Справа № 819/566/16
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Справа № 876/6783/16

Львівський апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Пліша М.А., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Кудєрової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №17-к «Про звільнення ОСОБА_1І.»; поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації; відшкодувати заробітну плату за вимушений прогул; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №17-к «Про звільнення ОСОБА_1І.», яким на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України її звільнено з посади головного спеціаліста відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації є незаконним та підлягає скасуванню.

На думку позивача, її звільнення із займаної посади проведено з порушенням законодавства щодо проведення процедури звільнення у зв»язку із скороченням чисельності або штату працівників, оскільки роботодавець не провів попередження працівників, у тому числі і ОСОБА_1 про наступне вивільнення. Позивач вважає, що одночасно з попередженням конкретних працівників і протягом двох місяців роботодавець повинен пропонувати їм всі наявні підходящі за кваліфікацією вакансії. В порушення зазначеної норми начальником управління освіти і науки Тернопільської обласної адміністрації не було запропоновано їй вільні на той час посади заступника начальника управління або начальника відділу. Звільнення відбулось без згоди профспілки.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною постановою суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити з підстав, викладених у своїй апеляційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апелянта у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що наказу Департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №236 від 28 липня 2016 року, виданого на виконання розпоряджень голови обласної державної адміністрації від 27 липня 2015 року №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» попереджено під розпис працівників департаменту освіти і науки обласної державної адміністрації про зміни в організації праці, скорочення чисельності працівників та можливе вивільнення. А саме, ОСОБА_1 попереджена 12.08.2015 року про, що свідчить її підпис у додатку до наказу.

Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 09 грудня 2015 року №757-од. «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» п.12 визнано такими, що втратили чинність, розпорядження голови обласної державної адміністрації №454-од «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації.

Наказом Управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації №17-к від 06 квітня 2016 року ОСОБА_1, звільнено з посади головного спеціаліста відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації.

Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що управлінням освіти та науки Тернопільської обласної державної адміністрації звільнення ОСОБА_1 проведено з дотриманням трудового законодавства, а тому, підстав для скасування наказів, що стосуються звільнення позивачки, поновлення її на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу немає.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та є помилковими, виходячи з наступного.

До спірних правовідносин застосовуються положення Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до пункту 6 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв»язку із зміною істотних умов праці.

Відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти, зокрема, ліквідацію, реорганізацію або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Однак, як видно з матеріалів справи, пунктом 2 частини 3 Розпорядження голови обласної державної адміністрації від 09 грудня 2015 року №757-од. «Про упорядкування структури обласної державної адміністрації» вирішувалось питання про перейменування департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації в управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації, але аж ніяк про зміни в організації виробництва і праці.

Крім цього, згідно з частинами 1-3 статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України «Про зайнятість населення», власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом»якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Звільнення працівника згідно із пунктом 1 статті 40 КЗпП України характеризується рядом ознак, зокрема, роботодавець зобов»язаний забезпечити наступні елементи процедури звільнення: ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення; про наступне вивільнення персонально попередити працівників не пізніше ніж за 2 місяці; при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці врахувати переважне право на залишення працівника на роботі; одночасно з попередженням про звільнення у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці запропонувати працівнику іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; звільнення працівника з підстав, передбачених у пункті 1 статті 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

При цьому, неможливість переведення працівника за його згодою на іншу роботу повинна бути реальною і може бути доведеним фактом вжиття роботодавцем всіх необхідних заходів для надання працівникові іншої роботи.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв»язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Відповідно до інформації про наявність вакантних посад в управлінні освіти і науки Тернопільської ОДА, у зв»язку із затвердженням штатного розпису управління освіти і науки облдержадміністрації 5 квітня 2016 року станом на 6 квітня 2016 року були вакантними дві посади, а саме: головного спеціаліста відділу дошкільної, загальної середньої, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи (на час відпуски для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку) та заступника начальника управління освіти і науки.

Однак, позивачу не було запропоновано жодної посади із існуючих вакантних.

Таким чином, звільнення про позивача проведено із порушенням порядку такого звільнення, зокрема, позивача не було повідомлено про майбутнє звільнення, не було запропоновано вакантні посади, не враховано переважне право на залишення на посаді, а також звільнення відбулось без надання згоди на таке профспілковою організацією, через що позовні вимоги є частково підставними та обґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору помилково встановив фактичні обставини справи та надав їм не належну правову оцінку через що постанова суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Відповідно до ст. 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік.

Для визначення розміру середнього заробітку на час працевлаштування застосовується Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 року.

Згідно з п. 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно із п. 4 Порядку в інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до довідки від 10 червня 2016 року №06/2125-10 виданої відповідачем середньоденна заробітна плата позивача за період з листопада 2014 року до квітня 2016 року становила 103,37 грн.

З врахуванням положень Закону України «Про оплату праці», постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», колегія суддів вважає, що за час вимушеного прогулу позивачу належить до виплати 17 676,27 грн., оскільки в період з 7 квітня 2016 року до 29 листопада 2016 року був 171 робочий день: 171 день * 103,37 грн. = 17 676,27 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з абзацом 2 частини 5 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов»язковому з»ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв»язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з»ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні вимог позивача про стягнення моральної шкоди, оскільки не доведено наявність заподіяння такої позивачу з боку відповідача.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково, постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2016 року у справі №819/566/16 скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити частково.

Скасувати наказ управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації від 06 квітня 2016 року №17-к «Про звільнення ОСОБА_1І.».

Зобов»язати управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу спеціальної, позашкільної освіти та виховної роботи управління дошкільної, загальної середньої, спеціальної, позашкільної освіти, виховної та кадрової роботи департаменту освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації з 7 квітня 2016 року.

Стягнути з управління освіти і науки Тернопільської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 7 квітня 2016 року до 29 листопада 2016 року в розмірі 17 676 (сімнадцять тисяч шістсот сімдесят шість) гривень 27 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанову суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання постановою законної сили, а у разі складення постанови в повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України - з дня складення постанови в повному обсязі.

Головуючий суддя : Л.Я. Гудим

Судді: М.А. Пліш

ОСОБА_2

Повний текст постанови виготовлено та підписано 01.12.2016 року.