таких обставин, представник позивача вважає порушеним право позивача на призначення пенсії та звернулась до суду за захистом її порушеного права.

В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду заяву в якій просила розглянути справу без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заперечення проти позову в яких просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що відповідно до п. 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від. 02.03.2015 року № 213 у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів», «Про статус народного депутата України», «Про Кабінет Міністрів України», «Про судову експертизу», «Про Національний банк України», «Про службу в органах місцевого самоврядування», «Про дипломатичну службу», Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України, з огляду не, що з 1 червня 2015 року пенсії в порядку та на умовах, визначених вищезазначеними законами, не призначаються, раніше призначені пенсії не перераховуються.

Також представник відповідача в заперечення вказувала, що на час звернення позивача із заявою від 28.04.2016 року про призначення пенсії за вислугу років діяв Закон України «Про прокуратуру» № 1697-VІІ від 14.10.2014 року, статтею 86 якого передбачено, що пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії і максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, встановлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.

Дослідивши матеріали справи та надавши належну оцінку доказам по справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру».

З листа Правобережного об'єднаного Управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 18.05.2016 № 6663/05 вбачається, що відповідачем відмовлено у призначенні пенсії позивачу за вислугою років у зв'язку тим, що працівники прокуратури права на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про прокуратуру» з урахуванням пункту 5 Закону України № 213-УІІІ від 02.03.2015 не мають, а також у зв'язку з тим, що її загальний трудовий стаж складає 19 років 7 місяців 28 днів, в тому числі вислуга років - 4 роки 2 місяці 1 день.

З трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 заведеної 11.12.1995 року відділом кадрів прокуратури Львівської області вбачається, що:

-11.12.1995 року її призначено на посаду інспектора по трудовій угоді групи реабілітації прокуратури Львівської області;

-02.09.1996 року призначено стажистом прокуратури м. Червонограда, з використанням в прокуратурі Львівської області;

-18.05.1999 року призначено стажистом на посаді помічника прокурора Шевченківського району м. Львова;

-21.03.2000 року призначено помічником прокурора Шевченківського району м. Львова;

-16.10.2001 року призначена помічником прокурора Львівської області з питань статистики;

-29.10.2001 року призначена старшим помічником прокурора Львівської області з питань статистики;

-28.02.2012 року призначена начальником відділу з питань статистики прокуратури Львівської області.

-05.03.2012 року звільнена з посади начальника відділу з питань статистики прокуратури Львівської області в порядку переведення в органи Генеральної прокуратури України;

-06.03.2012 року призначена старшим прокурором відділу статистичної інформації організаційно-контрольного управління Головного управління організаційного та правового забезпечення Генеральної прокуратури України в порядку переведення з прокуратури Львівської області;

-23.08.2012 року призначена заступником начальника відділу організації та ведення Єдиного реєстру управління статистики, організації та ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань Генеральної прокуратури України;

-24.07.2014 року призначена заступником начальника відділу організації та ведення Єдиного реєстру управління організації ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань та статистичної інформації;

-02.12.2015 року переведена заступником начальника відділу організаційного забезпечення Єдиного реєстру управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи.

-24.03.2016 року призначена заступником начальника управління організаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаційно-аналітичної роботи де і продовжує працювати.

Відповідно до п.2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ № 758 від 10.11.1994р. в редакції, чинній на час роботи позивача, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури.

Згідно абз. 9 п. 3 даного Порядку, до стажу державної служби включається також час роботи на посадах службовців в органах, зазначених у пункті 2 цього Порядку і додатку до нього, якщо при просуванні по службі вони зайняли посади державних службовців.

Під терміном «просування по службі» треба розуміти, що службовець у період просування по службі не переходив до інших органів, які не передбачені пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою КМУ № 758 від 10.11.1994р.

Постановою Ради Міністрів СРСР від 25.10.1989 року № 896 (таблиця № 17) «Про поліпшення матеріального забезпечення працівників судів, органів прокуратури та державних нотаріальних контор», яка діяла на той час, посада інспекторів прокуратури віднесена до категорії службовців.

За таких обставин, можна зробити висновок, що працюючи на посаді інспектора групи реабілітації прокуратури Львівської області за трудовою угодою з 11.12.1995 року по 31.08.1996 року, позивач виконувала той же обсяг роботи та ті ж самі функції, що виконують на цей час спеціалісти обласної прокуратури, віднесені до відповідних посад державних службовців з присвоєнням відповідного рангу державного службовця, та її посадові обов'язки були такими ж, оскільки посади інспектора прокуратури області в минулому їй за яким критерієм не відрізняються від посади спеціаліста прокуратури області прокуратури у теперішній час.

Тому, суд приходить до висновку про зарахування 20-річного стажу роботи позивача, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівникам прокуратури, часу роботи на посаді інспектора з реабілітації прокуратури Львівської області.

Пенсійне забезпечення прокурорів та слідчих прокуратури, до яких законодавцем віднесено позивача, встановлено приписами ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

У відповідності до ч. 12 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Також, Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права та наведено перелік періодів та років вислуги, необхідних отримання пенсії.

Зазначено, що пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Отже, з 01 жовтня 2011 року положення частини першої ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого реформування пенсійної системи».

Однак, суд враховує, що ст. 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно з ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.05 року № 8-рп/2005 визначив критерії, за якими можливо встановити, чи відбулося таке звуження: «звуження обсягу прав та свобод це зменшення кола суб'єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

Також, Конституційний суд України у своєму рішенні від 09.07.2007 року №6-рп/2007 зазначив, що «невиконання державою взятих на себе соціальних зобов'язань порушує принцип соціальної, правової держави». Встановлення певних соціальних пільг, компенсацій та гарантій є «складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права».

Як роз'яснено в пункті 2 Постанови Пленуму Верховною Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», оскільки Конституція України, як зазначено в статті 8 має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати законність того чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції у всіх необхідних випадках застосовувати Конституцію як акт прямої дії. Судові рішення повинні ґрунтуватись на Конституції, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Згідно з частиною 1 ст. 8 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Частиною 2 ст. 8 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції»(пункт 1) України визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Пунктом 42 Європейського суду з прав людини у справі «Пічкур проти України» від 07.11.2013 року, яке набрало статусу остаточного 07.02.2014 року визначено, що у справах, щодо скарги за статтею 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу на те. що заявника частково або повністю позбавили певної матеріальної допомоги на дискримінаційній підставі, що охоплюється статтею 14 Конвенції, відповідним методом перевірки є з'ясування, чи він або вона мали б право на отримання відповідної матеріальної допомоги за національним законодавством за умови існування права, щодо якого скаржиться заявник.

Вирішуючи питання про застосування Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст.22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційним судом України неодноразово розглядались питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист громадян України та визначалось, що Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99,рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У вказаних рішеннях Конституційний суд України вказував про необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із викладеного у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема, працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Тому суд приходить до висновку про задоволення даного позову у повному обсязі.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги позивача підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України.

Керуючись ст. ст. 69-71, 86, 158-163, 167 КАС України, суд -

Постановив

Позов ОСОБА_1 до Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання рішення протиправним, визнання права, зобов'язання зарахувати стаж та вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним рішення Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо невизнання права ОСОБА_1 на зарахування часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Прокуратури Львівської області в період з 11 грудня 1995 року по 31 серпня 1996 року включно до 20-річного стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачену ст. 50-1 Законом України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року.

Визнати право ОСОБА_1 на зарахування до 20-річного стажу її роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачену законодавством для прокурорів і слідчих, поряд зі стажем її роботи на прокурорсько-слідчих посадах в органах прокуратури України, часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Прокуратури Львівської області в період з 11 грудня 1995 року по 31 серпня 1996 року.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до 20-річного стажу роботи ОСОБА_1, що дає право на пенсійне забезпечення за вислугу років працівникам прокуратури, часу роботи на посаді інспектора з реабілітації Прокуратури Львівської області в період 11 з грудня 1995 року по 31 серпня 1996 року включно та призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року.

Зобов'язати Правобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року з 28.04.2016 року, виходячи із розрахунку 90 % від суми місячного заробітку, обчисленого за останні 60 календарних місяців роботи на підставі довідки про заробітну плату, без обмеження граничного розміру пенсії.

Стягнути з Правобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя