Справа № 810/1882/15
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1882/15 Головуючий у 1-й інстанції: Волков А.С. Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Губської О.А.

суддів: Грибан І.О., Беспалова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Сергієнко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "УКПОСТАЧ" до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 05.08.2015, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, а саме:

від 19.11.2010 № /2 в частині визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у загальній сумі 4102918,40 грн., з яких: 2271290,00 грн. - за основним платежем; 1831628,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 19.11.2010 № /2 в частині зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 28579,96 грн.;

від 19.11.2010 № /2 в частині визначення податкового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у загальній сумі 52898,93 грн., з яких: 35209,43 грн. - за основним платежем; 17689,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Ухвалою від 06.05.2015 суд здійснив заміну Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим Державної податкової служби її правонаступником - Генічеською об'єднаною державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Херсонській області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року позов задоволено.

Відповідач із таким рішенням не погодився, у поданій ним апеляційній скарзі просить його скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні вимог позивача, при цьому вказує на порушення судом норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін у відкритому судовому засіданні без здійснення фіксування технічними засобами у відповідності до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції виходить із таких фактичних обставин.

Судом установлено, що у червні 2010 року посадовими особами Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2009, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2009 по 31.12.2009, за результатами якої складено акт від 03.06.2010 № 167/40-01/30169718.

Згідно із висновками акта, контролюючим органом виявлено порушення позивачем:

пунктів 1.18, 1.32 статті 1, підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3, підпункту 5.4.3 пункту 5.4 статті 5, підпунктів 8.1.1, 8.1.2 пункту 8.1, підпунктів 8.3.1, 8.3.2 пункту 8.3, підпункту 8.4.1 пункту 8.4 статті 8, підпункту 11.3.1 пункту 11.3 статті 11 Закону України від 22.05.1997 № 283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", що призвело до заниження податку на прибуток на загальну суму 2305983,00 грн., у тому числі по періодам: за І квартал 2009 року - на суму 340573,00 грн.; за півріччя 2009 року - на суму 642930,00 грн.; за 9 місяців 2009 року - на суму 1190900,00 грн.; за 2009 рік - на суму 2305983,00 грн.;

підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", що призвело до завищення податкового кредиту на суму 82627,00 грн.;

підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статі 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", що призвело до завищення суми податку на додану вартість, що включена до бюджетного відшкодування, на загальну суму 33722,00 грн., у тому числі по періодах: за лютий 2009 року - на суму 4139,00 грн.; за березень 2009 року - на суму 6342,00 грн.; за квітень 2009 року - на суму 13396,00 грн.; за жовтень 2009 року - на суму 9845,00 грн.;

підпункту 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", що призвело до заниження податку на додану вартість на загальну суму 35379,00 грн., у тому числі по періодах: за травень 2009 року - на суму 1540,00 грн.; за липень 2009 року - на суму 30836,00 грн.; за серпень 2009 року - на суму 3003,00 грн.;

абзацу "б" підпункту 7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", що призвело до завищення залишку від'ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду, у загальній сумі 149866, 00 грн., у тому числі по періодам: за листопад 2009 року - на суму 105602,00 грн.; за грудень 2009 року - на суму 44264,0 грн.

На підставі зазначеного акта, Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим прийняла три податкових повідомлення-рішення.

Судом установлено, що у зв'язку з оскарженням податкових повідомлень-рішень Спеціалізована державна податкова інспекція по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим послідовно приймала повністю тотожні за змістом податкові повідомлення-рішення, але з іншими реквізитами, внаслідок чого попередні податкові повідомлення-рішення вважаються відкликаними.

На день судового розгляду чинними є такі податкові повідомлення-рішення:

від 19.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у загальній сумі 4137611,40 грн., з яких: 2305983,00 грн. - за основним платежем; 1831628,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом);

від 19.11.2010 № /2, згідно з яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 33722,00 грн., з яких: 4139,00 грн. - за лютий 2009 року; 6342,00 грн. - за березень 2009 року; 9845,00 грн. - за жовтень 2009 року; 13396,00 грн. - за квітень 2009 року;

від 19.11.2010 № /2), згідно з яким позивачу визначено суму податкового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у загальній сумі 53068,50 грн., з яких: 35379,00 грн. - за основним платежем; 17689,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Так, у межах даного спору позивачем оскаржуються податкові повідомлення-рішення:

від 19.11.2010 № /2 - в частині визначення позивачу податкового зобов'язання за платежем "Податок на прибуток приватних підприємств" у загальній сумі 4102918,40 грн., з яких: 2271290,00 грн. - за основним платежем; 1831628,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) (т. 1 а.с. 26);

від 19.11.2010 № /2 - в частині зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 28579,96 грн. (т. 1 а.с. 20).

від 19.11.2010 № /2 - в частині визначення податкового зобов'язання за платежем "Податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" у загальній сумі 52898,93 грн., з яких: 35209,43 грн. - за основним платежем; 17689,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом) (т. 1 а.с. 23).

Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про наявність правових підстав для задоволення позову щодо визнання протиправними та скасування зазначених податкових повідомлень-рішень в оскаржуваній позивачем частині, виходячи із такого.

Щодо податкового зобов'язання з податку на прибуток на загальну суму 2305983,00 грн. (за основним платежем) на підставі податкового повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 суд встановив, що це рішення відповідача ґрунтується на твердженнях податкового органу про заниження позивачем оподатковуваного доходу (прибутку) на загальну суму 9223933,00 грн. (9223933,00 грн. х 25% = 2305983,00 грн.).

Вказана сума податкового зобов'язання (2305983,00 грн.), згідно із заявою про уточнення позовних вимог від 05.08.2015 (т. 3 а.с. 1-55), не оскаржується позивачем у частині визначення позивачу податку на прибуток в сумі 34693,15 грн.

Обставини, визнані позивачем, також підтверджуються висновком судово-економічної експертизи від 17.06.2011 № 104/11 (т. 2, а.с. 15, 16, 32, 33).

В іншій частині, яка є предметом оскарження у справі, визначене відповідачем грошове зобов'язання складається з таких сум:

1) 1744000,53 грн. - сума податку на прибуток, що визначена на підставі висновків про завищення позивачем валових витрат на суму 6976002,11 грн. (1744000,53 грн. = 6976002,11 грн. х 25%) у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання робіт (послуг) з гарантійного ремонту (обслуговування) реалізованих товарів без належного обліку бракованих товарів (т. 1 , а.с. 98 - 100);

2) 202500,00 грн. - сума податку на прибуток, що визначена на підставі висновків про завищення позивачем валових витрат на суму 810000,00 грн. (202500,00 грн. = 810000,00 грн. х 25%) у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг фізичних осіб-підприємців, які не підтверджуються первинними документами (т. 1, а.с. 100 - 104), а саме:

а) юридичних послуг від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на суму 530000,00 грн., сума податку на прибуток - 132500,00 грн. (132500,00 грн. = 530000,00 грн. х 25%), (т. 1, а.с. 102);

б) послуг з проведення досліджень та розробок в області холодильної техніки від фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на суму 280000,00 грн., сума податку на прибуток - 70000,00 грн. (70000,00 грн. = 280000,00 грн. х 25%), (т. 1 , а.с. 102 - 103);

3) 321500,00 грн. - сума податку на прибуток підприємства, що визначена на підставі тверджень про завищення позивачем валових витрат на суму 1286000,00 грн. (321500,00 грн. = 1286000,00 грн. х 25%) у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг фізичних осіб-підприємців з ремонту та технічного обслуговування обладнання, а також з розробки (створення) програмного забезпечення, які не підтверджуються первинними документами (т. 1, а.с. 109 - 113), а саме:

а) послуг з ремонту та технічного обслуговування обладнання від фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на суму 496000,00 грн., сума податку на прибуток - 124000,00 грн. (124000,00 грн. = 496000,00 грн. х 25%), (т. 1, а.с. 109 - 110);

б) послуг з розробки (створення) програмного забезпечення від фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 на суму 330000,00 грн., сума податку на прибуток - 82500,00 грн. (82500,00 грн. = 330000,00 грн. х 25%), (т. 1, а.с. 111 - 112);

в) послуг з ремонту та технічного обслуговування обладнання від фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 на суму 460000,00 грн., сума податку на прибуток - 115500,00 грн. (115500,00 грн. = 460000,00 грн. х 25%), (т. 1, а.с. 112 - 113);

4) 3289,51 грн. - сума податку на прибуток, що визначена на підставі висновків про завищення позивачем валових витрат на суму 13158,03 грн. (3289,51 грн. = 13158,03 грн. х 25%) у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг з використання автомобільного транспорту у службових цілях від фізичних осіб за договорами найму, що не посвідчені нотаріально (т. 1, а.с. 114 - 116);

Щодо твердження посадових осіб контролюючого органу про завищення позивачем валових витрат на суму 6976002,11 грн. у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання робіт (послуг) з гарантійного ремонту (обслуговування) реалізованих товарів без належного обліку бракованих товарів, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1744000,53 грн. суд першої інстанції установив, що в рамках основної економічної діяльності з лютого 2006 року по жовтень 2009 року позивач здійснював реалізацію холодильного обладнання (холодильних шаф та охолоджувачів) на користь вітчизняних та іноземних покупців, що підтверджується наявними у матеріалах справи видатковими накладними.

З метою забезпечення гарантійного обслуговування проданого холодильного обладнання, виробником якої є ЗАТ "УКПОСТАЧ", у тому числі й того, що знаходиться за межами України, позивач (замовник) уклав з іншими компаніями (виконавцями) низку договорів (контрактів) на виконання робіт з гарантійного ремонту холодильної техніки, а саме: від 01.12.2007 № 12/01, виконавець - ТОО "UBC Сool Astana" (Республіка Казахстан); від 03.03.2008 № 003/20/1-88, виконавець - ТОО "UBC Сool Astana" (Республіка Казахстан); від 06.04.2009 № 003/20/2-112, виконавець - ТОО "Пивная Компания" (Республіка Казахстан); від 03.12.2007 № 003/20-491, виконавець - ООО "Ю Би Си Кул-Б" (Росія); від 02.02.2009 № 003/20/2-42, виконавець - ООО "Ю Би Си Кул-Б" (Росія); від 01.05.2009 № 05/01, виконавець - ООО "Ю Би Си Сервис" (Російська Федерація); від 01.09.2009 № 003/20/2-232, виконавець - ООО "Ю Би Си Сервис" (Росія); від 01.04.2007 № 01/07-003/20-432, виконавець - ТОВ "Ю БІ СІ - СЕРВІС" (Україна); від 01.02.2009 № 301-003/20/2-41, виконавець - ТОВ "Ю БІ СІ - СЕРВІС" (Україна); від 01.01.2009 № 03/03, виконавець - компанія SIA "ADN Serviss" (Латвія); від 24.09.2009 № 2009/001, виконавець - ООО "ADN Serviss" (Латвія); від 30.07.2009 № 003/20/2-214, виконавець - компанія FPC "MGM" SRL (Молдова); від 12.04.2006 № 1259, виконавець - компанія UBC Іnc. (Канада); від 01.01.2008 № 01/01, виконавець - компанія UBC Cool Canada Іnc. (Канада); від 20.05.2009 № 1260, виконавець - компанія UBC Cool Canada Іnc. (Канада); від 25.07.2007 № 25/03, виконавець - компанія UBC Distribution USA (США); від 14.01.2009 № 1261, виконавець - компанія UBC Distribution USA (США).

Вказані договори (контракти) є типовими, згідно з їх умовами виконавець зобов'язаний виконати роботи з гарантійного ремонту холодильного обладнання, що знаходиться на гарантійному обслуговуванні, виробником якого є замовник (ПрАТ (ЗАТ) "УКПОСТАЧ"), та здати їх результат замовнику, а замовник зобов'язаний прийняти результат робіт та сплатити його (п.1, 1.1., 2.1., 2.2. договорів). Робота вважається виконаною після підписання акту приймання-здачі робіт замовником (п.1.2., 1.4.1., 2.3., 3.1., 3.2.1. договорів).

На виконання умов вказаних договорів (контрактів) виконавці у період з серпня 2007 по грудень 2009 виконали роботи з гарантійного ремонту холодильного обладнання, виробником якого є ЗАТ "УКПОСТАЧ", на загальну суму 6976002,11 грн. (без ПДВ), що підтверджується первинними документами (актами і звітами про виконання замовлень-заявок на сервісне обслуговування), які містять усі необхідні реквізити (назву і дату складання документа; відомості про замовника, виконавця робіт та власника обладнання; дату подання / дату виконання заявки на проведення ремонту; відомості про обладнання (назва, інвентарний / заводський номер, дату виробництва); відомості щодо несправного елементу, вид та вартість виконаних робіт, а також використаних комплектуючих та матеріалів; особисті підписи відповідальних осіб замовника та виконавця робіт, засвідчені печатками).

На підставі вказаних первинних документів (актів та звітів із сервісного обслуговування) позивач відобразив у бухгалтерському обліку у період з січня по грудень 2009 року господарські операції з придбання робіт (послуг) з гарантійного ремонту (обслуговування) обладнання на загальну суму 6976002,11 грн. (без ПДВ).

Вказану суму (6976002,11 грн.) позивач врахував у складі валових витрат та задекларував у рядку 04.1 "Витрати на придбання товарів (робіт, послуг)" в Декларації з податку на прибуток за 2009 рік.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що обмежень для включення вказаних витрат до складу валових, що передбачені пунктами 5.3 - 5.7 статті 5 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств" відповідачем не доведено.

Таким чином, включення позивачем до складу валових витрат за 2009 рік витрат на придбання робіт (послуг) з гарантійного ремонту (обслуговування) холодильної техніки на загальну сумі 6976002,11 грн. (без ПДВ) підтверджуються первинними документами бухгалтерського обліку (актами та звітами про виконання замовлень-заявок на сервісне обслуговування), безпосередньо пов'язані з господарською діяльністю позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновки відповідача про порушення позивачем вимог підпункту 5.3.9 пункту 5.3, пункту 5.4.3 пункту 5.4 статті 5 Закону України від 22.05.1997 № 283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", що виявилось у завищенні валових витрат на суму 6976002,11 грн. та призвело до заниження податку на прибуток на суму 1744000,53 грн., є помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 в частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі підлягає скасуванню як протиправне.

Щодо твердження посадових осіб контролюючого органу про завищення позивачем валових витрат у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг фізичних осіб-підприємців (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.), які не підтверджуються первинними документами, що призвело до заниження податку на прибуток, судова колегія виходить із такого.

Вирішуючи спір, суд установив, що у січні 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (виконавець) укладено договір від 12.01.2009 № 1 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги з питань консультування в сфері комерційної діяльності та управління, застосування діючого законодавства України, а також здійснювати представництво і захист прав та інтересів замовника в судах, а позивач зобов'язувався прийняти надані послуги та оплатити (т. 6, а.с. 57).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 08.12.2015 № 0000722), у періоді, що перевірявся, перебувала на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2009), заявлені види діяльності: консультації з питань комерційної діяльності; надання правових послуг. Крім того, у періоді, що перевірявся, ОСОБА_2 перебувала з позивачем у трудових відносинах і обіймала посаду начальника юридичного відділу ЗАТ "УКПОСТАЧ".

Згідно із доводами позивача, у період з січня по грудень 2009 року ОСОБА_2 як фізична особа-підприємець надала позивачу консультаційні та юридичні послуги на загальну суму 530000,00 грн. (без ПДВ).

На підтвердження обставин надання послуг позивачем надано копії актів прийому-передачі наданих послуг за загальну суму 530000,00 грн., (т. 6, а.с. 55 - 66), які містять відомості про загальну вартість наданих послуг у відповідному місяці, а також відомості про зміст консультацій та представництво ОСОБА_2 інтересів позивача у судах у конкретних справах.

Витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у сумі 530000,00 грн. позивач включив до складу валових витрат і врахував при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2009 рік.

Отже, витрати позивача на оплату послуг ОСОБА_2 підтверджуються документально і пов'язуються з господарською діяльністю позивача, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, судом установлено, що у лютому 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (виконавець) укладено договір від 12.02.2009 № 1 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги з виконання досліджень та розробок у галузі холодильної техніки, а позивач зобов'язувався прийняти надані виконавцем послуги та оплатити (т. 6, а.с. 84).

Умовами договору передбачено, що результати наданих послуг оформлюються актом прийому-здачі, в якому відображаються види, перелік та вартість наданих виконавцем послуг, до якого додаються: технічна пропозиція; термодинамічний розрахунок; технічне завдання на розробку; специфікація основних комплектуючих; програма та методика проведення випробувань; постановка експерименту для дослідних цілей; проект керівництва з експлуатації та паспорта на виріб; проект технічних умов; аналітична записка; проект модернізації виробів.

Суд встановив, що ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10.02.2009 № 0032954), у періоді, що перевірявся, перебував на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку від 12.02.2009), заявлені види діяльності: дослідження та розробки в галузі холодильної техніки.

У період з лютого по грудень 2009 року ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець надав позивачу послуги з виконання досліджень та розробок у галузі холодильної техніки на загальну суму 280000,00 грн. (без ПДВ), на підтвердження чого позивачем надано заявки на виконання певних розробок, а також акти прийому-передачі наданих послуг за загальну суму 280000,00 грн., які складались між позивачем і ОСОБА_3 щомісячно (т. 6, а.с. 91 - 100).

Зазначені акти містять відомості про вид послуги (технічне завдання на розробку певного обладнання, програми та методики тестування, проекти інструкцій по експлуатації, термодинамічні розрахунки, розрахунки, підбор та специфікації основних комплектуючих тощо), а також загальну вартість наданих послуг у відповідному місяці.

Витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у сумі 280000,00 грн. позивач включив до складу валових витрат і врахував при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2009 рік.

Отже, витрати позивача на оплату послуг ОСОБА_3 підтверджуються документально і пов'язуються з господарською діяльністю позивача, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку

Судом встановлено, що у січні 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (виконавець) укладено договір від 12.01.2009 № 001 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги, пов'язані з ремонтом та технічним обслуговуванням: двигунів, турбін, компресорів, гідравлічних систем, машин та обладнання, а позивач зобов'язувався прийняти виконані виконавцем роботи (послуги) та їх оплатити.

Умовами договору передбачено, що надання послуг здійснюється на підставі попередньої заявки замовника (позивача), а факт виконання робіт (послуг) оформлюється актом прийому-здачі, в якому відображаються види, перелік та вартість наданих виконавцем послуг, до якого також додаються: технічна пропозиція; термодинамічний розрахунок; технічне завдання на розробку; специфікація основних комплектуючих; програма та методика проведення випробувань; постановка експерименту для дослідних цілей; проект керівництва з експлуатації та паспорта на виріб; проект технічних умов; аналітична записка; проект модернізації виробів.

Суд встановив, що ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.12.2008 № 0002071), у періоді, що перевірявся, перебував на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2009), заявлені види діяльності: ремонт та технічне обслуговування двигунів, турбін, компресорів, гідравлічних систем, обладнання загального призначення.

Так, з січня по грудень 2009 року ОСОБА_4 як фізична особа-підприємець надав позивачу послуги з ремонту та технічного обслуговування обладнання, систем, мереж позивача на загальну суму 496000,00 грн. (без ПДВ), на підтвердження чого позивачем надано копії заявок на виконання робіт, а також актів прийому-передачі наданих послуг за загальну суму 496000,00 грн. (без ПДВ), які складались між позивачем і ОСОБА_4 щомісячно (т. 6, а.с. 158 - 185).

Зазначені акти містять відомості про вид виконуваних ремонтних робіт, а також їх загальну вартість у відповідному місяці.

Також позивачем надано копії трудових договорів, що укладались між ОСОБА_4 та найманими працівниками з метою виконання ремонтних робіт, а також відповідні акти виконаних робіт (т.6, а.с. 152-157, 184-208).

Витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 у сумі 496000,00 грн. позивач включив до складу валових витрат і врахував при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2009 рік.

Враховуючи викладене, витрати позивача на оплату послуг ОСОБА_4 підтверджуються документально і пов'язуються з господарською діяльністю позивача, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку.

Крім того, у березні 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір від 05.03.2009 № 1 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги, що пов'язані з оптимізацією процесу роботи лінії із заливки холодильних шаф "САЙП 350/400" цеху ХШВ, на загальну суму 190000,00 грн. (т. 6, а.с. 67, 68).

Крім того, у липні 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (виконавець) укладено договір від 05.07.2009 № 2 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги, що пов'язані з оптимізацією процесу роботи лінії із заливки холодильних шаф (т. 6, а.с. 73, 74).

Умовами договорів передбачено, що надання послуг здійснюється на підставі попередньої заявки замовника (позивача), а факт виконання робіт (послуг) оформлюється актом прийому-здачі, в якому відображаються види, перелік та вартість наданих виконавцем послуг.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 10.02.2009 № 0002101), у періоді, що перевірявся, перебував на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.03.2009), заявлені види діяльності: ремонт радіотелевізійної аудіо- та відеоапаратури; ремонт інших побутових електричних товарів; технічне обслуговування та ремонт офісної техніки; технічне обслуговування та ремонт комп'ютерної техніки.

У період з березня по грудень 2009 року ОСОБА_5 як фізична особа-підприємець надав позивачу послуги з оптимізації процесу роботи лінії із заливки холодильних шаф на загальну суму 330000,00 грн. (без ПДВ).

На підтвердження цих обставин позивачем надано: заявки про необхідність проведення робіт та актів прийому-передачі наданих послуг на загальну суму 330000,00 грн. (без ПДВ), які складались між позивачем і ОСОБА_5 щомісячно (т. 6, а.с. 71 - 80), при цьому наведені документи містять опис робіт (послуг), які виконав ОСОБА_5, а також відомості про їх вартість.

Витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 у сумі 330000,00 грн. позивач включив до складу валових витрат і врахував при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2009 рік.

Отже, витрати позивача на оплату послуг ОСОБА_5 підтверджуються документально і пов'язуються з господарською діяльністю позивача, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку.

У лютому 2009 року між позивачем (замовник) і фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (виконавець) укладено договір від 12.02.2009 № 01 про надання послуг, згідно з яким виконавець зобов'язувався надавати позивачу послуги, пов'язані з ремонтом та технічним обслуговуванням: гідравлічних систем, верстатів та обладнання, а позивач зобов'язувався прийняти виконані виконавцем роботи (послуги) та їх оплатити.

Умовами договору передбачено, що надання послуг здійснюється на підставі попередньої заявки замовника (позивача), а факт виконання робіт (послуг) оформлюється актом прийому-здачі, в якому відображаються види, перелік та вартість наданих виконавцем послуг.

Суд встановив, що ОСОБА_6 є фізичною особою-підприємцем (запис про державну реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 23.12.2008 № 0002072), у періоді, що перевірявся, перебував на спрощеній системі оподаткування (свідоцтво про сплату єдиного податку від 01.01.2009), заявлені види діяльності: ремонт та технічне обслуговування двигунів, турбін, компресорів, гідравлічних систем, верстатів та обладнання.

У період з січня по листопад 2009 року ОСОБА_6 як фізична особа-підприємець надав позивачу послуги з ремонту та технічного обслуговування обладнання на загальну суму 460000,00 грн. (без ПДВ), на підтвердження чого позивачем надано: копії заявок на виконання робіт, а також актів прийому-передачі наданих послуг за загальну суму 460000,00 грн. (без ПДВ), які складались між позивачем і ОСОБА_6 щомісячно (т. 6, а.с. 125 - 136).

Зазначені акти містять відомості про вид виконуваних ремонтних робіт, а також їх загальну вартість у відповідному місяці.

Крім того, позивачем надано копії трудових договорів, що укладались між ОСОБА_6 та найманими працівниками з метою виконання ремонтних робіт (т.6, а.с. 112-123).

Витрати на оплату послуг фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 у сумі 460000,00 грн. позивач включив до складу валових витрат і врахував при визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств за 2009 рік.

Отже, витрати позивача на оплату послуг ОСОБА_6 підтверджуються документально і пов'язуються з господарською діяльністю позивача, належним чином відображені в бухгалтерському та податковому обліку.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що висновки посадових осіб контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України від 22.05.1997 № 283/97-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", що виявилося у завищенні позивачем валових витрат у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг фізичних осіб-підприємців (ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.), та призвело до заниження податку на прибуток, є помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій частині, є неправомірним і підлягає скасуванню

При цьому судом враховано, що на визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток підприємств не впливає та обставина, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 у періоді, що перевірявся, перебували з позивачем у трудових відносинах та одночасно надавали позивачу послуги в якості фізичних осіб-підприємців, адже сам факт надання цими особами позивачу правових послуг відповідачем не заперечується.

З цього приводу варто відзначити, що господарська діяльність здійснюється на засадах свободи підприємницької діяльності, свободи договору, вільного ціноутворення. Це означає, що суб'єкти господарювання самостійно обирають форму взаємовідносин з фізичними особами як з використанням цивільно-правових відносин, так і шляхом укладення трудового договору. Форма взаємовідносин між юридичною і фізичною особою впливає на оподаткування податком на доходи фізичних осіб, але не має жодного впливу на податок на прибуток, адже в будь-якому випадку кошти, виплачені юридичною особою фізичній особі за виконані роботи чи надані послуги, включатимуться до складу валових витрат.

Щодо твердження посадових осіб контролюючого органу про завищення позивачем валових витрат на суму 13158,00 грн. у зв'язку з включенням до їх складу витрат на придбання послуг з використання працівниками власних автомобілів у службових цілях на підставі договорів найму, які не засвідчені нотаріально, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 3289,51 грн., суд зазначає наступне.

Згідно із актом перевірки від 03.06.2010 № 167/40-01/30169718 (т.1, а.с. 115- 117), відповідачем встановлено порушення ПрАТ (ЗАТ) "УКПОСТАЧ" вимог частини другої статті 799 ЦК України, що призвело до завищення валових витрат (ряд. 04.13 декларацій з податку на прибуток за 2009 р.) на суму 13158,03 грн., що виявилось у включенні до їх складу витрат на придбання послуг з використання автомобілів у службових цілях від фізичних осіб за договорами найму, які не посвідчені нотаріально.

Вирішуючи спір, суд установив, що ЗАТ "УКПОСТАЧ" включило до складу валових витрат за 2009 рік 50% витрат на придбання послуг з використання автомобілів у службових цілях від фізичних осіб у розмірі у сумі 13158,05 грн. (26316,12 х 50%), з яких: 6385,37 грн. (12770,74 грн. х 50%) на підставі Договору від 26.12.2007 № 003/20-555, укладеного з працівником ОСОБА_7;6772,68 грн. (13545,38 грн. х 50%) на підставі договору від 01.04.2008 № 003/20/1-135, укладеного з працівником ОСОБА_8

У грудні 2007 року ЗАТ "УКПОСТАЧ" (підприємство) і ОСОБА_7 (робітник) уклали договір від 26.12.2007 № 003/20-555 про використання легкового автомобіля у службових цілях, відповідно до якого робітник за погодженням з підприємством набув права використовувати транспортний засіб (марки ВАЗ-21011, д.н.з. 01046КР), що належить йому на праві власності, у службових цілях при виконанні трудових обов'язків, а підприємство зобов'язувалось відшкодувати працівнику витрати, пов'язані з придбанням паливно-мастильних матеріалів, та виплачувати працівникові грошову компенсацію, розмір якої визначався в залежності від фактично відпрацьованого часу та пройденої відстані (пункти 1.1, 2.1.2, 2.1.3, 3.1 договору від 01.04.2008 № 003/20/1-135), а саме: 330,00 грн. в місяць (з урахуванням прибуткового податку з громадян), але з урахуванням фактично відпрацьованого часу; 0,15 грн. за кожний пройдений кілометр (з урахуванням прибуткового податку з громадян).

У квітні 2008 року між ЗАТ "УКПОСТАЧ" та працівником ОСОБА_8 було укладено аналогічний за змістом договір від 01.04.2008 № 003/20/1-135 про використання власного легкового автомобіля (марки ВАЗ-21063, д.н.з. 94725КР) у службових цілях.

На підставі вказаних договорів, а також актів здачі-прийняття виконаних робіт, які складалися сторонами договору щомісячно (т. 6, а с. 185 - 208), ЗАТ "УКПОСТАЧ" виплатило вказаним працівникам в якості оплати за виконані роботи (оплата за відпрацьовані дні та за пройдену відстань) кошти у загальній сумі 26316,12 грн., з яких: ОСОБА_7 - 12770,74 грн., у тому числі прибутковий податок з громадян (ПДФО) - 1915,61 грн.; ОСОБА_8 - 13545,38 грн., у тому числі прибутковий податок з громадян (ПДФО) - 2031,81 грн.

Судом встановлено, що 50 % від суми коштів, виплачених працівникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в якості компенсації за використання їхніх транспортних засобів у службових цілях, у сумі 13158,06 грн. (26316,12 грн. х 50%) ЗАТ "УКПОСТАЧ", на підставі положень підпункту 5.4.10 пункту 5.4 статті 5 та підпункту 11.2.3 пункту 11.2 статті 11 Закону України від 28.12.1994 № 334/94-ВР "Про оподаткування прибутку підприємств", включило до складу валових витрат за 2009 рік та відобразило у рядку 04.13 "інші витрати, крім визначених у ряд. 04.1 - 04.12" Декларації з податку на прибуток за 2009 рік.

Згідно з позицією податкового органу, суми, виплачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є орендною платою за користування їхніми транспортними засобами. У зв'язку з цим податковий орган дійшов висновку, що позивач неправомірно включив вказані суми до складу валових витрат і, тим самим, зменшив об'єкт оподаткування податком на прибуток підприємств. Договори про використання легкових автомобілів у службових цілях (договори оренди), що укладені між ЗАТ "УКПОСТАЧ" і працівниками ОСОБА_7 та ОСОБА_8, нотаріально не посвідчені і не відповідають вимогам частини другої статті 799 Цивільного кодексу України, відповідно до якої якщо договір найму транспортного засобу укладено за участю фізичної особи, він підлягає нотаріальному посвідченню, тому в силу приписів частини першої статті 220 Цивільного кодексу України є нікчемними.

Проте, з актів здачі-прийняття виконаних робіт (т. 6, а с. 185 - 208) убачається, що кошти, які виплачувались ЗАТ "УКПОСТАЧ" ОСОБА_7 та ОСОБА_8, є платою за виконані цими особами роботи, розмір якої визначається на підставі кількості відпрацьованих днів та пройденої відстані.

При цьому, виплачені зазначеним працівникам суми доходу були оподатковані прибутковим податком з громадян.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Положеннями підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 вказаного Закону передбачено, що суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

З матеріалів справи вбачається, що витрати ЗАТ "УКПОСТАЧ" на виплату працівникам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 винагороди за виконані роботи у загальній сумі 26316,12 грн., з яких: ОСОБА_7 - 12770,74 грн.; ОСОБА_8 - 13545,38 грн. підтверджуються документально і пов'язані з господарською діяльністю позивача, водночас, обмежень для включення вказаних витрат до складу валових, що передбачені пунктами 5.3 - 5.7 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" відповідачем не доведено належними та допустимими доказами.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки посадових осіб контролюючого органу про порушення позивачем вимог пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", що виявилось у завищенні валових витрат на суму 13158,00 грн. та призвело до заниження податку на прибуток на суму 3289,51 грн., є помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі, є неправомірним і підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене стосовно грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 19.11.2010 № /2, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання його протиправним і скасування в частині визначення позивачу податкового зобов'язання у загальній сумі 4102918,40 грн., з яких: 2271290,00 грн. - за основним платежем; 1831628,40 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом).

Отже позов у цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо правомірності прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2, яким зменшено суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у загальному розмірі 33722,00 грн., колегія суддів апеляційної інстанції виходить із такого.

В частині визначення цим рішенням позивачу податку на додану вартість в сумі 5142,04 грн. останнє позивачем не оскаржується, згідно із заявою про уточнення позовних вимог від 05.08.2015.

В іншій, оскаржуваній у межах спору частині, сума визначеного позивачеві зобов'язання складається з таких елементів:

1) 28050,00 грн. - сума зменшення бюджетного відшкодування, що визначена на підставі висновків про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за січень-березень та вересень 2009 року на 28050,00 грн. у зв'язку з уточненням розміру вказаного податкового кредиту у жовтні 2009 року та квітні 2010 року на підставі податкових накладних, складених постачальниками товарів (робіт, послуг) у попередніх звітних (податкових) періодах, але наданих позивачу із запізненням, а також без подання позивачем до контролюючого органу відповідних додатків до уточнюючих розрахунків (т. 1, а.с. 128);

2) 529,96 грн. - сума зменшення бюджетного відшкодування, що визначена на підставі висновків про завищення позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість за березень 2009 року (т.1 а.с. 128).

Так, стосовно висновку відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 28050,00 грн. у зв'язку з уточненням розміру податкового кредиту у жовтні 2009 року та квітні 2010 року без подання до контролюючого органу відповідних додатків до уточнюючих розрахунків, то як убачається з акта перевірки від 03.06.2010 № 167/40-01/30169718, посадові особи контролюючого органу дійшли висновку про порушення позивачем вимог підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР "Про податок на додану вартість", що сталося у зв'язку з уточненням (збільшенням) позивачем у жовтні 2009 року та квітні 2010 року податкового кредиту на суму 28050,00 грн. на підставі податкових накладних, складених постачальниками товарів (робіт, послуг) у період з січня по березень 2009 року та у вересні 2009 року, але наданих позивачу із запізненням, а саме: податковий кредит за січень 2009 року збільшено на суму 4107,73 грн. (уточнено у жовтні 2009 року); податковий кредит за лютий 2009 року збільшено на суму 750,28 грн. (уточнено у жовтні 2009 року); податковий кредит за березень 2009 року збільшено на суму 13365,22 грн. (уточнено у жовтні 2009 року); податковий кредит за вересень 2009 року збільшено на суму 9827,14 грн. (уточнено у квітні 2010 року).

Крім того, контролюючий орган вказав, що позивач не подав разом з уточнюючими розрахунками додатки № 5 до них.

Проте, судом першої інстанції установлено, що твердження посадових осіб відповідача про неподання до податкового органу додатків № 5 до податкових декларацій не відповідає дійсності і спростовується наявними у справі доказами: квитанціями шлюзу прийому звітності Державної податкової адміністрації України - щодо уточнюючих розрахунків на суму податку на додану вартість в розмірі 18223,23 грн., поданих 19.10.2009 р.; штампом податкового органу "отримано" на додатку №5 - щодо уточнюючого розрахунку на суму податку на додану вартість 9827,14 грн., який поданий до контролюючого органу 20.04.2010 р.

При цьому, господарські операції, на підставі яких позивач сформував вказані суми податкового кредиту, мали реальний характер і описані в акті перевірки від 03.06.2010 № 167/40-01/30169718 та висновку судово-економічної експертизи від 30.04.2014 № 104/11 (т. 2, а.с. 63 - 64).

Наразі спір між сторонами виник лише у зв'язку з оцінкою правомірності формування позивачем податкового кредиту звітного періоду на підставі податкових накладних, складених постачальниками товарів (робіт, послуг) у минулих податкових періодах, але наданих позивачу у звітному періоді із запізненням.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, податкове зобов'язання це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункти 1.7, 1.8 статті 1 Закону).

Згідно з підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів (робіт, послуг) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР).

Підпунктом 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України від 03.04.1997 №168/97-ВР "Про податок на додану вартість" передбачено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку.

Із системного аналізу положень пункту 1.7 статті 1, підпунктів 7.2.3, 7.2.8, 7.4.1, та 7.4.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" вбачається, що податковий кредит є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій.

За таких обставин та нормативного регулювання, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем правомірно не включено до податкового кредиту не підтверджені податковими накладними суми кредиту, та включено сплачені суми податку лише після отримання податкових накладних.

Позбавлення платника податків права включати сплачені ним у попередніх податкових періодах у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг) суми ПДВ лише тому, що податкові накладні отримано із запізненням, в наступних податкових періодах є неприпустимим.

Таким чином, висновок податкового органу про неправомірне формування податкового кредиту на загальну суму 28050,00 грн. є помилковим, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі, є неправомірним і підлягає скасуванню.

З приводу висновку відповідача про завищення позивачем податкового кредиту на суму 529,96 грн., то в акті перевірки, в порушення положень наказу Державної податкової адміністрації України від 10.08.2005 №327 "Про затвердження Порядку оформлення результатів невиїзних документальних, виїзних планових та позапланових перевірок з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства", відсутні будь-які посилання на первинні та господарські операції, в результаті яких відбулось вказане порушення, тому такий висновок щодо завищення позивачем суми податку на додану вартість, що включена до складу бюджетного відшкодування за березень 2009 року в сумі 529,96 грн., є безпідставним, а податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі, є неправомірним і підлягає скасуванню.

Підсумовуючи наведене стосовно грошового зобов'язання, визначеного податковим повідомленням-рішенням від 19.11.2010 № /2, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання його протиправним і скасування в частині зменшення позивачу суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 28579,96 грн.

Отже позов у цій частині є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Досліджуючи питання правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2, яким визначено податкове зобов'язання з податку на додану вартість на загальну суму 35379,00 грн. (за основним платежем), колегія суддів виходить з такого.

Судом установлено, що вказана сума податкового зобов'язання (35379,00 грн.) складається з таких сум:

1) 169,57 грн. - сума податку на додану вартість, що визначена на підставі висновків про заниження позивачем податкових зобов'язань з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди з квітня по серпень 2009 року у зв'язку з виявленими розбіжностями між даними податкового органу щодо сум податкових зобов'язань позивача з ПДВ від показників рядку 1 його декларацій з податку на додану вартість за звітні (податкові) періоди з квітня по серпень 2009 року (т.1, а.с. 123);

2) 3077,00 грн. - сума податку на додану вартість, що визначена податковим органом на підставі висновків про заниження позивачем суми ПДВ внаслідок завищення податкового кредиту за періоди з квітня по серпень 2009 року у зв'язку з уточненням (збільшенням) розміру вказаного податкового кредиту у лютому та березні 2010 року за відсутності підтвердження права на виникнення податкового кредиту - не подання до податкового органу заяви зі скаргою на постачальників товарів (робіт, послуг) до податкових декларацій за звітні податкові періоди (у яких повинна бути надана податкова накладна) (т.1, а.с. 135-138);

3) 32133,43 грн. - сума податку на додану вартість, що визначена податковим органом на підставі висновків про заниження позивачем суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету, яке сталося внаслідок завищення ПрАТ (ЗАТ) "УКПОСТАЧ" податкового кредиту з податку на додану вартість за квітень, липень і серпень 2009 року в зв'язку з його нарахуванням на підставі податкових накладних, складених у попередніх звітних періодах (т.1, а.с. 141, 143).

У частині визначення позивачу податку на додану вартість в сумі 169,57 грн. податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 останнім не оскаржується.

У письмових поясненнях до адміністративного позову, наданих суду у судовому засіданні 05.08.2015 (т.3, а.с. 1-55), позивач визнав правомірність і правильність висновків відповідача у цій частині.

Щодо твердження посадових осіб контролюючого органу про заниження позивачем суми податку на додану вартість внаслідок завищення позивачем податкового кредиту га суму 3077,00 грн. то, як вбачається з акта перевірки, відповідач дійшов висновку, що позивачем порушив вимоги підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6 пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4, підпункту 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість".

Так, у лютому та березні 2010 року позивач подав до Спеціалізованої державної податкової інспекції по роботі з великими платниками податків у місті Сімферополі Автономної Республіки уточнюючі розрахунки з ПДВ разом із додатками до податкових декларацій за звітні (податкові) періоди з квітня по серпень 2009 року, в яких збільшив податковий кредит за вказані звітні (податкові) періоди на суму 3077,00 грн. з тих підстав, що із запізненням отримав податкові накладні, складені постачальниками товарів (робіт, послуг) у цих попередніх звітних (податкових) періодах, а саме: податковий кредит за квітень 2009 року збільшено на суму 112,67 грн. (уточнений у лютому 2010 року); податковий кредит за травень 2009 року збільшено на суму 36,00 грн. (уточнений у лютому 2010 року); податковий кредит за червень 2009 року збільшено на суму 36,00 грн. (уточнений у лютому 2010 року); податковий кредит за липень 2009 року збільшено на суму 524,17 грн. (уточнений у лютому 2010 року); податковий кредит за серпень 2009 року збільшено на суму 2368,44 грн. (уточнений у березні 2010 року).

Даний факт підтверджується відбитками штампу податкового органу про отримання уточнюючих розрахунків та квитанціями шлюзу прийому звітності Державної податкової адміністрації України.

Судом встановлено, що уточнюючі розрахунки були подані ЗАТ "УКПОСТАЧ" до податкового органу у межах строків давності, передбачених підпунктом 15.3.1. пункту 15.3. статті 15 Закону України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (1095 днів).

Відповідно до даних реєстру отриманих податкових накладних за лютий 2010 року ЗАТ "УКПОСТАЧ" отримало із запізненням податкові накладні з ПДВ на суму 708,84 грн., які були складені постачальниками у період з квітня по липень 2009 року, але надані позивачу із запізненням.

Постачальники мали право на складання і видачу податкових накладних у період з квітня по липень 2009 року, оскільки були зареєстровані платниками податку на додану вартість на дату їх складання, зокрема Державний гемологічний центр України при Міністерстві Фінансів України (ІПН 40) був платником ПДВ на дату складання податкових накладних у періодах з квітня по червень 2009 року, свідоцтво платника податку на додану вартість № 38936511 від 09.10.1997. СП АТЗТ "Атлант Україна" (ІПН 33) був платником ПДВ на дату складання податкової накладної у квітні 2009 року, свідоцтво платника ПДВ № 35544835 (вказано у податковій накладній). АТЗТ Підприємство "Южспецгідрокомплект" (ІПН 37) був платником ПДВ на дату складання податкової накладної у липні липень 2009 року, свідоцтво платника ПДВ №30527244 (вказано у податковій накладній).

Судом встановлено, що податкові накладні відповідають формі, що затверджена наказом Державної податкової адміністрації України від 30.05.97 № 165 "Про затвердження форми податкової накладної та порядку її заповнення", та містять усі обов'язкові реквізити, передбачені підпунктом 7.2.1. пункту 7.2. статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість". Товари (роботи, послуги) на загальну суму 4253,00 грн., у т.ч. ПДВ 708,84 грн., були фактично одержані позивачем у період з квітня по березень 2009 року, що підтверджується рахунками, актами та видатковими накладними.

Водночас, податкові накладні позивач одержав від постачальників товарів (робіт, послуг) лише у лютому 2010 року.

Отже, в силу приписів підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" право на нарахування податкового кредиту виникло у позивача лише після отримання оригіналів податкових накладних, тобто у лютому 2010 року.

Згідно із даними реєстру отриманих податкових накладних за березень 2010 року, у березні 2010 року ЗАТ "УКПОСТАЧ" отримало із запізненням податкову накладну на суму ПДВ 2368,44 грн., що складена ТОВ "Віппринт груп" 13.08.2009. Зазначена податкова накладна складна відповідно до вимог Закону України "Про податок на додану вартість" за першою з подій (оплата або поставка).

ТОВ "Віппринт груп" (ІПН 11) було зареєстроване платником податку на додану вартість на дату складання податкової накладної, а відтак, мало право на нарахування податку на додану вартість у серпні 2009 року та видачу податкової накладної.

ТОВ "Віппринт груп" надало позивачу податкову накладну на суму податку на додану вартість 2368,44 грн., складену у серпні 2009 року, лише у березні 2010 року, тому ЗАТ "УКПОСТАЧ", відповідно, відобразило її у розділі І "Отримані податкові накладні" реєстру податкових накладних лише у березні 2010 року.

Уточнюючий розрахунок був поданий позивачем податковому органу в межах строків давності, передбачених підпунктом 15.3.1 пункту 15.3 статті 15 Закону України від 21.12.2000 №2181-III "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" (1095 днів).

Товар вартістю 14210,64 грн., у т.ч. 2368 ПДВ, був фактично одержаний позивачем у серпні 2009 року, що підтверджується видатковою накладною від 13.08.2009 №РН-30802 (т. 2, а.с. 172).

Враховуючи установлені обставини, висновок податкового органу про заниження позивачем суми податку на додану вартість внаслідок завищення позивачем податкового кредиту на суму 3077,00 грн. є помилковим і спростовується наявними у справі доказами, відповідно, податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі, є неправомірним і підлягає скасуванню.

Стосовно висновку відповідача про заниження позивачем податку на додану вартість на суму 32133,43 грн., то, як вбачається з акта, висновок обґрунтовано неправомірним формуванням податкового кредиту за квітень, липень та серпень 2009 року на загальну суму 32133,43 грн. на підставі податкових накладних, що складені постачальниками товарів (робіт, послуг) у попередні звітні (податкові) періоди.

Як установив суд, у квітні, липні і серпні 2009 року позивач сформував податковий кредит з ПДВ у загальній сумі 32133,43 грн. на підставі податкових накладних, складених постачальниками товарів (ТОВ "Елгама-Україна", Науково-виробниче підприємство "Хартрон-Плант ЛТД", ТОВ "Данфосс ТОВ", ТОВ "Транс-Карго-Сервіс") у попередні звітні податкові періоди (червні та вересні 2008 року, квітні та травні 2009 року), але наданих позивачу із запізненням.

У даному випадку судом враховано, що господарські операції, на підставі яких позивач сформував вказану суму податкового кредиту, мали реальний характер і описані в акті перевірки, а спір між сторонами виник лише у зв'язку з оцінкою правомірності формування позивачем податкового кредиту звітного періоду на підставі податкових накладних, складених постачальниками товарів (робіт, послуг) у минулих податкових періодах, але наданих позивачу у звітному періоді із запізненням.

Підпунктом 7.7.1 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, податкове зобов'язання це загальна сума податку, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, що визначена згідно з цим Законом. Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов'язання звітного періоду, визначена згідно з цим Законом (пункти 1.7, 1.8 статті 1 Закону України "Про податок на додану вартість").

Згідно з підпунктом 7.7.3 пункту 7.7 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду.

При цьому, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені законом для відповідного податкового періоду.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з цього податку, що виник за попередні податкові періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до закону), а при його відсутності - зараховується до складу податкового кредиту наступного податкового періоду.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг) та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

В силу положень підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.

Відповідно до пункту 7.1 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка товарів (робіт, послуг) податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надаються покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг). Податкова накладна є звітним податковим документом і одночасно розрахунковим документом (підпункт 7.2.3 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість").

Підпунктом 7.2.8 пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" передбачено, що платники податку зобов'язані вести окремий облік операцій з поставки та придбання товарів (послуг), які підлягають оподаткуванню цим податком. Зведені результати такого обліку відображаються у податкових деклараціях, форма і порядок заповнення яких визначаються відповідно до закону. Платник податку веде реєстр отриманих та виданих податкових накладних у документальному або електронному вигляді за його вибором, у якому зазначаються порядковий номер податкової накладної, дата її виписки (отримання), загальна сума та сума нарахованого податку, а також реєстраційний номер платника податку продавця, який надав податкову накладну такому платнику податку.

Отже, податковий кредит є правом платника податку щодо зменшення податкових зобов'язань звітного періоду, яке виникає виключно за наявності податкових накладних. Закон забороняє включення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі ціни придбання товарів (робіт, послу), якщо ці суми не підтверджені податковими накладними, та передбачає відповідальність платника податків за порушення цих вимог у вигляді фінансових санкцій. Це означає, що позивач діяв правомірно, коли не включав до податкового кредиту не підтверджені податковими накладними суми кредиту, та включив сплачені суми податку лише після отримання податкових накладних.

Позбавлення платника податків права включати сплачені ним у попередніх податкових періодах у складі ціни придбання товарів (робіт, послуг) суми ПДВ лише тому, що податкові накладні отримано із запізненням, в наступних податкових періодах, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що твердження податкового органу про неправомірне формування податкового кредиту на загальну суму 32133,43 грн. є помилковим. Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 у частині визначення податкового зобов'язання у цій сумі, є неправомірним і підлягає скасуванню.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення від 19.11.2010 № /2 підлягає визнанню протиправним і скасуванню в частині визначення податкового зобов'язання у загальній сумі 52898,93 грн., з яких: 35209,43 грн. - за основним платежем; 17689,50 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафом). Отже, позовні вимоги у цій частині є обґрунтованими і також підлягають задоволенню.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та дотриманні норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для скасування оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні спору правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, водночас, відповідачем не доведено підстав для його скасування, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, Київський апеляційний адміністративний суд

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області на постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "УКПОСТАЧ" до Генічеської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - залишити без задоволення, а постанову Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання ухвали в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяО.А. Губська

СуддяІ.О. Грибан

СуддяО.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 1 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Губська О.А.

Судді: Грибан І.О.

Беспалов О.О.