Справа № 263/14519/16-а
Суддя: Шатілова Л. Г.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області Шатілова Л.Г., розглянувши у порядку скороченого провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.11.2015 року та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, у тому числі, передбачені ст.12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У ст.7 Закону України №928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлюється: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень. Водночас, у травні 2016 року УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради здійснило їй виплату допомоги на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у сумі 920,00 гривень, тобто у розмірі меншому, ніж гарантовано законом. 23.09.2016 року вона звернулася до відповідача з письмовою заявою, в якій просила здійснити перерахунок та виплату недоплаченої їй разової грошової допомоги як учаснику бойових дій, згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України № 3551-ХІІ у розмірі 4730,00 гривень (1130,00 грн. х 5 - 920,00 грн.), однак листом УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради № 02вх12-3108-01 від 17.10.2016 року їй було відмовлено. Вважає, що такими діями відповідача були порушені її права, тому просила суд визнати бездіяльність відповідача щодо відмови їй в перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірною та зобов'язати УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити їй щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, тобто в розмірі 4730,00 гривень.

Представник відповідача УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради позовні вимоги не визнав повністю та надіслав свої заперечення на адміністративний позов, в яких зазначив, що в 2016 році позивачці було виплачено разову грошову допомогу у розмірі, передбаченому підпунктом 2 пункту 1 Постанови КМУ № 141 від 02.03.2016 року в розмірі 920,00 гривень, тому їх дії повністю відповідають вимогам діючого законодавства. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій, згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.11.2015 року, та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни, у тому числі передбачені ст.12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», згідно з якою щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. У ст.7 Закону України №928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» зазначено, що у 2016 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність встановлюється: з 1 січня 2016 року - 1074 гривні, з 1 травня - 1130 гривень.

З листа УСЗН Центрального району Маріупольської міської ради № 02вх12-3108-01 від 17.10.2016 року вбачається, що відповідач у травні 2016 року виплатив позивачці разову грошовому допомогу до 5 травня в розмірі 920,00 гривень. Дана обставина не заперечувалася позивачкою.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Редакція ч. 5 ст. 12 Закону України №3551-ХІІ, на час виникнення спірних відносин була чинною, іншими законодавчими актами, в тому числі Законом України №928 -VІІІ "Про Державний бюджет України на 2016 рік", не призупинялась і зміни до неї не вносилися.

Водночас Кабінет Міністрів України у постанові від 02.03.2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» установив, що в 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», учасникам бойових дій здійснюється у розмірі 920,00 гривень.

Отже, на час виплати позивачці ОСОБА_2 у травні 2016 року щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та постанова Кабінету Міністрів України № 141 від 02.03.2016 року «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Відповідно до ч.4 ст.9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Керуючись принципом законності та виходячи з визначених у частині четвертій статті 9 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги учасникам бойових дій у 2016 році слід застосовувати не постанову Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року, а Закон України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», який має вищу юридичну силу.

Виходячи з викладеного, при вирішенні даного спору підлягає застосуванню ст.12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а посилання представника відповідача на постанову Кабінету Міністрів України №141 від 02.03.2016 року є таким, що звужує обсяг передбачених законом та гарантованих Конституцією України прав позивачки.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За таких обставин дії відповідача щодо виплати позивачці щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік не в повному розмірі, встановленому статтею 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2016 рік слід визнати неправомірними, та з урахуванням положень п.2 ч.2 ст.162 КАС України зобов'язати відповідача відновити порушене право позивачки на належний розмір разової грошової допомоги.

Згідно ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

На підставі викладеного, суд вважає бездіяльність відповідача щодо відмови позивачці в перерахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік, неправомірною, тому приходить до висновку про необхідність зобов'язати відповідача здійснити позивачці перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до ст. 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.7 Закону України №928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, тобто в розмірі 4730,00 гривень.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зважає на наступне.

Відповідно до ст. 88 КАС України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк. Якщо у строк, встановлений судом, судові витрати не будуть оплачені, позовна заява залишається без розгляду або витрати розподіляються між сторонами відповідно до судового рішення у справі, якщо оплату судових витрат розстрочено або відстрочено до ухвалення судового рішення у справі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки, на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачку, як учасника бойових дій, звільнено від сплати судового збору, вона фактично не понесла цих судових витрат, спір вирішено на її користь, то судовий збір з відповідача стягненню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст. 19 Конституції України, ст. 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України №928 -VІІІ "Про Державний бюджет України на 2016 рік", керуючись ст. 6, 8, 9,11, 17, 70, 88, 94, 99, 158-163, 167, 183-2, 185, 186 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради про визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати бездіяльність Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради щодо відмови у перерахунку ОСОБА_2 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік у розмірі, встановленому статтею 12 Закону України № 3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», неправомірною.

Зобов'язати Управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити ОСОБА_2 щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2016 рік, як учаснику бойових дій, відповідно до статті 12 Закону України №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ст.7 Закону України №928 -VІІІ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, та з урахуванням раніше виплачених сум, тобто в розмірі 4730,00 гривень.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Донецького апеляційного адміністративного суду через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів від дня отримання її копії.

Суддя Л.Г. Шатілова