Справа № 149/1543/16-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 149/1543/16-а

Головуючий у 1-й інстанції: Олійник І.В.

Суддя-доповідач: ОСОБА_1

29 листопада 2016 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області із позовом до Хмільницького об'єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2016р. позов задоволено частково. Позовні вимоги за період з 01.06.2015р. по 22.12.2015р. залишені без розгляду.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині залишення позовної заяви без розгляду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06.10.2016р. змінити та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного зясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованої постанови.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодної з осіб, які беруть участь у справі, у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 працює головним редактором міськрайонної газети «Життєві обрії» і з 01.12.2003р. отримує пенсію в управлінні Пенсійного фонду України у Хмільницькому районі Вінницької області на підставі Законів України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів».

З 1 квітня 2015 року відповідачем припинено виплату позивачу пенсії за віком, у зв'язку зі змінами в законодавстві, зокрема прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02.03.2015 року, яким внесено зміни до ст. 47 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

З 01 травня 2016 року відповідачем поновлено виплату позивачу пенсії за віком.

Позивач вважає неправомірним припинення йому виплати пенсії, зазначає, адже він не є державним службовцем і на нього не поширюється дія Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року та Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року, а тому відповідач протиправно припиняв виплату пенсії.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції погодився із вказаними доводами позивача та врахував, що станом на 1 квітня 2015 року посада, на якій працює позивач, дійсно, давала право на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим відповідачем правомірно виплату пенсії позивачу було припинено.

Разом з тим, відповідно до пункту 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII (далі - Закон № 213) у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", Про прокуратуру", Про судоустрій і статус суддів", Про статус народного депутата України", Про Кабінет Міністрів України", Про судову експертизу", Про Національний банк України", Про службу в органах місцевого самоврядування", Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Вказаний в пункті 5 розділу ІІІ «Прикінцеві положення» Закону № 213 закон щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах до 1 червня 2015 року не прийнятий, у зв'язку з чим з вказаної дати втратили чинність, зокрема, норми Закону України «Про державну службу» щодо пенсійного забезпечення і відповідно пенсії за цим Законом не призначаються. Особам, які підпадають під дію Закону України «Про державну службу», пенсія призначається відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Таким чином, з 1 червня 2015 року посада, на якій працює позивач, не дає права на призначення пенсії в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», у зв'язку з чим передбачені ч. 1 ст. 47 ст. 54 Закону № 1058 підстави для невиплати позивачу пенсії, призначеної відповідно до цього Закону, відпали, і з 1 червня 2015 року перешкоди для виплати позивачу вказаної пенсії відсутні.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції.

Враховуючи зміст апеляційної скарги, позивач також погодився із вказаними висновками суду першої інстанції. Разом з цим, позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно залишив без розгляду його позов в частині вимог за період з 01.06.2015р. по 22.12.2015р.

Разом з тим, позивач за захистом свого права звернувся до суду 23.06.2016 року, а відповідач наполягає на застосуванні строків визначених в ст. 99 КАС України.

Відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Як обґрунтовано зазначає суд першої інстанції, пенсія є періодичним платежем та виплачується щомісячно, про позивач про порушення свого права повинен був дізнатись в травні 2015 року.

До суду із позовом позивач звернувся 23.06.2016 року, а виплату пенсії позивачу було відновлено з 01.05.2016 року, тому порушене право позивача на отримання пенсії підлягає відновленню з 23.12.2015 року та по 30.04.2016 року.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 198 та статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 06 жовтня 2016 року - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. ст. 212, 254 КАС України.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3 ОСОБА_4