Справа № 813/3600/16
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2016 року справа № 813/3600/16

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

головуючої судді Братичак У.В.,

секретаря судового засідання Бугари М.Р.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Бойко Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку ,-

встановив:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Прокуратури Львівської області про стягнення середнього заробітку за весь час затримки при звільненні по день фактичного розрахунку в розмірі 34 671, 84 грн. (за період з 22.07.2016 р. по 28.09.2016 р. включно).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує порушенням відповідачем ст.ст.47,116 КЗпП України в спосіб не виплати йому усіх належних сум при його звільнені. У зв'язку з затримкою належних до виплати сум при звільненні просить про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку з ним.

В судовому засіданні позов підтримав просив заявлені ним вимоги задоволити.

Представник відповідача позов не визнала, надала суду письмові заперечення в яких вказує що наказом датованим датою звільнення позивача, зобов'язано фінвідділ здійснити належні до виплати при звільненні суми. А накази керівництва про виплати позивачу додаткових сум та котрі винесені після звільнення позивача не слід відносити до повного фактичного розрахунку, так як такі накази видавалися на запити самого позивача.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила просила суд відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно наказу Генерального прокурора України №146 к від 21.07.2016 року ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Пустомитівського району Львівської області у зв'язку з реорганізацією органів прокуратури та скороченням кількості прокурорів відповідно до вимог п.9 ч.1 ст. 51 Закону України «Про Прокуратуру» та п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом Прокурора Львівської області від 21.07.2016 року №1594 було наказано провести остаточний розрахунок виплатити позивача усі належні при звільненні виплати з врахуванням вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку та компенсацію за невикористані дні відпустки у кількості 16 календарних днів.

Наказом №1754 від 08.08.2016 року Прокурора Львівської області зобов'язано провести з позивачем повний розрахунок у тому числі виплатити компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за стаж роботи більше 10 років у кількості 12 календарних днів.

Наказом Прокурора Львівської області №2082 к від 23.09.2016 року наказано здійснити ОСОБА_1 повний розрахунок у тому числі виплатити компенсацію за не використані дні додаткової відпустки за стаж роботи більше 10 років у кількості 15 календарних днів.

Виходячи з ст. 116 КЗпП України, усі виплати, які належали позивачу при звільненні мали бути проведені в день звільнення, тобто не пізніше 21.07.2016 року.

Однак, матеріалами справи стверджується, а саме згідно копій платіжних доручень № 909 від 27.07.2016 року на суму 20059,49 грн., № 1054 від 16.08.2016 року на суму 3695,36 грн., № 1344 від 27.09.2016 року на суму 58184, 39 грн., що остаточна виплата які належали позивачу при звільненні була проведена лише 28.09.2016 року.

Тому, виходячи з наведеного, повний розрахунок з позивачем було затримано на період з 21.07.2016 року по 28.09.2016 року, а саме на 48 робочих днів.

Відповідно до абзацу 2 пункту 13 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 року №2 "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ", при розгляді спорів з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби застосовуються положення, встановлені спеціальними законами. У разі коли ці закони зазначені питання не врегульовують, то необхідно субсидіарно застосовувати законодавство про працю, зокрема, Кодекс законів про працю України.

У відповідності до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

З урахуванням того, що виплата належних при звільненні сум працівникові у день звільнення є триваючим правопорушенням, та припиняється у день проведення фактичного розрахунку, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України (постанова Верховного суду України від 03.07.2013 року у справі №6-64цс13).

За результатами розгляду справи суд вважає, що Прокуратурою у Львівській області не було дотримано вимог законодавства щодо виконання покладених на неї обов'язків щодо виплати особі, котра підлягає звільненню, належних їй при звільненні сум.

Тому, Прокуратурою у Львівській області порушено право позивача, що доведено суду належними та допустимими доказами під час розгляду справи.

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що позивачу затримано виплату розрахунку при звільненні за період з 21.07.2016 року по 28.09.2016 року, а саме на 48 робочих днів, що встановлено при розгляді даної справи.

Виходячи з поданого відповідачем розрахунку середньоденного заробітку позивача (довідка № 18/3191 вих.16 від 25.11.2016 року), середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 722,33 грн., відтак, середній заробіток за час затримки у виплаті розрахунку при звільненні за період з 21.07.2016 року по 28.09.2016 року становить (48 X 722,33 грн. = 34 671, 84 грн.).

За таких обставин суд вважає, що позов є обґрунтованим та у зв'язку з чим, такий підлягає задоволенню повністю.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 2 КАСУ передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За результатами розгляду справи суд вважає, що відповідач не дотримав вимог законодавства щодо виконання покладених на нього обов'язків по виплаті належних позивачу при звільненні сум, у зв'язку з чим, суд дійшов висновку позов задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.7-14, 69-71, 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1.Адміністративний позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Прокуратури Львівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 34 671, 84 грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення. В разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили в строк та в порядку, передбаченому ст. 254 КАС України.

Повний текст постанови складений та підписаний 05.12.2016 року.

Суддя Братичак У.В.