Справа № 705/7052/16-а
Суддя: Черниш Т. О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №705/7052/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.12.2016 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Черниш Т.О., розглянувши у порядку скороченого провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Уманського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до Уманського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії. В позові він вказав, що постановою Верховної Ради України № 59- VIII від 25.12.2014 року він був звільнений з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України у звязку з поданням заяви про відставку. На підставі зазначених документів, розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці № 106-04/15 від 14.01.2015 року, постанови Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12.06.2015 року № 705/3170/15-а , залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.08.2015 року . З 01.01.2015 року йому призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів» № 2453- VI від 07.07.2010 року у відновленій редакції рішенням Конституційного Суду України № 3-рп /2013 від 03.06.2013 року в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання із суддівської винагороди. 12.11.2016 року з Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області він одержав листа за № 14132/02 від 07.11.2016 року про те, що з 08.06.2016 року йому обчислюється та буде виплачуватись щомісячне довічне утримання в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди. Рішення такої зміни в обчисленні щомісячного довічного грошового утримання відповідач обґрунтовує рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 року № 4-рп/2016. Відповідач не розкрив змісту причини зменшення розміру щомісячного довічного грошового утримання , хоча в тексті свого листа процитував, що « …щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді в розмірі 80 % грошового утримання судді , який працює на відповідній посаді . За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 % заробітку , але не може бути більшим 90 % заробітної плати судді , без обмеження граничним розміром щомісячного довічного грошового утримання.» Слова « … роботи на посаді судді понад 20 років» відповідачем підкреслено. З цього можна лише здогадуватись , що відповідач наголошує на тому , що у нього не має чистого суддівського стажу 20 і більше років, що є підставою для нього зменшити йому розмір щомісячного довічного грошового утримання з 90 відсотків до 80 відсотків заручившись при цьому згаданим вище рішенням Конституційного Суду України . Позивач вважає такий підхід відповідача до прийнятого ним рішення безглуздим, яке взагалі далеке від закону і прийняте не осмислено , лише для того , щоб дискредитувати закон. Не даючи юридичної мотивації свого рішення відповідач почав ревізувати закони, на підставі яких він же і призначив йому довічне грошове утримання. З огляду на підходи відповідача до прийнятого відносно нього рішення, то він взагалі не має права на відставку , так як у нього не має 20 річного стажу судді, хоча при призначенні йому довічного грошового утримання у відповідача таких питань не виникало, а лише він оспорював позицію з якого відсотка заробітку повинне бути призначене грошове утримання. Оскільки , до роботи на посаді судді він працював в органах прокуратури, то цей період йому зараховано до стажу роботи судді. Його стаж роботи судді також більше 10 років. Тобто всі вимоги закону при вирішенні питання про призначення йому щомісячного довічного грошового утримання дотримано. Крім того, в жодному законі чи нормативному акті не зазначено, що стаж роботи, визначений в ст.43 ЗУ « Про статус суддів» від 15.12.1992 року № 2862-ХII, не зараховується до суддівського стажу та на який додатково не нараховується 2 відсотки заробітку, якщо цей стаж перевищує час роботи судді понад 20 років. Таким чином , відповідач своїми протиправними діями зменшив йому не тільки розмір щомісячного довічного грошового утримання , але і стаж суддівської роботи , яка дає йому право на відставку судді , чим всупереч ст.22 Конституції України допустив звуження змісту та обсягу його вже існуючих прав і свобод. Більше того, предметом розгляду Конституційного Суду України , на рішення якого посилається відповідач , були зовсім інші питання , так як субєкти звернення до Конституційного Суду з питаннями розяснення закону щодо порядку обрахування стажу роботи судді, який дає право на відставку не звертались , оскільки ці питання вже врегульовані законодавством раніше. Зазначені дії відповідача змушують позивача звертатися до суду за захистом своїх законних прав. Враховуючи, що захищаючи свої права він постійно вимушений звертатися в судові інстанції з позовами до відповідача, який абсолютно ігнорує закон йому заподіюється моральна шкода , так як він постійно повинен йому доводити його неправоту та порушення закону , для чого витрачає свій час, який міг би присвятити іншим справам, морально страждає і виснажується , що негативно впливає на стан його здоровя, тому буде ставити питання про відшкодування моральної шкоди. Позивач просить визнати протиправним рішення Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо зменшення йому щомісячного довічного грошового утримання з 90 відсотків заробітної плати судді до 80 відсотків. Зобовязати Уманське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити та виплачувати йому щомісячне довічне грошове утримання відповідно до статті 138 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» № 2453- VI від 07.07.2010 року у відновленій редакції рішенням Конституційного Суду України № 3- рп/2013 від 03.06.2013 року , а саме у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді , який працює на відповідній посаді , без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання із суддівської винагороди , згідно довідки про заробітну плату від 20.07.2016 року № 1035-04/16 відповідно до якої йому проводилось щомісячне довічне грошове утримання з 08.06.2016 року. Стягнути з Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області моральну шкоду в розмірі 10 000 гривень. Судові витрати віднести за рахунок відповідача.

Представником відповідача у встановлені чинним законодавством України терміни надіслано до суду письмові заперечення проти позову. Згідно заперечень, позов відповідач не визнає, вважає його безпідставним і необґрунтованим та просить суд відмовити в його задоволенні повністю, виходячи із наступного : позивач перебуває на обліку в Уманському обєднаному управлінні ПФУ Черкаської області як одержувач щомісячного довічного грошового утримання. 08.06.2016 року Конституційний Суд України прийняв рішення № 4- рп № 2016 від 08.06. 2016 року щодо конституційності положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого , шостого частини пятої ст.141 ЗУ « Про судоустрій і статус суддів» та положень п.5 розділу III « Прикінцеві положення» ЗУ « Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» ( справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці). При цьому п.4 резолютивної частини рішення визначено порядок, його виконання , а саме встановлено , що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді ,який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку , але не може бути більшим , ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді , який працює на відповідній посаді , здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Із змісту наведеного вбачається, що доплата до щомісячного довічного грошового утримання в розмірі понад 80 відсотків встановлюється , виходячи з розрахунку 2 відсотки заробітку за кожен рік роботи понад 20 років безпосередньо на посаді судді. При цьому посилання позивача на Прикінцеві положення Закону України « Про судоустрій і статус суддів» та ст.43 Закону України « Про статус суддів» є безпідставним , оскільки останніми визначено порядок обчислення стажу роботи, який зараховується до суддівського стажу , що дає право на відставку. Згідно матеріалів пенсійної справи , та довідки про стаж роботи , доданої позивачем до адміністративного позову, стаж позивача на посаді судді становить менше 20 років , а тому вимоги щодо призначення і виплати щомісячного довічного грошового утримання в розмірі 90 відсотків є безпідставними та не обґрунтованими. Вимога позивача про стягнення з управління моральної шкоди в сумі 10 000 грн. є безпідставними та необґрунтованими, так як позивач не наводить належних і допустимих доказів щодо понесення ним фізичних та душевних страждань , а так само доказів щодо погіршення стану його здоровя, інших втрат немайнового характеру внаслідок дій управління.

Згідно п.2 ч.1 ст.183-2 КАС України скорочене провадження застосовується в адміністративних справах щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до ч.4 ст.183-2 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя розглядає справу в порядку скороченого провадження одноособово, без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази справи, суддя вважає, що позовні вимоги за якими відкрито скорочене провадження підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 був звільнений з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області відповідно до п.9 ч.5 ст.126 Конституції України у зв?язку з поданням заяви про відставку. ОСОБА_1 з 01.01.2015 року призначено та виплачується щомісячне довічне грошове утримання відповідно до Закону України « Про судоустрій і статус суддів» № 2453- VI від 07.07.2010 року у відновленій редакції рішенням Конституційного Суду України № 3-рп /2013 від 03.06.2013 року в розмірі 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання із суддівської винагороди.

12.11.2016 року з Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області ОСОБА_1 одержав листа за № 14132/02 від 07.11.2016 року про те, що з 08.06.2016 року йому обчислюється та буде виплачуватись щомісячне довічне утримання в розмірі 80 відсотків суддівської винагороди.

Відповідно до ст. 8 Конституції України, Конституція України, має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Згідно ст. 19 КУ, державні органи влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. В ст. 22 КУ передбачено, що конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст. 58 КУ закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно ст. 126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантується Конституцією і законами України. Умови та порядок пенсійного забезпечення суддів регулюється спеціальним законодавством, - Законом України «Про статус суддів» з наступними змінами і доповненнями. Так, у відповідності до частини 4 ст.43 Закону України «Про статус суддів» в редакції, чинній на час призначення щомісячного довічного грошового утримання позивачу, було передбачено про те, що судді, який пішов у відставку, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених ст.37 Закону України «Про державну службу». Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI внесено зміни до вказаної норми, згідно з якими щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 % грошового утримання судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування судді, який працює на відповідній посаді. Рішенням Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013 визнано такою, що не відповідає Конституції України ( є неконституційною) ч.3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року № 3668 VI у зв'язку з тим, що вона не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів, а тому суперечить ст. 126 Основного Закону України та вказано, що підлягає застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453 VI в редакції до змін, внесених Законом від 08 липня 2011 року № 3668 VI.

У вказаному рішенні Конституційний суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації, як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя. Таким чином, конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень ( суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв'язку з досягненням пенсійного віку (пенсії) чи внаслідок припинення повноважень чи набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання). У п.8 мотивувальної частини вказаного Рішення від 03 червня 2013 року зазначив, що підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону №2453 в редакції до змін, внесених Законом №3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не більше ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання».

Рішення Конституційного Суду України має преюдиційне значення при розгляді судами загальної юрисдикції позовів у зв'язку з правовідносинами, що виникли внаслідок дії положень законів України, визнаних неконституційними та є обов'язковим до виконання на території України, остаточним і не може бути оскаржене.

Таким чином, з моменту ухвалення Рішення Конституційного Суду України №3-рп/2013 від 03 червня 2013 року підлягає застосуванню ч.3 ст.138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у редакції до змін, внесених Законом №3668-VI.

28 березня 2015 року набрав чинності Закон України від 12 лютого 2015 року N 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон N 192-VIII), яким викладено в новій редакції всі положення Закону України від 7 липня 2010 року N 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон N 2453-VI).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач відмовив у призначенні позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з посиланням на те, що Закон України" Про внесення змін до деяких законодавчіх актів України щодо пенсійоного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, Конституційним Судом України з 08 червня 2016 року визнано неконституційним.

Згідно п.5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України «Про державну службу», «Про прокуратуру», «Про судоустрій і статус суддів»,….. Пунктом 17 вищезазначеного Закону внесено зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII), а саме частину третю-п'яту статті 141 викладено в новій редакції, згідно якої щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

З 1 січня 2016 року виплата щомісячного довічного грошового утримання, призначеного відповідно до цієї статті, на період роботи на посадах, які дають право на його призначення або право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених законами України «Про прокуратуру», «Про наукову і науково-технічну діяльність», «Про статус народного депутата України», «Про державну службу», припиняється. На цей період призначається і виплачується пенсія відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Тобто, після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі. Дане право позивача відповідає Конституції України, Закону України «Про судоустрій і статус суддів», міжнародним стандартам у сфері судочинства, які визнані Україною. Основними міжнародними документами у сфері судочинства, які визнаються Україною, є Загальна декларація прав людини 1948 року, Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Основні принципи щодо незалежності правосуддя 1985 року, Рекомендації щодо ефективного впровадження основних принципів незалежності правосуддя 1989 року, Європейська хартія про статус суддів 1998 року та інші. Зокрема, Європейська Хартія про статус суддів (п.6.4) передбачає, що судді, які досягли пенсійного віку і які працювали на посаді судді зазначений період, отримують пенсію по старості, рівень якої має бути якомога ближчим до рівня їхньої останньої заробітної плати на посаді судді. Максимальний розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З аналізу вищенаведеного вбачається, що в Законі України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції змін, що внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02 березня 2015 року №213-VIII, збережена норма щодо довічного грошового утримання судді у відставці. При цьому, безпосередньо передбачено, що після звільнення з роботи щомісячне довічне грошове утримання виплачується у повному розмірі, що свідчить про необґрунтованість та безпідставність посилань відповідача на скасування норм щодо пенсійного забезпечення згідно п. 5 Прикінцевих положень вищезазначеного Закону та непризначення довічного грошового утримання судді у відставці взагалі, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральних збитків у зв'язку із витратою часу позивачем на доведення своєї правоти, моральним стражданням і виснаженням, що негативно вплинуло на стан його здоровя, суд керується наступним.

За визначенням ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суду належить встановити обставини наявності такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, зокрема: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві втрат майнового та немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Поряд із цим в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження факту завдання позивачу моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням (бездіяльністю) відповідача; крім того, позовна заява не містить обставин, з яких виходив позивач при визначенні розміру заявленої до відшкодування шкоди, та обґрунтованого розрахунку спірної суми.

Відповідно до ст.1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Для настання такої відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Разом з тим, у межах спору не встановлено завдання відповідачем шкоди позивачу у певному розмірі, що виключає можливість застосування відповідної відповідальності.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди нормативно та документально не підтверджуються, а тому задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення з відповідача судового збору. Частина 3 ст. 94 КАС України передбачає, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому, оскільки позивачем було сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., то відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, відповідач має сплатити на користь позивача частину судових витрат, що стосується тієї частини вимог , у яких позов позивачу було задоволено.

Керуючись ст.ст. 159-163, 183-2 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Уманського обєднаного управління Пенсійного Фонду України Черкаської області про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Уманського об?єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області щодо зменшення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 90 відсотків заробітної плати судді до 80 відсотків.

Зобов?язати Уманське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання відповідно до статті 138 Закону України « Про судоустрій і статус суддів» № 2453- VI від 07.07.2010 року у відновленій редакції рішенням Конституційного Суду України № 3- рп/2013 від 03.06.2013 року , а саме у розмірі 90 відсотків грошового утримання судді , який працює на відповідній посаді , без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання із суддівської винагороди , згідно довідки про заробітну плату від 20.07.2016 року № 1035-04/16 відповідно до якої йому проводилось щомісячне довічне грошове утримання з 08.06.2016 року.

Стягнути з Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на користь ОСОБА_1, судові витрати в розмірі 367,43 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного адміністративного суду через Уманський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії постанови.

Суддя підпис ОСОБА_2

З оригіналом вірно: Суддя: