Справа № 826/9800/16
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/9800/16 Головуючий у 1-й інстанції: Аблов Є.В. Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Твердохліб В.А.;

за участю секретаря: Драч М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної служби України з безпеки на транспорті до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними дій та скасування рішення № від 12.05.2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2016 року, Державна інспекція України з безпеки на морському та річковому транспорті (надалі - позивач або Укрморрічінспекція) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (надалі - відповідач або ГУ ДФС у м. Києві), в якому просила: визнати дії ГУ ДФС у м. Києві неправомірними щодо застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску; скасувати рішення ГУ ДФС у м. Києві № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску.

Позов мотивований тим, що позивач вчасно та в повному обсязі перераховував до бюджету нарахований на фонд оплати праці єдиний соціальний внесок (далі - ЄСВ), що засвідчується платіжними дорученнями за період жовтень-грудень 2013 року. Проте, у вказаний період внески помилково перераховувались на старий розрахунковий рахунок ДПІ у Шевченківському районі Головного управління Міндоходів у м. Києві № 2659 замість нового № 2659, про відкриття якого Укрморрічінспекція на той час відомо не було. Пізніше, дізнавшись про зміну реквізитів розрахункового рахунку контролюючого органу по сплаті ЄСВ в Державній казначейській службі України, позивач звернувся з листами (заявами) від 11.12.2013 № 2364-4/12/44-13 та від 17.12.2013 № 2388-4/12/44-13 до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві з проханням про перерахування сум ЄСВ, зарахованих на рахунок № 2659, на відповідний рахунок № 2659, що й було здійснено податковою інспекцією. Враховуючи викладені обставини позивач вважає, що рішення про застосування штрафних санкцій та пені є неправомірним, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасувано рішення Головного управління ДФС у м. Києві № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 12.05.2016.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, відповідачеми подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що в квітні 2016 року працівниками ГУ ДФС у м. Києві була проведена документальна позапланова виїзна перевірка позивача з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2013 по 18.04.2016, за результатами якої складено акт від 25.04.2016 № 177/26-15-14-02-03/37819074 (далі - акт перевірки).

За висновками цього акта перевірки, позивач в порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI несвоєчасно сплатив ЄСВ, у зв'язку з чим в картці особового рахунку платника (позивача) обліковувалась заборгованість, а саме: з 20.11.2013 по 21.11.2013 у сумі 547 620, 64 грн., з 21.11.2013 по 27.11.2013 у сумі 546 620, 64 грн., з 27.11.2013 по 05.12.2013 у сумі 467 381, 86 грн., з 05.12.2013 по 06.12.2013 у сумі 466 881, 86 грн., з 06.12.2013 по 11.12.2013 у сумі 456 881, 86 грн., з 11.12.2013 по 18.12.2013 у сумі 446 881, 86 грн., з 18.12.2013 по 19.12.2013 у сумі 446 151, 01 грн.

Станом на 18.04.2016 згідно картки особового рахунку у Укрморрічінспекції обліковується переплата у розмірі 15 830, 45 грн.

На підставі зазначеного акта перевірки 12.05.2016 відповідач прийняв рішення за № (далі - Рішення № ), згідно якого контролюючий орган на підставі ч. 10 та п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» застосував до позивача за несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування штраф у сумі 85 268,11 грн. за період з 21.11.2013 по 24.07.2015 (що становить 10% від суми недоїмки), та нарахував пеню у розмірі 14 502,14 грн. (що становить 0,1% від суми недоїмки).

Не погоджуючись з правомірністю Рішення № Держслужба в порядку ч. 14 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» та ст. 56 Податкового кодексу України звернулася зі скаргою до Державної фіскальної служби України, яка згідно рішення ДФС України від 14.06.2016 № 10173/5/99-99-11-02-02-25 була залишена без розгляду

Вважаючи дане Рішення № протиправним і таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся із даним позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід зазначити наступне.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI з наступними змінами та доповненнями у редакції на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 2464-VI).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок, ЄСВ) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Контроль своєчасності подання платниками податків та платниками єдиного внеску передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати податків, зборів, платежів входить до функцій контролюючих органів (пп. 191.1.2 п. 191.1 ст. 191 Податкового кодексу України).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6, абз. 1 ч. 8, п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Також платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця.

Згідно норм ч. 7 ст. 9 зазначеного Закону єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.

При цьому, з 11.08.2013 набрали чинності положення ч. 5 і 10 ст. 9 Закону № 2464-VI в редакції Закону України від 04.07.2013 N 406-VI, відповідно до яких сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування.

У разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів днем сплати єдиного внеску вважається день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів.

Аналогічна норма щодо своєчасності сплати єдиного внеску була передбачена в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 455 (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція № 455).

Так, у п. 4.2 розд. IV Інструкції № 455 визначено, що сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України, та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь.

Одночасно, положеннями п.п. 4, 5 і 7 Порядку взаємодії між органами Державного казначейства України та органами державної податкової служби України в процесі виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого спільним наказом Державного казначейства України та Державної податкової адміністрації України від 25.04.2002 № 74/194 (що був зареєстрований в Міністерстві юстиції України 20.05.2002 за № 436/6724 та діяв до 31.01.2014) передбачено наступне.

Інформація про реквізити відкритих (перевідкритих) рахунків для зарахування платежів до державного та місцевих бюджетів, операції на яких здійснюватимуться у термін не раніше 10 робочих днів від дати відкриття (перевідкриття) цих рахунків, надається управліннями та управліннями (відділеннями) Державного казначейства України відповідним органам державної податкової служби України, Державним казначейством України - Державній податковій адміністрації України (в частині рахунків, відкритих на центральному рівні) протягом 3 робочих днів з дня відкриття (перевідкриття) цих рахунків.

Органи державної податкової служби повідомляють реквізити аналітичних рахунків платникам.

Щомісячно, не пізніше 4-го числа місяця, наступного за звітним, управління (відділення) Державного казначейства проводять з відповідними органами податкової служби звірку доходів за всіма кодами бюджетної класифікації на підставі даних про надходження до державного та місцевих бюджетів та відомостей розподілу коштів станом на 1-ше число місяця, наступного за звітним. За результатами складаються акти звірки (додатки 2, 2.1, 2.3, 2.4). Акти звірки органів, підпорядкованих Державному казначейству, Державній податковій адміністрації, разом із звітами про виконання доходної частини державного та відповідних місцевих бюджетів у терміни, передбачені для надання звітів, в обов'язковому порядку надсилаються до органів вищого рівня.

Дослідивши та проаналізувавши надані сторонами документи встановлено, що факт своєчасної сплати позивачем сум ЄСВ, нарахованих за жовтень-грудень 2013 року, засвідчуються наявними у справі копіями платіжних доручень Укрморрічінспекції № 424 від 07.10.2013, № 429 від 08.10.2013, № 436 від 10.10.2013, № 441 від 16.10.2013, № 446 від 18.10.2013, № 457 від 30.10.2013, № 467 від 11.11.2013, № 473 від 14.11.2013, № 478 від 20.11.2013, № 487 від 27.11.2013, № 496 від 03.12.2013, № 1126 від 06.12.2013 і № 1160 від 11.12.2013 з відмітками банку про проведення платежів, та наявною переплатою ЄСВ на особовому рахунку платника (позивача) станом на 19.12.2013 та до 20.07.2015.

Зі змісту цих платіжних доручень вбачається, що перерахування сум внеску здійснювалося банком на вказаний у таких платіжних дорученнях рахунок № 2659, який згідно даних з офіційного порталу ДФС України (http://kyiv.sfs.gov.ua/okremi-storinki/arhiv1/print-115192.html) призначений для «для фізичних осіб - підприємців, у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування, осіб, які проводять незалежну професійну діяльність, та які беруть добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням».

При цьому, для сплати єдиного внеску, нарахованого роботодавцями на суми: заробітної плати, винагороди за договорами ЦПХ, допомоги по тимчасовій непрацездатності, ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві був відкритий рахунок № 2659.

Слід звернути увагу на пояснення представника позивача про те, що Укрморрічінспекція дійсно помилково сплатила нараховані за жовтень-грудень 2013 року суми ЄСВ на зазначений рахунок, про що дізналася після отримання від податкового органу вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати ЄСВ.

Керуючись положеннями пп. 102.5 ст. 100 та Порядку зарахування в рахунок майбутніх платежів єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування або повернення надміру та/або помилково сплачених коштів, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 450, Укрморрічінспекція подало до ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві заяви від 11.12.2013 № 2364-4/12/44-13 та від 17.12.2013 № 2388-4/12/44-13, де просила перерахувати кошти на суми 1 092 193,63 грн. та 30 000 грн., зараховані на розрахунковий рахунок № 2659 згідно платіжних доручень № 424 від 07.10.2013, № 429 від 08.10.2013, № 436 від 10.10.2013, № 441 від 16.10.2013, № 446 від 18.10.2013, № 457 від 30.10.2013, № 467 від 11.11.2013, № 473 від 14.11.2013, № 478 від 20.11.2013, № 487 від 27.11.2013, № 496 від 03.12.2013, № 1126 від 06.12.2013 і № 1160 від 11.12.2013 на розрахунковий рахунок № 2659.

За даними листа ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у м. Києві від 19.07.2016 № 20494/10/26-59-13-03, наданого у відповідь на запит позивача від 30.06.2016, підтверджено перерахування відповідних коштів з рахунку № 2659 на рахунок №2659 за вказаними заявами Укрморрічінспекція.

Таким чином, сума недоїмки, яка з'явилась в обліковій картці позивача по ЄСВ за період з 20.11.2013 по 18.12.2013, та яка фактично стала підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за вказаний період, виникла саме внаслідок неправильного перерахування грошових коштів на непрвильний рахунок ЄСВ.

В тексті своїх заперечень проти позову та у судовому засіданні представник відповідача не заперечував факт надходження до бюджету суми єдиного внеску, сплаченого позивачем у жовтні - грудні 2013 року згідно платіжних доручень № 424 від 07.10.2013, № 429 від 08.10.2013, № 436 від 10.10.2013, № 441 від 16.10.2013, № 446 від 18.10.2013, № 457 від 30.10.2013, № 467 від 11.11.2013, № 473 від 14.11.2013, № 478 від 20.11.2013, № 487 від 27.11.2013, № 496 від 03.12.2013, № 1126 від 06.12.2013 і № 1160 від 11.12.2013 в повному обсязі та у строки, передбачені законодавством України, але посилався, що обставини зарахування не на той рахунок ЄСВ є підставою для притягнення позивача до відповідальності.

Надаючи правову оцінку обставинам справи слід звернути увагу на наступне.

Згідно з ч. 11 ст. 9 Закону Закону № 2464-VI, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Несвоєчасна сплата єдиного внеску тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 25 Закону № 2464-VI. А саме відповідно до ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 цього Закону на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. За несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум.

З контексту норм ч. 10 і 11 ст. 9, ч. 10, п. 2 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464-VI вбачається, що за приписами Закону на платника ЄСВ покладається відповідальність саме за сплату єдиного соціального внеску, а не за зарахування його на відповідний рахунок. Також вЗаконі № 2464-VI відсутня норма щодо відповідальності платника за сплату ЄСВ на невірні бюджетні рахунки.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

З положень ст. 45 Бюджетного кодексу України вбачається, що органи, що контролюють справляння надходжень бюджету, забезпечують своєчасне та в повному обсязі надходження до державного бюджету податків і зборів та інших доходів відповідно до законодавства. Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Крім цього, п. 22.4 ст. 22 Закону України від 05.04.2001 № 2346-III «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що при використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання.

Встановлено, що у строки, передбачені Законом № 2464-VI, позивач здійснив сплату зобов'язань по ЄСВ до Державного бюджету України, що вбчається

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що факт визначення платником в платіжному дорученні помилково рахунку для сплати ЄСВ за іншим призначенням (що мало в місце в медаж спірних правовідносин), що не потягала за сособою ненадходження коштів до Держваного бюджету України, не є правовою підставою для висновку про несплату ним суми внеску у визначений строк, та, як наслідок, для застосування штрафних санкцій.

Натомість на підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов'язання необхідно встановити, що у встановленийЗаконом строк для сплати задекларованого ЄСВ платник не вчинював дій, спрямованих на перерахування узгодженої суми грошового зобов'язання до державного бюджету.

А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення номеру рахунку та/або коду бюджетної класифікації у платіжному дорученні під час сплати суми ЄСВ не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми зобов'язання у визначений вказаною нормою строк, а відтак і для застосування на підставі ст. 25 Закону № 2464-VI штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена судовою палатою в адміністративних справах Верховного Суду України в постанові від 16.06.2015 по справі № 21-377а15.

Враховуючи викладені обставини, а також той факт, що позивачем сплачено єдиний внесок, нарахований за відповідні базові звітні періоди, у межах законодавчо встановлених термінів шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунок контролюючого органу, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що висновки акта перевірки про несвоєчасну сплату позивачем ЄСВ за періоди 2013 року не ґрунтується на правильному застосуванні норм чинного законодавства, у зв'язку з цим застосування штрафу та нарахування пені згідно Рішення № від 12.05.2016 є помилковим.

Крім того, перевіряючи правомірність застосування відповідачем до позивача штрафних санкцій за період 2015 року згідно спірного Рішення, встановлено, що таке нарахування суперечить змісту акта перевірки та нормам ч. 3 ст. 9 Закону № 2464-VI.

За приписами ч. 3 ст. 9 Закону обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

З тексту акта перевірки вбачається, що контролюючим органом в ході проведеної перевірки обставини щодо несвоєчасної сплати позивачем сум ЄСВ за інший період ніж 2013 рік не досліджувалися, та факт порушення п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI за періоди 2015 року не встановлено.

З огляду на вищенаведене та з урахуванням наявних матеріалів справи, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску в цілому, що є підставою для його скасування.

Стосовно правомірності позовних вимог позивача в частині визнання протиправними дій відповідача по застосуванню штрафу та нарахування пені за несвоєчасну сплату ЄСВ, то суд першої інстанції дійшов до правильного висновку та не вбачав правових підстав для їх задовлення, оскільки задоволення позову Укртрансбезпеки в частині вимог про скасування рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску є належним і достатнім способом для захисту та відновлення порушених прав та інтересів позивача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та наданих сторонами доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог в чатині вимог про скасування рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (перерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску та наявність правових підстав для задовлення позову в цій частині, та про відмову в решті позову.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач по справі, як суб'єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов'язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 12, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 26 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст. 212 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 01 грудня 2016 року).

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Костюк Л.О.

Судді: Твердохліб В.А.

Бужак Н.П.