Справа № 825/1888/16
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 825/1888/16 Головуючий у 1-й інстанції: Житняк Л.О. Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Київського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Мацедонської В.Е., Петрика І.Й.,

при секретарі: Сергійчук Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Праця Стольне» на ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року у справі адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Праця Стольне» до Менської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Праця Стольне» звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Менської районної державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, зобов'язання вчинити певні дії.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за вказаним вище позовом.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та правильність застосування суддею суду першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала судді суду першої інстанції - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 200 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній адміністративній справі суддя суду першої інстанції виходив з того, що вказані позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судді суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративний позов - це звернення до адміністративного суду про захист прав, свобод та інтересів у публічно-правових відносинах.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних та юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

При цьому до юрисдикції адміністративних судів належать не усі публічно-правові спори, а лише ті, одним із учасників яких є суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 Кодексу адміністративного судочинства України компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суддею суду першої інстанції встановлено, що предметом спору у даній справі є оскарження розпорядження Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 18 жовтня 2016 року № 402, яким СТОВ «ОЛСТАС-Льон» передано в оренду невитребувані та нерозподілені земельні части (паї) загальною площею 82,0700 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стольненської сільської ради відповідно до розробленої технічної документації із землеустрою, дозвіл на розроблення якої надано іншим оскаржуваним розпорядженням Менської районної державної адміністрації Чернігівської області від 29 вересня 2016 року № 365, яке вичерпало свою дію з моменту затвердження технічної документації розпорядженням від 18 жовтня 2016 року № 402.

Колегією суддів встановлено, що позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Праця Стольне» - до виникнення спірних правовідносин використовувало вказані земельні ділянки для вирощування зернових культур.

Також колегією суддів встановлено, що Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 26 липня 2016 року в справі № 825/1160/16 було скасовано розпорядження Менської районної державної адміністрації «Про надання дозволу СТОВ «Олтас-льон» на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) на території Стольненської сільської ради» № 219 від 09 червня 2016 року щодо земельних ділянок, стосовно яких відповідачем прийнято спірне розпорядження.

Зазначене судове рішення обгрунтоване тим, що серед масиву земель наявні земельні ділянки, на які було оформлено право приватної власноісті.

При цьому, п «в» ст. 80 Земельного кодексу України установлено, що суб'єктами права власності на землю є, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14 висловив правову позицію з розгляду подібних спорів, а саме: спір щодо захисту цивільних прав, що виникають із земельних відносин, має не публічний, а приватно-правовий характер, а тому вирішення таких спорів не належить до юрисдикції адміністративних судів. Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі і обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, господарського судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність з рішенням Верховного Суду України.

При цьому, відповідно до п.п. 6, 7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Так, згідно зі ст.ст. 13, 14 Конституції України, ст.ст. 177, 181, 324 і главою 30 Цивільного кодексу України земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок.

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК, ст. 2, ст. 5 Земельного кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст.ст. 16, 21, 393 ЦК, ст. 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок судді суду першої інстанції про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації), подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Тобто, позов предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 109 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суддя суду першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову у відкритті провадження в даній справі.

Доводи апеляційної скарги спростовуються викладеним, а тому вона є такою, що задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - ухвалене судом на підставі повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суддею суду першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв'язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 160, 167, 195, 196, 200, 205, 206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Праця Стольне» - залишити без задоволення, а ухвалу судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через п?ять днів після направлення її копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: В.Е. Мацедонська

І.Й. Петрик

Повний текст виготовлено 02.12.2016 року.

Головуючий суддя Мельничук В.П.

Судді: Мацедонська В.Е.