Справа № 826/168/16
Суддя: Іщук І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 грудня 2016 року № 826/168/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Іщука І.О. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомПублічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря"
до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
про визнання протиправними та скасування Рішення про опис майна у податкову заставу та Податкової вимоги,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, в якому просить: визнати протиправними та скасувати Рішення про опис майна у податкову заставу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 17 грудня 2015 року №28569/10/26-54-16-02-24 та Податкову вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми "Ю" від 11 грудня 2015 року №57-10.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем безпідставно прийнято оскаржувані позивачем Податкову вимогу та Рішення про опис майна у податкову заставу, оскільки за позивачем сум податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств, з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та земельного податку з юридичних осіб станом на час їх прийняття не обліковувалось.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду належним чином повідомлений, надав до суду письмові заперечення на позов.

Згідно з частиною шостою статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, .

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем 11 грудня 2015 року прийнято Податкову вимогу форми "Ю" №57-10, копія якої наявна в матеріалах справи, якою повідомлено позивача про наявність у нього 44778,26 грн. суми податкового боргу, у тому числі: з податку на прибуток приватних підприємств - 40235,55 грн.; з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 3019,00 грн.; земельного податку з юридичних осіб - 1523,71 грн.

Рішенням Відповідача «Про опис майна у податкову заставу» від 17 грудня 2015 року №28569/10/26-54-16-02-24, копія якого також наявна в матеріалах справи, вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - позивача.

В обґрунтування своєї правової позиції, відповідач зазначив в запереченнях на адміністративний позов, що ним прийнято оскаржувані позивачем Податкову вимогу та Рішення про опис майна у податкову заставу на підставі того, що за позивачем обліковувалась сума податкового боргу з податку на прибуток приватних підприємств - 40235,55 грн., яка виникла внаслідок несплати ним самостійно визначеної суми, зазначеної у Податковій декларації з податку на прибуток підприємств за 2014 рік.

У той же час, як встановлено судом, оскаржуваною позивачем Податковою вимогою відповідача повідомлено про наявність у нього між іншим сум податкової заборгованості з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 3019,00 грн. та з земельного податку з юридичних осіб - 1523,71 грн.

Відповідно до пп. 14.1.39. п. 14.1. ст. 14 Податкового кодексу України, грошове зобов'язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов'язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв'язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно з абз. 1 п. 59.1. ст. 59 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Як зазначено в адміністративному позові та встановлено судом під час розгляду справи, між позивачем та відповідачем проведено звірення розрахунків платника за період з 01.01.2015 року по 10.12.2015 року з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та земельного податку з юридичних осіб, за результатами чого ними складено Акти від 25 грудня 2015 року №№88-07, 86-07, 90-07, 94-07, 96-07, 92-07, копії яких наявні в матеріалах справи.

Так, повно та всебічно дослідивши зазначені вище докази, судом встановлено, що за період з 01.01.2015 року по 10.12.2015 року податкова заборгованість з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та з земельного податку з юридичних осіб у позивача відсутня. Більш того, судом встановлено, що з земельного податку з юридичних осіб у позивача за зазначений період була наявна переплата у сумі 9854,35 грн.

Судом також встановлено, що зазначені вище Акти підписано посадовою особою відповідача, тобто відповідач під час звіряння розрахунків платника фактично погодився з тим, що у позивача відсутня податкова заборгованість за період з 01.01.2015 року по 10.12.2015 року з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та земельного податку з юридичних осіб.

Як докази наявності у позивача податкової заборгованості станом на 10.12.2015 року (тобто наявної на час прийняття оскаржуваних позивачем Податкової вимоги та Рішення про опис майна у податкову заставу відповідача) відповідачем надано картки облікових рахунків позивача з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) та земельного податку з юридичних осіб за період з 31.12.2015 року по 31.01.2016 рік, тобто за період, що є наступним за спірним.

Таким чином, будь-яких належних та допустимих доказів існування у позивача податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 3019,00 грн.; земельного податку з юридичних осіб - 1523,71 грн., на підставі якої відповідачем прийнято оскаржувану Податкову вимогу, ним не надано, у зв'язку з чим, її частково прийнято ним безпідставно, а отже, вона є незаконною та підлягає скасуванню в цій частині.

Щодо наявності у позивача у спірний період податкової заборгованості з податку на прибуток підприємств, судом встановлено наступне.

Як зазначено позивачем, у 2014 році ним задекларовано прибуток та сплачено суми авансових внесків, проте у 2015 році через зниження обсягу виробництва та девальвацію національної валюти ним отримано збиток та подано декларацію за І півріччя 2015 року.

Згідно з частиною першою ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у справі №826/24711/15 за позовом Публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" до Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов'язання вчинити дії, адміністративний позов Публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" задоволено частково; визнано протиправними дії Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві щодо відмови у прийнятті податкової декларації Публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" з податку на прибуток за І півріччя 2015 року разом із відповідними додатками; вважається податкову декларацію Публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" з податку на прибуток за І півріччя 2015 року такою, що прийнята Державною податковою інспекцією в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві 10 серпня 2015 року; в іншій частині адміністративного позову відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08 липня 2016 року у цій же справі у задоволенні клопотання Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві про відстрочення сплати судового збору відмовлено; апеляційна скарга Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 лютого 2016 року вважається неподаною та повернуто апелянту.

Як встановлено в Постанові Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року у зазначеній вище справі, відмова у прийнятті податкової декларації з податку на прибуток за І півріччя 2015 року мотивована пунктом 9 підрозділу 4 "Особливості справляння податку на прибуток підприємств" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пункту 9 підрозділу 4 "Особливості справляння податку на прибуток підприємств" розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України передбачено, що у січні - грудні 2015 року та січні - травні 2016 року платники зобов'язані сплачувати щомісячні авансові внески з податку на прибуток підприємств відповідно до пункту 57.1 статті 57 цього Кодексу у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року. При цьому сума щомісячних авансових внесків за березень - травень 2016 року обчислюється у розмірі не менше 1/12 нарахованої суми податку на прибуток підприємств за 2014 звітний (податковий) рік.

У свою чергу згідно з абзацом третім пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України (у редакції, що діяла до 01 січня 2015 року) платники податку на прибуток (крім новостворених, виробників сільськогосподарської продукції, неприбуткових установ (організацій) та платників податків, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний податковий період не перевищують 10 мільйонів гривень) щомісяця сплачують авансовий внесок з податку на прибуток у порядку і в строки, які встановлені для місячного податкового періоду, у розмірі не менше 1/12 нарахованої до сплати суми податку за попередній звітний (податковий) рік без подання податкової декларації.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України платники податку, у яких доходи, що враховуються при визначенні об'єкта оподаткування, за останній річний звітний (податковий) період не перевищують 10 мільйонів гривень, та неприбуткові установи (організації) сплачують податок на прибуток на підставі податкової декларації, яку подають до контролюючих органів за звітний (податковий) рік і не сплачують авансових внесків.

Згідно з абзацом восьмим пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України у разі якщо платник податку, який сплачує авансовий внесок, за підсумками першого кварталу звітного (податкового) року не отримав прибуток або отримав збиток, він має право подати податкову декларацію та фінансову звітність за перший квартал. Такий платник податку авансових внесків у другому - четвертому кварталах звітного (податкового) року не здійснює, а податкові зобов'язання визначає на підставі податкової декларації за підсумками першого півріччя, трьох кварталів та за рік, яка подається до контролюючого органу в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Абзац дев'ятий пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачає, що платник податку, який за підсумками минулого звітного (податкового) року не отримав прибутку або отримав збиток, податкові зобов'язання не нараховував і не мав базового показника для визначення авансових внесків у наступному році, а за підсумками першого кварталу отримує прибуток, має подати податкову декларацію за перше півріччя, три квартали звітного (податкового) року та за звітний (податковий) рік для нарахування та сплати податкових зобов'язань.

Таким чином, норми пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України регулюють порядок сплати авансових внесків.

Водночас пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України не встановлено заборони платникам податку на прибуток подавати податкову декларації за перше півріччя 2015 року, а тому податкова декларація ПАТ "КПФ "Зоря" з податку на прибуток за І півріччя 2015 року вважається такою, що відповідає нормам та змісту податку на прибуток.

Крім того, зазначеним судовим рішенням встановлено, що податкова декларація ПАТ "КПФ "Зоря" з податку на прибуток за І півріччя 2015 року вважається прийнятою відповідачем 10 серпня 2015 року.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази сплати позивачем 40235,55 грн. суми податку на прибуток підприємств за зазначеною вище декларацією.

Як зазначено в Запереченнях відповідача, станом на час розгляду справи заборгованість позивача з податку на прибуток ним не сплачена та становить 40235,55 грн.

Судом встановлено, що зазначене вище підтверджується карткою облікового рахунку позивача з податку на прибуток приватних підприємств, яка наявна в матеріалах справи.

Відповідно до пп. 89.1.2. п. 89.1. ст. 89 Податкового кодексу України, право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

Згідно з п. 89.3. ст. 89 Податкового кодексу України, зокрема опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред'являється платнику податків, що має податковий борг.

Таким чином, у зв'язку з тим, що за позивачем обліковувався податковий борг з податку на прибуток приватних підприємств на суму 40235,55 грн., суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваних позивачем Податкової вимоги відповідача в цій частині та Рішення про опис майна у податкову заставу.

Крім того, в матеріалах справи також наявна Довідка про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів, виданої позивачу відповідачем 07 квітня 2016 року за №5068/10/26-54-17-01-24, в якій зазначено, що станом на 07 квітня 2016 року позивач не має заборгованості зі сплати податків, зборів, платежів.

Проте, суд дійшов висновку, що зазначена Довідка у даній справі не може бути належним та допустимим доказом у розумінні вимог ст. 70 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки її видано станом на 07 квітня 2016 року, тобто після спливу спірного періоду.

Відповідно до частини першої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням викладеного вище, суд дійшов висновку наявність підстав для задоволення адміністративного позову частково.

Розподіл судових витрат підлягає здійсненню у відповідності до статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись ст.ст. 11, 69-72, 94, 160-163, 167, 254 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати Податкову вимогу Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві форми "Ю" від 11 грудня 2015 року №57-10 в частині податкового боргу з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 3019,00 грн. та земельного податку з юридичних осіб на суму 1523,71 грн.

3. В іншій частині адміністративного позову відмовити.

Присудити за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції в Оболонському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (код за ) на користь Публічного акціонерного товариства "Київська поліграфічна фабрика "Зоря" (код за ) 1218 (одна тисяча двісті вісімнадцять) грн. 00 коп. суми судового збору, сплаченого Платіжним дорученням від 28 грудня 2015 року №5243.

Постанова відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання особою, яка оскаржує постанову, за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Іщук