Справа № 2а-1670/7900/11
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Київ К/9991/26714/12

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України в складі :

Пасічник С.С.,

Стародуба О.П.,

Швеця В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві на постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року в справі за позовом Дочірнього підприємства "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Приват-Плюс" до Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві про зобов'язання повернути помилково сплачені страхові внески,

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2011 року Дочірнє підприємство "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія Приват-Плюс" звернулось до суду з позовом (з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог) до Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві про зобов'язання повернути переплату зі сплати обов'язкових платежів в сумі 20310,11грн.

Постановою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.12.2011р., залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 14.03.2012р., позов задоволено.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями, відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просив судові рішення скасувати та прийняти нове рішення.

Позивач в письмових запереченнях на касаційну скаргу проти доводів та вимог останньої заперечив, вважаючи їх безпідставними, а рішення судів попередніх інстанцій, які він просив залишити без змін, - обґрунтованими та законними.

Відповідно до ч.2 ст.220 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши за матеріалами справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суди встановили, що 05.05.2010р. Дочірнє підприємство "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" взято на облік в Управлінні Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві як платник страхових внесків, а 28.04.2010р. - в ДПІ у м.Полтаві як платник податків й, зокрема, у спірний період перебував на спрощеній системі оподаткування.

В період з травня 2010 року по травень 2011 року позивач подавав звіти та сплачував страхові внески до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві й, разом з цим, сплачував єдиний податок, 42 % якого надходить до органів Пенсійного фонду України.

Згідно з довідкою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві №176 від 19.07.2011р. про результати позапланової перевірки ДП "Плюс" ТОВ "Компанія "Приват-Плюс" порушень правильності нарахування та сплати підприємством страхових внесків за період з 05.05.2010р. по 31.05.2011р. не виявлено.

При цьому, як встановили суди, факт наявності у позивача переплати за страховими внесками в сумі 20310,11 грн. підтверджується карткою особового рахунку страхувальника - ДП "Плюс" ТОВ "Компанія "Приват-Плюс" й, як такий, не заперечується відповідачем.

Крім того, в підтвердження сплачених сум страхових внесків та єдиного податку позивачем надано платіжні доручення.

Причиною виникнення помилкової переплати страхових внесків до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтави є те, що одночасно із сплатою єдиного внеску підприємство сплачувало у повному обсязі обов'язковий платіж (33,2%) фонду оплати праці найманих працівників, без зменшення на частину єдиного податку (42%), що відраховується до органу Пенсійного фонду України після розмежування казначейством.

01.07.2011р. позивач звернувся до УПФ Київського району в м.Полтаві із заявою за вих. №60 про повернення надлишково сплачених коштів зі сплати страхових внесків, але листом від 05.08.2011р. за № 6216/03-13 отримав відмову, мотивовану відсутністю правових підстав для повернення коштів, оскільки при звірці з органами ДПІ відповідачем не виявлено помилково або надміру сплачених сум єдиного податку.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальниками відповідно до цього Закону є роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об'єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - суб'єкти підприємницької діяльності та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру (п.1 ч.1 ст.14 Закону №1058).

Згідно з частиною 3 статті 15 зазначеного Закону страхувальники набувають статусу платників страхових внесків до Пенсійного фонду з дня взяття їх на облік територіальним органом Пенсійного фонду.

За змістом ч.13 ст.20 Закону №1058 суми надміру сплачених чи помилково сплачених страхових внесків до солідарної системи повертаються страхувальникам або за їх згодою зараховуються в рахунок майбутніх платежів страхових внесків у порядку і в строки, визначені правлінням Пенсійного фонду.

Вказана норма кореспондується з положеннями п.11.17 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2003р. №21-1 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 16.01.2004р. за №64/8663.

Пунктом 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження платежів зі збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та інших платежів, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 19.01.2002р. №2-4 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.03.2002р. за №212/6500 (що втратив чинність з 01.01.2011р.), встановлено, що облік сум переплати за платежами, які на певну дату надійшли понад зобов'язання, визначені як безпосередньо у звітності платника, так і за іншими документами, здійснюється органом Пенсійного фонду України в особових рахунках платників у графі "Переплата". Повернення платнику зайво або помилково внесених сум платежів до Пенсійного фонду України або зарахування переплат у рахунок сплати інших платежів в особових рахунках платників проводиться органом Пенсійного фонду України на підставі заяви платника. Надміру сплачені суми платежів, що обліковуються в особових рахунках платників більше 1095 днів без руху (відсутні нарахування або зменшення та сплата), за умови відсутності заяви платника про повернення зараховуються до бюджету відповідного органу Пенсійного фонду України. Зарахування здійснюється на підставі висновку, складеного органом Пенсійного фонду України за формою згідно з додатком 3.

Разом з тим, пунктами 7.1 та 7.2 Порядку ведення органами Пенсійного фонду України обліку надходження сум єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та інших платежів, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 27.09.2010р. №21-2 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2010р. за №988/18283 (що набрав чинності з 01.01.2011р.), також врегульовано питання обліку повернення помилково сплачених сум й передбачено, що облік сплачених сум за платежами, які на певну дату надійшли понад суми, що належать до сплати, визначені як безпосередньо у звітності платника, так і за іншими документами, відображається відповідним органом Пенсійного фонду в картках особових рахунках платників у графі "Переплата". Суми помилково сплачених платежів зараховуються в рахунок майбутніх платежів або повертаються платникам на підставі заяви.

Крім того, відповідно до Порядку зарахування, розмежування і обліку податку суб'єктів малого підприємництва, затвердженого наказом Головного управління Державного казначейства України від 29.12.1998р. №107, розмежування та перерахування коштів місцевим бюджетам та позабюджетним фондам здійснюють органи Державного казначейства України за місцем реєстрації суб'єкта підприємницької діяльності, що сплачує єдиний податок.

Згідно з п.2 Указу Президента України від 03.07.1998р. №727/98 "Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб'єктів малого підприємництва" (далі - Указ №727/98) суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов'язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов'язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім'ї. Суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов'язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.

За пунктом 6 Указу №727/98 суб'єкт малого підприємництва, який сплачує єдиний податок, не є платником таких видів податків і зборів (обов'язкових платежів), зокрема, збору на обов'язкове соціальне страхування.

У постанові Кабінету Міністрів України від 16.03.2000р. №507 «Про роз'яснення Указу Президента України від 3 липня 1998 року №727» щодо відсоткового розподілу сум єдиного податку зазначено, що суб'єкт малого підприємництва сплачує, зокрема, 57 % нарахованого єдиного податку на рахунки органів ПФУ як частину суми єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (пункт 6).

Нормативний підхід до розуміння положень Указу №727/98 у взаємозв'язку із нормативно-правовим регулюванням відносин, пов'язаних зі сплатою, обліком, зарахуванням страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, повернення зайво сплачених сум внесків, доводить, що Указ №727/98 не встановлює і не скасовує встановлені види податків або загальнообов'язкових внесків, зборів (обов'язкових платежів), не змінює їх вид, цільове призначення чи правову природу. Нормами цього Указу запроваджувався особливий спосіб (механізм) сплати окремих видів податків та обов'язкових платежів, у тому числі і збору на обов'язкове державне пенсійне страхування, суть якого полягає в заміні сплати окремих податків і зборів, встановлених законодавством, на сплату одного платежу, названого єдиним податком, у порядку та на умовах, визначених цим Указом.

Слід також зазначити, що положення Указу № 727/98 не мали пріоритету в регулюванні відносин сплати збору на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, оскільки відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону №1058 до приведення у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, суми страхового внеску, які відповідно до Указу №727/98 в межах (рамках) єдиного податку сплачені на окремий рахунок відділення Держказначейства, частина якого цим відділенням була перерахована на рахунки органу ПФУ і облікована ним як страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, незважаючи на форму і спосіб (механізм) їх сплати не змінюють свого змісту та правової природи, а тому до них має застосуватися правове регулювання, встановлене у Законі №1058.

Якщо суб'єкт підприємницької діяльності-юридична особа, яка перебуває на спрощеній системі оподаткування, в межах єдиного податку, або одночасно відповідно до Указу №727/98 та Закону №1058-ІV, або за інших подібних обставин сплатить зайву (переплатить) частину сум єдиного податку, що перераховується органами Держказначейства на рахунки органів ПФУ і зараховується в рахунок сплати страхових платежів, повернення надміру або помилково сплачених страхових внесків здійснюється на підставі положень ч.13. ст.20 Закону №1058 та нормативно-правових актів, які регулювали порядок (механізм) повернення цих сум на час виникнення переплати.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України від 10.02.2015р. у справі №21-579а14.

Враховуючи викладене, колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для зобов'язання Управління Пенсійного фонду України Київського району в м.Полтаві повернути Дочірньому підприємству "Плюс" Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Приват-Плюс" зайво сплачені страхові внески в сумі 20310,11 грн., а отже й для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За правилами ст.224 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили порушень норм матеріального і процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, що призвело або могло призвести до прийняття неправильного рішення, а тому підстав для скасування ухвалених судових рішень колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.210,220,222,223,224,230,231 КАС України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України Київського району в місті Полтаві залишити без задоволення, а постанову Полтавського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2011 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 14 березня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку статті 254 КАС України і може бути переглянута Верховним Судом України в порядку та строки, передбачені главою 3 розділу IV КАС України.

Судді: Пасічник С.С.

Стародуб О.П.

Швець В.В.