Справа № 826/9255/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А. Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року Справа № 826/9255/15

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Державної фіскальної служби України про скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач) про скасування рішення ДФС України від 07.04.2015 р. № 3193/Р/99-99-1001-0715.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05.11.2014 р. та 06.11.2014 р. Новокаховською ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області у відношення позивача були винесені рішення про застосування штрафних санкцій на нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №№ 1647/02-2/1, 1647/02-2, 1647/02-2/2.

Зазначені рішення оскаржені позивачем в адміністративному досудовому порядку до ГУ ДФС у Херсонській області, яким за результатами розгляду даної скарги прийнято рішення від 11.12.2014 р. № 436/10/21-22-10-04-06 про відмову в її задоволення та залишення рішень податкового органу без змін.

Рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 11.12.2014 р. № 436/10/21-22-10-04-06 та вищевказані рішення Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів у Херсонській області від 05.11.2014 р. та від 06.11.2014 р. №№ 1647/02-2/1, 1647/02-2, 1647/02-2/2 оскаржені позивачем до ДФС України.

За результатами розгляду даної скарги ДФС України прийнято рішення від 19.01.2015 р. № 311/Р/99-99-10-01-07-15, яким її задоволено частково, скасовано рішення Новокаховської ОДПІ ГУ Міндоходів в Херсонській області від 05.11.2014 р. №№1647/02-2/1, 1647/02-2 та від 06.11.2014 р. № 1647/02-2/2, рішення ГУ ДФС у Херсонській області від 11.12.2014 р. № 436/10/21-22-10-04-06 в частині залишення без змін вищевказаних рішень про застосування штрафних санкцій, а в іншій частині - відмовлено.

Зазначене рішення ДФС України мотивовано тим, що Новокаховською ОДПІ було правомірно застосовано до позивача штрафні санкції та пеню за несвоєчасну сплату єдиного внеску, однак при винесенні оскаржуваних рішень невірно визначено період несвоєчасної сплати, що не спростовує правильності сум штрафних санкцій.

Крім того, рішенням ДФС України від 19.01.2015 р. № 311/Р/99-99-10-01-07-15 Новокаховську ОДПІ було зобов'язано винести та направити позивачу нові рішення у відповідності до вимог чинного законодавства та з урахуванням висновків викладених у прийнятому ДФС України рішенні.

02.02.2015 р. на підставі та на виконання вказаного рішення ДФС України Новокаховською ОДПІ було прийнято рішення про застосування штрафних санкцій на нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску №№1647/02-2-1, 1647/02-2-2.

Зазначені рішення були оскаржені позивачем до ГУ ДФС у Херсонській області.

Рішенням ГУ ДФС у Херсонській області від 03.03.2015 р. № 41/ФОП/21-22-10-04-06 позивачу було відмовлено в задоволенні зазначеної скарги.

Вказане рішення ГУ ДФС у Херсонській області та рішення Новокаховської ОДПІ від 02.02.2015 р. №№ 1647/02-2-1, 1647/02-2-2 були оскаржені позивачем до ДФС України.

07.04.2015 р. ДФС України прийнято рішення № 3193/Р/99-99-1001-0715 про відмову в задоволенні зазначеної скарги позивача та залишення оскаржуваних нею рішень нижчестоящих податкових органів без змін.

Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем дійсно обліковується не погашена пеня і штрафні санкції за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а тому, залишаючи без змін рішення територіального податкового органу про їх нарахування, а скаргу позивача без задоволення, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених законодавством.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 4 Закону № 2464-VI у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у проваджені ними підприємницької діяльності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у п.4 ч.1 ст.4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, та членів сімей таких осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

У ч. 10 ст. 9 Закону № 2464-VI визначено, що днем сплати єдиного внеску вважається: 1) у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів; 2) у разі сплати єдиного внеску готівкою - день прийняття до виконання банком або іншою установою - членом платіжної системи документа на переказ готівки разом із сумою коштів у готівковій формі; 3) у разі сплати єдиного внеску в іноземній валюті - день надходження коштів на відповідні рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Пунктом 2 частини 11 статті 25 Закону № 2464-VI передбачено, що за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

Відповідно до ч. 10, 13 ст. 25 Закону №2464-VI одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що за невиконання або неналежне платниками єдиного внеску зобов'язань з його сплати до них застосовуються штрафні санкції та на суму прострочки нараховується пеня.

Виходячи з цього, колегія суддів звертає увагу на те, що рішеннями від 02.02.2015 р. №№1647/02-2-1, 1647/02-2-2 позивача було притягнуто до відповідальності за несвоєчасне виконання нею зобов'язань зі сплати єдиного внеску на підставі та в порядку, визначеному чинним законодавством, і саме з цих підстав оскаржуваним рішенням ДФС України від 07.04.2015 р. № 3193/Р/99-99-1001-0715 зазначені рішення були залишені без змін і відмовлено в задоволенні вимог позивача щодо їх скасування.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що приймаючи рішення від 07.04.2015 р. № 3193/Р/99-99-1001-0715, відповідач діяв на підставі, у спосіб та в межах повноважень, визначених чинним законодавством, а тому воно підлягає залишенню без змін, а адміністративний позов - без задоволення.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не здійснено судового контролю, як того вимагає ст.ст. 2, 3 КАС України, та не перевірено дотримання відповідачем норм законодавства при розгляді її скарги, колегія суддів вважає не обґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи.

Посилання апелянта на приписи ч. 5 ст. 106 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV судова колегія вважає такими, що не можуть бути прийняті до уваги, оскільки дана законодавча норма регулює списання санкцій за несплату внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, а не єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

При цьому, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

З аналізу наведеної правової норми та Закону № 1058-IV, зокрема ст.1, вбачається, що зазначені цільові платежі не є тотожними та мають різний режим правового регулювання.

Доводи апелянта про те, що Пенсійний фонд до прийняття відносно неї податковим органом рішень про нарахування штрафних санкцій і пені надав їй довідку про відсутність заборгованості до бюджету, апеляційний суд вважає такими, що не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки спірні суми є штрафними санкціями та пенею, нарахованою апелянту за несвоєчасну сплату єдиного внеску, а не заборгованістю з його сплати.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції було повно та правильно встановлено обставини даної справи, дотримано вимоги матеріального та процесуального законодавства і ухвалено судове рішення у відповідності до ст. 159 КАС України.

Згідно зі ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06 грудня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.