Справа № 815/3793/16
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3793/16

Категорія: 8.1 Головуючий в 1 інстанції: Кравченко М.М.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Зуєвої Л.Є.,

суддів Шевчук О.А. та Федусика А.Г.

при секретарі Кучмій І.В.

за участю представника позивача Бовраш О.В.,

апелянта Костіної В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 року по справі за позовом Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" до спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торгівельний порт" звернулось до суду з позовом до спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС в якому просив суд скасувати податкові повідомлення-рішення від 04.05.2016 року № та № .

В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що висновки відповідача щодо порушення податкового законодавства є необґрунтованими, тому податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 року позов задоволено. Скасовано податкові повідомлення-рішення від 04.05.2016 року № та № .

Не погоджуючись з постановленим по справі судовим рішенням, спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м.Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби в апеляційній скарзі зазначає про невідповідність висновків суду обставинам справи. При цьому апелянт вважає, що судом допущено порушення матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. У зв'язку з чим в апеляційній скарзі ставиться питання про скасування постанови суду першої інстанції і винесення нової постанови із відмовою в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» зареєстроване та перебуває на обліку в Спеціалізованій державній податковій інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі міжрегіонального головного управління ДФС як платник податків з 19.08.1993 року за № 0726.

На підставі наказу від 08.04.2016 року № 181, 11.04.2016 року співробітник спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м.Одесі міжрегіонального головного управління ДФС провів документальну позапланову невиїзну перевірку Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» з питань несвоєчасності сплати рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за 4 квартал 2015 року.

За результатами цієї перевірки 15.04.2016 року спеціалізована Державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС склала акт № 53/28-08-42/01125689/2 «Про результати документальної позапланової невиїзної перевірки ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт», код за з питань несвоєчасності сплати рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за IV квартал 2015 року».

В акті перевірки встановлені наступні порушення з боку позивача: п.50.1 ст.50, п.54.1 ст.54, п.257.5 ст.257 Податкового кодексу України.

За наслідками перевірки Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» на підставі акту перевірки від 15.04.2016 року № 53/28-08-42/01125689/2 Спеціалізована державна податкова інспекція з обслуговування великих платників у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС прийняла податкові повідомлення-рішення:

- від 04.05.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.50.1 ст.50, п.54.1 ст.54, п.257.5 ст.257 Податкового кодексу України, саме строку сплати суми грошового зобов'язання з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України на 28,10 календарних дні накладено штраф на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у розмірі 10 % - 2006,36 грн.;

- від 04.05.2016 року № , яким позивачеві за порушення п.50.1 ст.50, п.54.1 ст.54, п.257.5 ст.257 Податкового кодексу України, а саме строку сплати суми грошового зобов'язання з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України на 41,40 календарних дні накладено штраф на підставі п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у розмірі 20 % - 3812,06 грн.

13.05.2016 року Державне підприємство «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» подало до Центрального офісу з обслуговування великих платників Міжрегіонального головного управління ДФС скаргу на податкові повідомлення-рішення від 04.05.2016 року № та № .

21.07.2016 року Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби прийняв рішення № 15776/10/28-10-10-4-33, яким залишив без змін податкові повідомлення-рішення від 04.05.2016 року № та № Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі міжрегіонального головного управління ДФС, а скаргу Державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» без задоволення, що спонукало позивача звернутися до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції зазначив, що в діях платника податку відсутня протиправність, яка свідчить про податкове правопорушення, що посягає на важливі для держави суспільні відносини, оскільки технічна помилка при заповненні податкової декларації не спростовує факту сплати авансових платежів у визначений чинним законодавством термін.

Судова колегія суду апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, а висновки суду першої інстанції обґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з п.п.16.1.3., 16.1.4. п.16.1 ст.16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов'язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до п.36.1 ст.36 Податкового кодексу України податковим обов'язком визнається обов'язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

У відповідності до п. 49.2 ст. 49 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є, відповідно до цього Кодексу незалежно від того, чи провадив такий платник податку господарську діяльність у звітному періоді.

Згідно з положеннями п.46.5 ст.46, п.48.1 ст.48, п.49.1 ст.49 Податкового кодексу України податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному та чинному на час її подання, та подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

В силу абзацу 1 пункту 50.1 статті 50 Податкового кодексу України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

У відповідності до п. 54.1 ст. 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Пунктами 257.1 - 257.3 статті 257 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період для рентної плати дорівнює календарному кварталу. Платники рентної плати самостійно обчислюють суму податкових зобов'язань з рентної плати.

Відповідно до п.257.4 ст.257 Податкового кодексу України у податковому (звітному) періоді платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, платники рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України та платники рентної плати за транспортування нафти і нафтопродуктів магістральними нафтопроводами та нафтопродуктопроводами, транзитне транспортування трубопроводами природного газу та аміаку територією України сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов'язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Відповідно до п.126.1 ст.126 Податкового кодексу України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом (п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України).

При цьому дана норма ст. 57 Кодексу кореспондується з нормою п. 257.5 ст. 257 Податкового кодексу України, відповідно до якої сума податкових зобов'язань з рентної плати, визначена у податковій декларації за податковий (звітний) період, сплачується платником до бюджету протягом 10 календарних днів після закінчення граничного строку подання такої податкової декларації з урахуванням фактично сплачених авансових внесків.

З матеріалів справи встановлено, що 09.02.2016 року позивачем засобами електронного зв'язку подано податкову декларацію з рентної плати за 4 квартал 2015 року, відповідно до якої задекларувало податкове зобов'язання з рентної плати за звітний період за користування радіочастотним ресурсом України у розмірі 30095,26 грн.

31.03.2016 року позивач засобами електронного зв'язку подав уточнюючу податкову декларацію з рентної плати за 4 квартал 2015 року, відповідно до якої задекларувало податкове зобов'язання з рентної плати за звітний період за користування радіочастотним ресурсом України у розмірі 30095,26 грн. та розмір авансових внесків (графа 6) у першому, другому та третьому місяцях податкового (звітного) кварталу у розмірі 10031,76 грн., які фактично сплачені до бюджету до закінчення граничного терміну надання податкової декларації.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта, що після подання уточнюючої податкової декларації з рентної плати за користування радіочастотним ресурсом України за IV кв. 2015 р. вже з урахуванням сплачених авансових внесків за IV кв. 2015 р., податковий борг усунено, проте в автоматичному режимі в картці платника розрахована штрафна санкція є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафнихсанкцій за їхнаявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Згідно п.п. 14.1.152 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України погашення податкового боріу - зменшення абсолютного значення суми такого боргу, підтверджене відповідним документом.

Відповідно до п.п. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Однак доказів наявності податкового боргу, у відповідності до гл. 9 «Погашення податкового боргу платника податків» Податкового кодексу України, апелянтом взагалі не надано.

Також необгрунтованими є доводи апеляційної скарги, стосовно того, що недоїмка виникла у зв'язку з помилкою ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» при заповненні розрахунку рентної плати та була погашена внаслідок надання уточнюючого розрахунку, наданого відповідно до п. 50.1 ст. 50 ПК України, оскільки зазначені норми не передбачають механізму формування недоїмки.

Як вже зазначалось вище, погашення податкового боргу регулюється гл. 9 Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 91.1 ст. 91 Податкового кодексу України керівник контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податків податкового керуючого, який має права та обов'язки, визначені Податковим кодексом України.

Статею 87 ПК України визначаються джерела сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків. Жодного із визначених змістом даної статті джерел ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт» не використовувало.

В результаті здачі уточнюючої декларації позивачем не заповнено р. 11 щодо розміру штрафу, оскільки відсутня сума недоплати.

Вищевикладене свідчить про відсутність податкового боргу та відсутність підстав для застосування фінансових санкцій.

З огляду на викладене судова колегія суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду, що в діях платника податку відсутня протиправність дій, яка свідчить про податкове правопорушення, що посягає на важливі для держави суспільні відносини, оскільки технічна помилка при заповненні податкової декларації не спростовує факту сплати авансових платежів у визначений чинним законодавством термін.

Щодо доводів апелянта відносно того, що судом першої інстанції неправомірно стягнуто з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень сплачену позивачем суму судового збору з посиланням на постанову Верховного Суду України від 01.12.2015 року по справі №826/2689/14, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з тексту постанови Верховного Суду України від 01.12.2015 року по справі №826/2689/14 суд в зазначеній справі посилається на ч.1 ст.94 КАС України, яка втратила чинність на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII, дана стаття передбачала, що судові витрати стягуються з Державного бюджету України.

Проте, після внесених змін дана стаття передбачає, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законною та обгрунтованою позицію суду першої інстанції щодо стягнення судового збору на користь позивача з бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень.

З огляду на викладене постанова суду першої інстанції викладена достатньо повно, висновки обгрунтовані з посиланням на конкретні норми Законів України та відповідають чинному законодавству.

Доводи апелянта викладені у апеляційній скарзі за змістом ідентичні наданим до адміністративного позову запереченням, зазначених висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального права.

За таких обставин, підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги не вбачається.

Оскільки судом першої інстанції повно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст. 200 КАС України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 195,196,198, 200, 205, 206, 254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу спеціалізованої Державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Одесі Міжрегіонального Головного управління Державної фіскальної служби залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 05.10.2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів після складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.12.2016 року

Головуючий: суддя Л.Є. Зуєва

суддя О.А. Шевчук

суддя А.Г. Федусик