Справа № 815/3888/16
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/3888/16

Категорія: 8.3 Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І. В.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

за участю секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - Хвостікової О.В.;

представника позивача - Кудрявцевої Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» (надалі - ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ») звернулося до суду першої інстанції з позовом до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (надалі - ДПІ у Суворовському районі м. Одеси) про скасування податкових повідомлень-рішень від 22 липня 2016 року:

- №, яким збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму основного платежу 31 739 743 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 15 869 872 грн.;

- №, яким зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість у розмірі 7 581 069 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що висновки контролюючого органу про порушення товариством податкового законодавства не відповідають правовим нормам, які регулюють спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи.

Адже, за ствердженням позивача, для підтвердження реальності здійснення господарських операцій він надав контролюючому органу первинні документи, документи підтверджуючі технологічні можливості товариства для здійснення операцій з придбання зернових культур, документи, підтверджуючи використання придбаного товару у господарській діяльності.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року адміністративний позов задоволено.

Суд визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області від 22 липня 2016 року №№ , .

В апеляційній скарзі ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ставить питання про скасування постанови суду першої інстанції у зв'язку з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт просить прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник апелянта наполягав на задоволенні апеляційної скарги.

Представник позивача заперечував проти задоволення апеляції, вважав рішення суду законним та обґрунтованим.

З'ясувавши обставини справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на наступних підставах.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що одним із основних видів господарської діяльності позивача є оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин (т.1 а.с.14).

ДПІ у Суворовському районі м. Одеси проведено позапланову виїзну перевірку ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» з питань взаємовідносин з постачальниками та покупцями за квітень-травень 2016 року, за результатами якої складено акт від 13 липня 2016 року №2125/15-54-14-01/20005502 (т.1 а.с.11-24).

Перевіркою встановлено порушення п.198.3, п.198.5, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого відбулося:

- завищення р.21 Декларації «Сума від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду» в сумі 7 581 069 грн., у т.ч. у травні 2016 року - 7 581 069 грн.;

- заниження р.18.1 Декларації «Позитивне значення різниці між сумою податкового зобов'язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду», яке сплачується до державного бюджету у загальній сумі 31 739 743 грн. у т.ч. за квітень 2016 року - 31 739 743 грн.

За результатами встановлених порушень, 22 липня 2016 року контролюючим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання по податку на додану вартість в розмірі 31 739 743 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 15 869 872 грн.;

- № , яким позивачу зменшено розмір від'ємного значення суми податку на додану вартість в розмірі 7 581 069 грн.

Вирішуючи справу по суті та задовольняючи позов, суд виходив із того, що позовні вимоги ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» є обґрунтовані, документально підтверджені, відповідають чинному законодавству.

Водночас, на думку суду першої інстанції, відповідач, який є суб'єктом владних повноважень, при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, діяв без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких, спрямоване це рішення, та без дотримання принципу верховенства права.

Беручи до уваги встановлені обставини, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, що виразилося не тільки у скасуванні рішень, прийнятих контролюючим органом, а і у визнанні їх протиправними.

Колегія суддів вважає, що зазначена правова позиція суду першої інстанції, яка викладена в судовому рішенні відповідає принципам законності і обґрунтованості.

Разом з тим, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд першої інстанції допустив порушення ч.1 ст.94 КАС України, що тягне за собою зміну судового рішення.

Зазначена правова позиція апеляційного суду заснована на наступних доводах.

Як вбачається з доводів апеляції контролюючого органу, позивачу інкримінується порушення п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України.

Так, пункт 198.3 Податкового кодексу України, зокрема встановлює, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Наполягаючи на порушення позивачем пункту 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, ДПІ у Суворовському районі м. Одеси у своєї апеляційній скарзі наводить наступне мотивування: «Якщо у подальшому такі товари/послуги фактично використовуються в операціях, які не є об'єктом оподаткування або звільняються від оподаткування відповідно до цього розділу (за винятком випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу), чи основні фонди переводяться до складу невиробничих фондів або встановлені факти недостачі (крадіжки), то з метою оподаткування такі товари / послуги, основні фонди вважаються проданими за їх звичайною ціною у податковому періоді, на який припадає таке використання або переведення, але не нижче ціни їх придбання (виготовлення, будівництва, спорудження) у тому випадку, якщо платник податку скористався правом на податковий кредит за цими товарами/послугами.

Порушення пункту 198.6 ст.198 Податкового кодексу України виразилося на думку апелянта в тому, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Підставами для звинувачення позивача у скоєнні податкових правопорушень стали висновки акта перевірки про те, що до складу податкового кредиту за період з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року було віднесено суми податку на додану вартість (далі - ПДВ) з придбання сільськогосподарської продукції щодо якої відсутня інформація щодо транспортування (до перевірки не надано товарно-транспортні накладні), відсутні сертифікати якості зернових, довіреності, відсутні документи складського обліку зернових, що у сукупності усіх чинників ставить під сумнів реальність придбання товарів.

До того ж, у податкових накладних встановлено відсутність заповнення поля «Вид цивільно-правового договору», чим порушено Наказ Міністерства фінансів України «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» від 31 грудня 2015 року №1307, що не дає право товариству відносити до складу податкового кредиту суми ПДВ, зазначені у податкових накладних.

Аналізуючи обґрунтованість даних доводів, колегія суддів бажає зазначити наступне.

Між ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» (Покупець) та ТОВ «Ферко», ТОВ «Вторметекспорт» (Продавці) були укладені договори купівлі-продажу сільськогосподарської продукції № 05-01/2016 від 05 січня 2016 року (т.1. а.с.86-87), № 1501 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с.93-94).

Відповідно до п.1.2 зазначених договорів постачальники зобов'язані поставити сільськогосподарську продукцію: ячмінь, соя, кукурудза, пшениця, ріпак, насіння соняшнику та іншу сільськогосподарську продукцію врожаю 2015-2016 року.

Кількість (вага) сільськогосподарської продукції, яку Продавець передає Покупцеві зазначається в податкових та видаткових накладних (п.2.1). Ціна Товару, що постачається, зазначається в рахунках, податкових та видаткових накладних (п.3.1). Товар передається згідно з умовами EXW - Одеський морський торгівельний порт зерновий термінал ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ».

За договором від 01 березня 2016 року № ДП0503 ТОВ «Балтикус трейд» (Продавець) зобов'язано передати (поставити) у зумовлений строк ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» (Покупцеві) продукцію сільськогосподарського виробництва (п.1.1). Кількість та найменування товару, що підлягає поставці, його часткове співвідношення (асортимент), ціна, строк поставки та інші умови визначаються специфікаціями, які є невід'ємною частиною договору (п.1.2) (т.1 а.с.97-99).

На виконання вищевказаних договорів контрагенти поставили на користь позивача продукцію сільськогосподарського призначення, що оформлено податковими накладними №№ 10, 11 від 15.04.2016 р. № 10 від 05.04.2016 р., №№ 82 від 29.04.2016 р., № 32 від 15.04.2016 р., №№ 41, 42, 43 від 15.04.2016 р. та видатковими накладними № 81 від 29.04.2016 р., № 74, 75, 62, 73, 39, 40 від 15.04.2016 р.

Суми податку на додану вартість з зазначеними контрагентами включено до складу податкового кредиту за період, якій був предметом перевірки, відображено у реєстрі отриманих податкових накладних, які відповідають даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість, даним декларації з ПДВ за відповідний період.

ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ», не погоджуючись з актом перевірки ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, надало свої заперечення, в яких зазначало, що товарно-транспортні документи не були надані перевіряючим у зв'язку з тим, що такий документ не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Зазначена позиція товариства знайшла своє відображення і в позові, однак для спростування доводів податкової інспекції щодо відсутності транспортування товару, товарно-транспортні накладні були надані позивачем до суду першої інстанції.

Суд першої інстанції вважав обґрунтованими доводи позивача, що вимога податкової інспекції на необхідність підтвердження права на формування податкового кредиту товарно-транспортними накладними є такою, що не відповідає вимогам податкового законодавства.

Колегія суддів підтримує таку позицію суду першої інстанції, оскільки вона відповідає вимогам Податкового кодексу України та Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно зі ч.1 ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати обов'язкові реквізити: назву документа; дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складається документ; зміст і обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України від 22 травня 2003 року № 852-IV «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України визначає, що для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 1 розділу I Кодексу податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов'язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Кодексу.

При цьому, датою виникнення права платника податку на формування податкового кредиту відповідно до пункту 198.2 статті 198 розділу V Кодексу вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Платник податків не має права відносити до податкового кредиту суми податку, сплачені (нараховані) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (пункт 198.6 статті 198 розділу V Кодексу).

Отже, перелічені правові норми свідчать про те, що у позивача немає обов'язку підтверджувати право на податковий кредит з ПДВ товарно-транспортними накладними.

Аналогічна позиція контролюючого органу з цього питання надана у листі Міндоходів України від 19 вересня 2013 року №11569/6/99-99-22-01-03-15/1128.

У цьому листі зазначено наступне.

Первинні документи і додатки до них, що фіксують факт виконання господарських операцій, є підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку та податкових документах і повинні зберігатися на підприємстві протягом трьох років.

Платник податку на прибуток, який придбаває послуги з перевезення вантажів автомобільним транспортом, у разі відсутності товарно-транспортної накладної не вправі враховувати вартість послуг з перевезення вантажів під час формування собівартості придбаних (виготовлених) і реалізованих товарів, робіт, послуг.

При цьому, оскільки транспортною документацією підтверджується операція з надання послуг з перевезення вантажів, а не факт придбання товару, то за наявності документів, що підтверджують фактичне отримання товару і його використання у власній господарській діяльності, відсутність товарно-транспортної накладної не може бути єдиною підставою для невизнання витрат з придбання товарно-матеріальних цінностей для визначення об'єкта оподаткування податком на прибуток.

Підставами для формування податкового кредиту з ПДВ є наявність належним чином оформленої податкової накладної, митної декларації або, як виняток, заяви зі скаргою на постачальника, бухгалтерської довідки або інших документів, передбачених пунктом 201.11 статті 201 Податкового кодексу.

Товарно-транспортна накладна не міститься в переліку документів, що визначають право на формування податкового кредиту.

Переходячи до зауважень контролюючого органу щодо відсутності у позивача сертифікатів якості зернових та документів складського обліку, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв їх до уваги, оскільки вони суперечать діючому законодавству.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо скорочення кількості документів дозвільного характеру» (набрав чинності 26.04.2014 р.) скасовано сертифікація якості зерна.

Відповідно до п.24 ст.1 Закону України «Про зерно та ринок зерна в Україні», складські документи на зерно - товаророзпорядчі документи, що видаються зерновим складом власнику зерна як підтвердження прийняття зерна на зберігання та посвідчення наявності зерна і зобов'язання зернового складу повернути його володільцеві такого документа.

Статтею 26 цього Закону встановлено, що договір складського зберігання укладається в письмовій формі, що підтверджується видачею власнику зерна складського документа.

Отже, наявність документів складського обліку, на думку колегії суддів, вимагається у випадку існування між власником зерна і зерновим складом договору зберігання.

Водночас, як встановлено судом першої інстанції і не заперечується відповідачем, позивачу на праві власності належить 74/100 частин нежитлових будівель та споруд «Універсального перевантажувального комплексу на причалах № 3 та №4» ( т.1 а.с.114-115).

До речі, про наявність у позивача в порту зернового терміналу зазначено і в акті перевірки (т.1 а.с.15).

На думку суду апеляційної інстанції, якщо позивач зберігав придбане зерно у своєму власному складському приміщенні, він не повинен був виписувати складські документи.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо удосконалення адміністрування податку на додану вартість» від 16 липня 2015 року № 643-VIII в п.201.1 ст.201 ПК України виключено підпункти «ґ» (податковий номер платника податку (продавця та покупця) та «и» (вид цивільно-правового договору).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи контролюючого органу про порушення позивачем порядку заповнення податкової накладної.

Зі змісту акту перевірки від 13 липня 2016 року № 2125/15-54-14-01/20005502 також вбачається, що за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» задекларовано податкових зобов'язань по податку на додану вартість в сумі 48 042 822 грн.

При цьому, як зазначає контролюючий орган, найбільш питому вагу у складі податкових зобов'язань позивача, займає контрагент-покупець - ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ», сума податкових зобов'язань складає - 35 500 000,00 грн.

Матеріалами справи встановлено і не оспорюється сторонами, що сільськогосподарська продукція, що була придбана від ТОВ «Ферко», ТОВ «Вторметекспорт», ТОВ «Балтикус трейд», у подальшому була продана ТОВ «ВОГ ТРЕЙДИНГ» (т.2 а.с.1-13).

Перевіркою повноти визначення податкових зобов'язань ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» за період з 01 квітня 2016 року по 31 травня 2016 року ДПІ у Суворовському районі м. Одеси не встановлено їх заниження або завищення.

Отже, слід звернути увагу на те, що заперечуючи проти реальності господарських операцій щодо придбання позивачем у вище перелічених контрагентів сільськогосподарської продукції, контролюючий орган визнає факт її реалізації та формування позивачем податкових зобов'язань.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що податковою перевіркою не виявлено використання платником нелегальних способів ухилення від оподаткування. Доказів на підтвердження домінування податкової мети (зниження податкового навантаження, одержання податкових пільг та переваг тощо) над комерційною метою, що притаманна даному виду господарської операції, податковою інспекцією не представлено.

До того ж, в акті перевірки не має зауважень щодо до діяльності контрагентів позивача в особі: ТОВ «Балтикус трейд», ТОВ «Ферко», ТОВ «Вторметекспорт».

Суд апеляційної інстанції, проаналізувавши доводи контролюючого органу, не знайшов роз'яснень того, яким чином товариство порушило вимоги пункту 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, оскільки він не здійснював операції, які не є об'єктом оподаткування.

У суді апеляційної інстанції представник ДПІ у Суворовському районі м. Одеси, зазначив, про помилковість висновку акта перевірки щодо порушення позивачем пункту 198.5 ст.198 Податкового кодексу України.

Провівши аналіз практики Європейського суду з прав людини у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» «Суомінен проти Фінляндії», «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки, що «...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.».

Беручи до уваги положення ч.2 ст.11 КАС України, суд першої інстанції правомірно вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправними рішення суб'єкта владних повноважень, оскільки, за правилами ст.162 КАС України, такі рішення підлягають скасуванню.

Суд першої інстанції стягуючи з Державного бюджету України на користь ТОВ «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» судові витрати керувався ч.1 ст.94 КАС України в старій редакції.

Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22 травня 2015 року № 484-VIII частину першу статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України викладено в такій редакції:

«Якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа».

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з ДПІ у Суворовському районі м. Одеси за рахунок її бюджетних асигнувань.

З огляду на вимоги п.1 ч.1 ст.201 КАС України, колегія суддів дійшла висновків, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив справу, але із помилковим застосуванням норм процесуального права, що є підставою для зміни судового рішення.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 201, 205, 207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» до Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області про скасування податкових повідомлень-рішень - змінити.

Абзац третій резолютивної частини постанови Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року викласти в наступній редакції:

«Стягнути з бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Суворовському районі м. Одеси Головного управління ДФС в Одеській області (код за ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОЛІМПЕКС КУПЕ ІНТЕРНЕЙШНЛ» (код за ) судові витрати в розмірі 358 000 (триста п'ятдесят вісім тисяч) грн.

В іншій частині постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту судового рішення.

Доповідач - суддя І.О.Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя І.П. Косцова