Справа № 815/4346/16
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/4346/16

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н. В.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,

суддів: Зуєвої Л.Є., Федусика А.Г.,

при секретарі Жигайлової О.Е.,

за участю представника апелянта - Жолобчук І.В.,

представника відповідача - Рогаліної Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року по справі за адміністративним позовом Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю ''Фарманія'' про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, в якому просив прийняти постанову, якою стягнути з ТОВ «Фарманія» на користь Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно - господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів у 2015 році у розмірі 7645 грн. 56 коп. та пеню за порушення встановлених законодавством термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 473 грн. 68 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій відповідача щодо незабезпечення у 2015 звітному році виконання нормативу робочих місць, призначених для працевлаштування інвалідів, в кількості однієї особи, і як наслідок, порушення вимог статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". У зв'язку з чим, ТОВ «Фарманія» зобов'язане сплатити адміністративно - господарські санкції та пеню у розмірі, встановленому чинним законодавством.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 34-39 КАС України.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фарманія» перебуває на обліку у Фонді як підприємство, яке у своїй діяльності використовує найману працю, у зв'язку із цим подало до ООВФСЗІ звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2015 рік, згідно якого середньооблікова кількість штатних працівників становить 9 осіб.

Згідно «Звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік», підприємство показало середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу: 9 осіб, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до законодавства встановлена інвалідність: 1 особа. (а/с. 7 - 8).

Відповідно до пункту 3.2.5 Інструкції середньооблікова чисельність працівників за період з початку року (в тому числі за квартал, півріччя, 9 місяців, рік) обчислюється шляхом підсумовування середньооблікової чисельності працівників за всі місяці роботи підприємства, що минули за період з початку року до звітного місяця включно та діленням одержаної суми на кількість місяців 12 (тобто місяців).

Пунктом 3.4. Інструкції щодо заповнення форми № 10-ПІ поштова-річна «Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів», затвердженою Наказом Мінпраці України 10.02.2007 року № 42 визначено, данні щодо середньооблікової кількості штатних працівників, облікового складу (рядок 01), середньооблікової кількості штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (рядок 02), та кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях (рядок 03), відображається в цілих одиницях. Якщо при обчисленні виникає дробове число, його необхідно округлити до цілого (якщо після коми число 5 і більше, то воно обчислюється в бік збільшення).

Станом на серпень 2015 р. середня кількість працівників становила 6 осіб, і тільки у вересні кількість штатних одиниць склала 9 осіб в зв`язку з чим і було працевлаштовано 1 особу інваліда.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" кількість інвалідів, які повинні працювати на робочих місцях, становить 1 особа.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вини відповідача у не працевлаштуванні інвалідів не встановлено, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже ТОВ «Фарманія» створило робоче місце для інваліда, після укомплектування штату працівників, у відповідності до кількості необхідної для створення робочого місця для інваліда. А саме: 09.09.2015 року наказом № 21-к прийнята на роботу ОСОБА_3.(інвалід 2 групи), отже позивачем здійснено всі залежні від нього заходи по недопущенню правопорушення. Що стосується нарахування пені, то враховуючи необґрунтованість нарахування відповідачу суми адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів у 2015 році, на думку суду, нарахування пені є безпідставним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, на ТОВ «Фарманія» до вересня 2015 року працювало в середньому 6 осіб, станом на вересень 2015 р. кількість штатних одиниць склала 9 осіб, в зв`язку з чим виникла необхідність у працевлаштуванні інваліда, а тому у вересні 2015 року було прийнято одну особу-інваліда.

Відповідач надав до Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт від 25 лютого 2015 року про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2015 рік, згідно з яким середньооблікова кількість штатних працівників Підприємства становить 9 осіб, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність - 1 особи, кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України від 21 березня 1991 року № 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» (в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних відносин, далі - Закон № 875-XII) - 1 особа (а.с. 7).

Відповідно до Списку працюючих інвалідів-штатних працівників, які мали інвалідність та були зайняті на підприємстві у 2015, на Підприємстві працювала ОСОБА_3, якій встановлена друга група інвалідності відпрацювала повних три місяці на посаді-прибиральник службових приміщень, № та дата наказу про прийняття на роботу №21-К від 09.09.2015 року (а.с. 8).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, за невиконання нормативу працевлаштування інвалідів, виходячи з середньої річної заробітної плати штатного працівника Підприємства та кількості осіб, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII, відповідачу нараховані адміністративно-господарські санкції в розмірі 7645,56 грн. та пеня за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій в розмірі 473,68 грн.

Частиною третьою статті 18 Закону № 875-ХII встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов'язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У частині 1 статті 20 Закону № 875-ХІІ встановлено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, на яких працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування інваліда і не зайняте інвалідом, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі підприємстві, організації громадських організацій інвалідів, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Згідно з ч.4 ст.20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій інвалідів, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно у строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону.

Суд зазначає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов'язковим платежем), обов'язкова сплата яких передбачена Конституцією України та податковим законодавством України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини першої статті 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Частиною другою зазначеної статті передбачено, що учасник господарських відносин несе відповідальність, зокрема, за порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що він ужив усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналіз вищевказаних положень статей 18,19,20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дає підстави дійти висновку, що на підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, покладено обов'язок по-перше: виділити та створити робочі місця для працевлаштування інвалідів, по-друге: надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, по-третє: якщо середньооблікова чисельність працюючих інвалідів менша, ніж установлено нормативом, сплатити відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.

З матеріалів справи вбачається, що станом на серпень 2015 р. кількість штатних одиниць складала 6 осіб, а тому у відповідача не виникло зобов`язань надавати звіти за формою №3-ПН. У вересні 2015 р. кількість штатних одиниць склала 9 осіб, в зв`язку з чим підприємство працевлаштувало одного інваліда.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що постанова Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній постанові, у зв'язку з чим підстав для її скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Одеського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів - залишити без задоволення.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі.

Повний текст рішення виготовлено 06.12.2016 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: А.Г. Федусик