Справа № 808/543/13-а(СН/808/24/16)
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 рокусправа № 808/543/13-а
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Чередниченка В.Є.

суддів: Коршуна А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання: Яковенко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро адміністративну справу за апеляційною скаргою Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС у Запорізькій області на постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року у справі №808/543/13-а за позовом публічного акціонерного товариства «Мотор Січ» до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС у Запорізькій області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Мотор Січ» 14 січня 2013 року звернулось до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС у Запорізькій області, згідно з яким, просить скасувати прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 20 вересня 2012 року №, №.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вказані податкові повідомлення-рішення повинні бути скасовані, оскільки висновки відповідача, щодо нереальності господарських операцій позивача з ФОП ОСОБА_1 та ненадання до митного органу у встановленому законодавством порядку інформації про використання не за цільовим призначенням товарів на суму 685143,00 грн, ввезених на митну територію України без сплати ввізного мита, викладені у акті №337/25-2/14307794 від 05.09.2012 року (далі - акт перевірки) на підставі якого було прийнято оскаржені рішення є безпідставними та необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю.

Постанова суду мотивована тим, що відповідачем не доведена правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Не погодившись з постановою суду першої інстанції відповідач оскаржив її до апеляційного суду з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені позову відмовити.

В апеляційній скарзі відтворює зміст акта перевірки та зазначає про неврахування судом першої інстанції висновків відповідача щодо придбання ФОП ОСОБА_1 товару у ТОВ «Декос Альянс», яке невстановлені особи використовували з метою прикриття незаконної діяльності. Посилається на відсутність сертифікатів якості, товарно-транспортних накладних, подорожніх листів на перевезення придбаного товару, умов для здійснення господарської операції ТОВ «Декос Альянс».

Звертає увагу на наявність у відповідача права передбаченого пунктом 5 Постанови КМ України від 21.07.2010 року № 680 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування» здійснювати контроль за ввезенням товарів субєктами літакобудування на митну територію України та їх використання за призначенням. Використання позивачем товарів увезених у пільговому режимі не за цільовим призначенням.

Згідно з запереченнями на апеляційну скаргу, позивач посилаючись на її необґрунтованість, просить у задоволені скарги відмовити, постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представників позивача які заперечували щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час розгляду апеляційної скарги, що відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань правомірності нарахування відємного значення різниці між сумою податкового зобовязання та сумою податкового кредиту за червень 2012 року та бюджетного відшкодування податку на додану вартість на рахунок платника у банку за червень 2012 року, яка виникла за рахунок відємного значення з ПДВ, що декларувалось у червні 2012 року.

За результатами вказаної перевірки відповідачем складено акт №337/25-2/14307794 від 05.09.2012 року в якому зроблено висновок про порушення позивачем:

п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.200.1, п.200.3, абз. «а» п.200.4 ст.200, п.201.4, п.201.10 ст.201, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування», п.2 розділу ІХ, п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, у звязку з чим позивачем завищено заявлену суму бюджетного відшкодування податку на додану вартість за червень 2012 року на суму 691139,00 грн.;

п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190, п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування», п.3.9 п.3 розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 25.11.2011 №1492 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 25.12.2011 за №1490/20228, в результаті чого встановлено використання позивачем сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги не за призначенням у сумі 685143,00 грн.

На підставі акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 20.09.2012 року:

№ яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість в розмірі 691139,00 грн. та нараховані штрафні санкції в розмірі 345569,50 грн.;

№ яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 685143,00 грн., в т.ч. за основним платежем 0,00 грн. та 685143,00 грн. за штрафними санкціями.

За результатами адміністративного оскарження вищевказані податкові повідомлення-рішення залишено без змін.

Правомірність та обґрунтованість вказаних рішень відповідача є предметом спору переданого на вирішення суду.

Вирішуючи спірні відносини між сторонами та задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спірне рішення відповідача прийняте не на підставі та не у спосіб, що передбачені Податковим кодексом України.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України (далі ПК України) податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового періоду), визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 ПК України, датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.8 статті 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

Податкова накладна, відповідно до абзацу першого п. 201.10 ст. 201 ПК України, видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення сплачених сум ПДВ, у вартості товарів/послуг, до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, понесення витрат, у звязку з господарською діяльністю платника, сплата податку на додану вартість у вартості товарів/послуг, факт сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними податковими накладними.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач у межах своєї господарської діяльності у письмовій формі уклав договір поставки товару з ФОП ОСОБА_1 (постачальник) від 01 вересня 2011 року № 10695/11-Д9ТПУ) (т.1 а.с.152-154).

За умовами якого постачальник постачає, а покупець купує запасні частин та автомобільного обладнання до автотранспорту. Асортимент, вартість зазначається в специфікації. Оплата товару здійснюється на підставі рахунка-фактури. Постачальник на протязі 7 календарних днів з моменту отримання заявки, постачає товар на склад покупця.

При цьому, з врахуванням положень п.п. 1, 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» реальність вчинення зазначених господарських операцій підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, які підтверджують обставини поставки товару, а саме: видатковими накладними №РН-0000149 від 28.09.2011, №РН-0000265 від 26.12.2011, №РН-0000239 від 09.12.2011, №РН-0000238 від 22.12.2011, рахунками-фактури №СФ-0000152 від 11.08.2011, №СФ-0000273 від 24.11.2011 (т.1 а.с.75, 77, 78, 83, 85, 88, 91).

Отримання придбаного товару підтверджується витягами з журналу видачі довіреностей ПАТ «Мотор Січ», прибутковими ордерами №500006822 від 08.06.2012, № від 26.06.2012, № від 26.06.2012, № від 03.07.2012, № від 11.07.2012, №50/72895 від 03.07.2012 (т.1 а.с.76, 81, 82, 87, 90, 95-97, т.2 а.с.35-36).

Оплата за поставлений товар підтверджується платіжними дорученнями та виписками з банку (т.1 а.с.79, 84, 92-94).

ФОП ОСОБА_1 виписано податкові накладні №10 від 02.09.2011, №20 від 26.12.2011, №3 від 06.12.2011, №2 від 06.12.2011 (т.1 а.с. 80,86,89).

Крім того судом встановлено, що товар постачався контрагентом власними силами та засобами на склад позивача, що підтверджується його листом, в якому зазначено, що протягом 2011 - 2012 років він здійснював доставку матеріальних цінностей та малогабаритних вантажів на адресу ПАТ «Мотор Січ», за договором №10695/11-Д (ТПУ) від 01.09.2011, власним транспортом (т.1 а.с.73, т.2 а.с.33). Наявність власних транспортних засобів у позивача підтверджується копіями свідоцтв про реєстрацію за ним транспортних засобів (т.1 а.с.74).

Отже доводи відповідача про необґрунтоване ненадання документів, що підтверджують перевезення товару, а саме товарно-транспортних накладних або подорожніх листів є безпідставними.

Обставини використання придбаного в господарській діяльності позивача, а саме підчас ремонту власного автомобільного транспорту ПАТ «Мотор Січ» підтверджується копіями лімітних карток, номенклатура яких відповідає наданим прибутковим ордерам, а також вимогам на відпуск товарно-матеріальних цінностей зі складу (т.2 а.с.35-53).

Щодо відсутності сертифікатів якості, слід зазначити, що вказані документи в розумінні статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не є первинними документами, тому їх відсутність не може свідчити про нереальність господарської операції.

Таким чином, судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про реальність господарських операцій між позивачем та ФОП ОСОБА_1 за наслідками яких сформовано спірний податковий кредит, оскільки встановлені обставини справи свідчать про поставку товару, транспортування товару від продавця до покупця, оприбуткування товару покупцем, оплату його вартості, використання у власній господарській діяльності.

Взагалі в акті перевірки відсутність реальності вчинення господарської діяльності пов'язується податковим органом з обставинами діяльності контрагентів ФОП ОСОБА_1, що є неприпустимим як за законодавством України так і міжнародними нормами.

Зокрема, ст. 61 Конституції України закріплює принцип індивідуального характеру юридичної відповідальності особи.

Крім того, рішеннями Європейського Суду від 09.01.2007 у справі «Інтерсплав проти України» та від 22.01.2009 «Булвес» АД проти Болгарії, які згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, вказано на те, що коли Держави-члени Конвенції володіють будь-якою інформацією про зловживання у системі відшкодування ПДВ, що здійснюються конкретною компанією, вони можуть вжити відповідних заходів з метою запобігання або усунення таких зловживань… Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов'язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов'язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Отже, виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків, за загальним правилом, не впливають на права та обов'язки іншого платника податків. Доказів обізнаності позивача в тому, що з боку контрагента ФОП ОСОБА_1 підписання документів виконувала невідома особа, відповідачем до суду не надано.

Щодо податкового повідомлення-рішення № яким позивачу збільшено суму грошового зобовязання з податку на додану вартість на загальну суму 685143,00 грн., в т.ч. за основним платежем 0,00 грн. та 685143,00 грн. за штрафними санкціями, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №405 від 09.06.2010, ПАТ «Мотор Січ» віднесено до субєктів літакобудування, щодо яких запроваджуються тимчасові заходи державної підтримки.

Відповідно до п.1 Постанови Кабінету Міністрів України №680 від 21.07.2010 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування», ввезення на митну територію України товарів суб'єктами літакобудування, які підпадають під дію статті 2 Закону України «Про розвиток літакобудівної промисловості», без сплати ввізного мита здійснюється до 1 січня 2016 року за умови дотримання вимог щодо обсягів їх ввезення та цільового використання. При цьому відчуження таких товарів третім особам, крім відчуження у складі авіаційної техніки, створеної на момент затвердження їх обсягів, вважається використанням товарів не за призначенням.

Відповідно до п.2 цієї постанови, суб'єкти літакобудування подають щомісяця до 20 числа наступного періоду митному органові, що здійснив митне оформлення товарів, погоджений Міністерством промислової політики звіт про використання їх за призначенням у трьох примірниках, два з яких з відміткою про ввезення товарів надсилаються митним органом щомісяця до 25 числа наступного періоду зазначеному Державному агентству та органові державної податкової служби за місцем реєстрації такого суб'єкта. Форма звіту затверджується Державною митною службою за погодженням з Державною податковою службою.

Відповідно до п.4 підрозділу 2 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до 01.01.2016, суб'єкти літакобудування, що підпадають під дію норм ст. 2 Закону України «Про розвиток літакобудівної промисловості», звільняються від сплати податку на додану вартість по операціях з: ввезення на митну територію України в митному режимі імпорту товарів, крім підакцизних, що використовуються для потреб літакобудівної промисловості, якщо такі товари є звільненими від оподаткування ввізним митом згідно із пп. 2 п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Митного кодексу України; постачання на митній території України результатів науково-дослідних і дослідницько-конструкторських робіт, які виконуються для потреб літакобудівної промисловості. У разі порушення вимог, встановлених цим підрозділом, до платників податку - суб'єктів літакобудування застосовуються норми розділу II цього Кодексу.

Відповідно до п.61.1 ст. 61 ПК України під час здійснення митного контролю, митний орган здійснює заходи податкового контролю з метою перевірки правильності нарахування, повноти та своєчасності сплати податків і зборів. У випадку нецільового використання товару, звільненого від оподаткування при імпорті саме митний орган на підставі поданої за формою відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №680 звітності та вантажно-митних декларацій здійснює податковий контроль за повнотою та правильністю нарахування податкових зобов'язань під час здійснення імпорту таких товарів та приймає відповідні рішення, щодо сплати таких зобов'язань. При цьому податкові зобов'язання сплачуються та адмініструються на рахунках саме митного органу.

Статтею 41 ПК України визначено контролюючі органи, якими, згідно пп.41.1.1 п.41 ПК України є органи податкової служби щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, крім зазначених у підпункті 41.1.2 цього пункту, а згідно із пп.41.1.2 п.41.1 є митні органи щодо мита, акцизного податку, податку на додану вартість, інших податків, які відповідно до податкового законодавства справляються у разі ввезення (пересилання) товарів і предметів на митну територію України.

Згідно з ч.2 ст.282 Митного кодексу України (тут і в подальшому в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), у разі порушення підприємствами порядку цільового використання товарів, звільнених від оподаткування, або умов, за яких надається умовне повне або часткове звільнення від оподаткування митом, до цих підприємств, незалежно від притягнення їх посадових осіб до адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом, застосовуються норми пункту 30.8 статті 30 та статті 123 ПК України.

Статтею 30 ПК України, а саме п.30.8. визначено, що контролюючі органи здійснюють контроль за правильністю надання та обліку податкових пільг, а також їх цільовим використанням, за наявності законодавчого визначення напрямів використання (щодо умовних податкових пільг) та своєчасним поверненням коштів, не сплачених до бюджету внаслідок надання пільги, у разі її надання на поворотній основі.

Відповідно до ст.123 ПК України у разі якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов'язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених пп.54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, тягне за собою накладення на платника податків штрафу. Використання платником податків (посадовими особами платника податків) сум, що не сплачені до бюджету внаслідок отримання (застосування) податкової пільги, не за призначенням та/або всупереч умовам чи цілям її надання згідно із законом з питань відповідного податку, збору (обов'язкового платежу) додатково до штрафів, передбачених пунктом 123.1 цієї статті, - тягне за собою стягнення до бюджету суми податків, зборів (обов'язкових платежів), що підлягали нарахуванню без застосування податкової пільги.

Згідно з п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або відємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством.

В разі несплати або неправильної сплати до бюджету платежів при митному декларуванні товарів, у відповідності до статей 54, 55 Митного Кодексу України, митні органи наділені повноваженнями приймати відповідні рішення про коригування.

Отже, враховуючи зазначені норми права, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цьому випадку митний орган наділений повноваженнями щодо визначення грошових зобовязань з податку на додану вартість при митному оформленні товарів, які перетинають митний кордон, а отже контролюючим органом в зазначених правовідносинах є митний орган, а не податковий.

Доводи відповідача щодо необхідності застосування до спірних відносин саме положення пункту 5 Постанови КМ України від 21.07.2010 року № 680 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування» є помилковими, оскільки судом при вирішені спірних відносин було обґрунтовано застосовано норми законодавства України які мають вищу юридичну силу.

Відповідно до п.46.1 ст.46 ПК України вантажно-митна декларація є податковою декларацією в частині податків та зборів, що справляються під час переміщення товарів через митний кордон України, в якій зокрема і зазначаються в графі 47 розмір зобов'язань з податку на додану вартість. Оскільки при поданні звітності відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №680 здійснюється подальше митне оформлення товару зі складанням аркушу коригування та доповнення за формою МД-6, зазначення в них податку на додану вартість, сплаченого митному органу, виключає його повторне декларування у складі зобов'язань у податковій звітності, що дозволяє уникнути подвійного оподаткування.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач самостійно повідомив митні органи про використання не за цільовим призначенням товарів на суму 685143,00 грн., ввезених на митну територію України без сплати ввізного мита за оформленими вантажними митними деклараціями, а також здійснив всі необхідні платежі до бюджету у звязку з їх не цільовим використанням (т.1 а.с.98-131, 180-181, 226-227).

Враховуючи викладене, контролюючий орган дійшов помилкового висновку про порушення позивачем п.185.1 ст.185, п.190.1 ст.190 ПК України, п.1 Постанови КМУ від 21.07.2010 №680 «Питання ввезення на митну територію України товарів субєктами літакобудування», п.3.9 п.3 Розділу V «Порядку заповнення та подання податкової декларації з податку на додану вартість».

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного обовязку не виконав.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об'єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому постанову суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 198, статтями 205, 206 КАС України, Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Запоріжжі Міжрегіонального Головного управління ДФС у Запорізькій області - залишити без задоволення, а постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 1 серпня 2016 року у справі №808/543/13-а без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлений 2 грудня 2016 року.

Головуючий: В.Є. Чередниченко

Суддя: А.О. Коршун

Суддя: О.М. Панченко