Справа № 2а-748/08
Суддя: Єрьомін А.В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" грудня 2016 р. м. Київ К/800/30251/15

Вищий адміністративний суд України в складі колегії суддів:

Єрьоміна А.В.(головуючий);
Горбатюка С.А., Кравцова О.В.,
секретар судового засідання Вишняк О. М.

за участю:

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за касаційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору, Миколаївської міської ради, про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до суду з адміністративним позовом до управління земельних ресурсів у м. Миколаєві Миколаївської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійної вимоги на предмет спору, Миколаївської міської ради, про визнання правомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року позов задоволено.

Визнано рішення Миколаївської міської ради від 14 березня 2008 року № 22/57 щодо надання у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, загальною площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку по провулку АДРЕСА_1 - правомірним.

Зобов'язано управління земельних ресурсів у м. Миколаєві затвердити технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акту на власність ОСОБА_5 та видати бланк Державного акту на власність і погодити його.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року скасовано та прийнято у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Не погоджуючись з постановленими у справі рішеннями судів, ОСОБА_5 звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального і процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді щодо обставин, необхідних для ухвалення рішення судом касаційної інстанції, пояснення сторін, перевіривши доводи касаційної скарги, правильність правової оцінки обставин у справі та застосування судами норм матеріального і процесуального права, Вищий адміністративний суд України приходить до висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що Миколаївською міською радою 14 березня 2008 року прийнято рішення № 22/57 «Про вилучення, надання, передачу у власність, спільну сумісну та спільну часткову власність, надання в оренду земельних ділянок громадянам, зміну цільового призначення земельної ділянки та внесення змін до рішень міської ради та виконкому міської ради м. Миколаєва» пунктом 22.2 якого вирішено надати ОСОБА_5 у власність земельну ділянку площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких встановлений інший порядок судового вирішення.

Положеннями пункту 1 частини 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

При цьому у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у користування чи власність (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Така правова позиція відповідає висновку, висловленому Верховним Судом України у постановах від 11 листопада 2014 року № 21-493а14, від 09 грудня 2014 року №21-308а14, який згідно зі статтею 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи, що спір стосується права власності ОСОБА_5 на земельну ділянку, розгляд даної справи підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України якщо провадження у справі закривається з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз'яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

За правилами частини 1 статті 228 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку і закриває провадження у справі з підстав, встановлених статтею 157 цього Кодексу.

За таких обставин оскаржувані рішення судів підлягають скасуванню із закриттям провадження у цій справі в порядку адміністративного судочинства та роз'ясненням позивачеві до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Керуючись статтями 157, 220, 221, 228, 230, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 06 жовтня 2008 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2015 року у справі - скасувати та закрити провадження у справі.

Роз'яснити позивачу право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає та може бути переглянута Верховним Судом України з підстав, у строки та в порядку, встановленими статтями 237, 238, 239-1 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судді: