Справа № 826/26005/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11 листопада 2016 року 14 год. 10 хв. № 826/26005/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича (далі - відповідач-1, уповноважена особа Фонду) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2, Фонд), третя особа: публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - третя особа, ПАТ "Дельта Банк") про:

- визнання протиправними дій відповідача-1 щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- визнання протиправною бездіяльність відповідача-1 щодо не включення позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок відповідача-2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- зобов'язання відповідача-1 включити позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Переліку вкладників, які мають на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок відповідача-2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- зобов'язання відповідача-1 подати додаткову інформацію відповідачу-2 щодо включення позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк", як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок відповідача-2, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- зобов'язання відповідача-2 включити позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок відповідача-2, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідача-1 порушено права та законні інтереси позивача як вкладника банку, що ліквідується.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/26005/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

У подальшому, у відповідному судовому засіданні представником позивача подано письмову заяву про уточнення позовних вимог, а саме про:

- визнання протиправними дій відповідача-1 щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №03-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- визнання протиправним та скасування наказу відповідача-1 від 16 вересня 2015 року №813 в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року, укладеного між позивачем і ПАТ "Дельта Банк";

- зобов'язання відповідача-1 включити позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Переліку вкладників, які мають на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок відповідача-2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- зобов'язання відповідача-1 подати додаткову інформацію до відповідача-2 щодо включення позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників ПАТ "Дельта Банк", як вкладника, який має право на відшкодування коштів за рахунок відповідача-2, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року;

- зобов'язання відповідача-2 включити позивача (місце проживання: АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок відповідача-2, що підлягають відшкодуванню за договором банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року.

Вказану заяву про уточнення позовних вимог у справі судом, відповідно до ст. 137 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), прийнято та долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Під час переходу до розгляду справи по суті представник позивача підтримав позов та просив задовольнити його повністю з підстав, зазначених у ньому та наданих на його обґрунтування доказах, а представник відповідача-1 не визнала позов та просила відмовити у його задоволенні повністю з підстав, зазначених у письмових запереченнях проти позову, наданих суду разом із доказами на їх обґрунтування.

Представники відповідача-2 та третьої особи у відповідне судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи відповідач-2 та третя особа повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за відсутності їх представників до суду не надійшли.

Натомість, до суду через канцелярію від відповідача-2 надійшли письмові заперечення проти позову, які судом долучено до матеріалів справи для врахування при прийнятті у справі судового рішення по суті.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд

ВСТАНОВИВ:

Між ПАТ "Дельта Банк", як банком, та позивачем, як вкладником, 13 лютого 2015 року укладено договір №003-03524-130215 банківського вкладу (депозиту) "Найкращий" у доларах США зі сплатою процентів щомісяця, з права поповнення (далі - договір №003-03524-130215), за умовами якого банк приймає від вкладника грошову суму в розмірі 12000,00 доларів США (далі - вклад) та відкриває вкладний (депозитний) рахунок вкладнику №2083 (далі - рахунок), вклад залучається на строк із моменту зарахування вкладу на рахунок та по 12 серпня 2015 року включно.

Згідно п.п. 1.8, 1.10 ст. 1 договору №003-03524-130215, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в банку, або готівкою через касу банку в день укладання сторонами цього договору. У разі, якщо, в день укладання сторонами цього договору, вкладник не здійснить перерахування коштів, що становлять суму вкладу на рахунок, цей договір вважається таким, що не був укладений.

У разі закінчення строку залучення вкладу, зазначеного у п. 1.3 даного договору, або в разі дострокового припинення дії цього договору вклад виплачується шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватись із використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Факт внесення коштів у сумі 12000,00 грн. на вкладний рахунок позивача не заперечується сторонами та засвідчується копією платіжного доручення в іноземній валюті для фізичної особи, яка не здійснює підприємницької діяльності, №45851412 від 13 лютого 2015 року.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 березня 2015 року №51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк".

Уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирова В.В.

03 липня 2015 року на офіційному сайті Фонду (www.fg.gov.ua) опубліковано оголошення про те, що з 06 липня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" здійснює виплати коштів вкладникам за договорами, строк дії яких закінчився до 25 березня 2015 року включно, а також продовжуються виплати коштів вкладникам за договорами банківського вкладу, строк дії яких закінчився раніше, та за договорами банківського рахунку (поточні та карткові рахунки). Виплати коштів мають здійснюватися через установи банків-агентів.

У вересні 2015 року Фонд повідомив вкладників ПАТ "Дельта Банк", що у зв'язку з закінченням 02 жовтня 2015 року терміну дії тимчасової адміністрації у ПАТ "Дельта Банк" та з огляду на необхідність завершення Фондом повного технологічного циклу формування переліку вкладників, які мають право на отримання коштів в рамках гарантованої суми відшкодування, 15 вересня 2015 року будуть призупинені виплати коштів вкладникам ПАТ "Дельта Банк" через відділення банків-агентів.

Постановою правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ "Дельта Банк".

На виконання даної постанови Національного банку України від 02 жовтня 2015 року №664 виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 02 жовтня 2015 року №181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку". Даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ "Дельта Банк" та призначено уповноважену особу Фонду з делегуванням їй всіх повноважень ліквідатора ПАТ "Дельта Банк", визначених ст.ст. 37, 38, 51, ч. 1 та 2 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI), Кадирова В.В. на два роки з 05 жовтня 2015 року по 04 жовтня 2017 року включно.

Як зазначила позивач у позові, 12 та 19 червня 2015 року вона зверталася із письмовими заявами до відповідача-1, в яких просила повернути належні їй кошти та надати інформацію про причини невиплати відшкодування грошових коштів за договором банківського вкладу.

У відповідь на вказані звернення представник ПАТ "Дельта Банк" у листах від 16 червня 2015 року №05-3003596 та від 22 червня 2015 року №05-3015391 повідомив ОСОБА_1, що за рахунками, відкритими на її ім'я в ПАТ "Дельта Банк", операції щодо виплат тимчасово обмежені на час тимчасової адміністрації.

У подальшому, позивач отримала лист представника ПАТ "Дельта Банк" від 23 вересня 2015 року №8821/3468 "Повідомлення про нікчемність правочину", яким ОСОБА_1 повідомлено про нікчемність договору №003-03524-130215 згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

Також зі змісту отриманих в ПАТ "Дельта Банк" виписок по особовому рахунку НОМЕР_2 відділення ПАТ "Дельта Банк" за період з 13 лютого по 06 листопада 2015 року, ОСОБА_1 стало відомо про перерахування коштів у розмірі 11999,86 доларів США з її аналітичного рахунку на рахунок ОСОБА_3 внаслідок застосування наслідків нікчемності договору №003-03524-130215 на підставі наказу №813 від 16 вересня 2015 року.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону №4452-VI.

Закон №4452-VI є спеціальним, нормами якого, як уже зазначено вище, регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення справи №826/26005/15 саме у порядку адміністративного судочинства.

Згідно з положеннями ст. 2 Закону №4452-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), вклад - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Вкладником є фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до ч. 1. ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 44 Закону №4452-VI, Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Фонд розпочинає процедуру ліквідації банку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, крім випадку, коли ліквідація здійснюється за ініціативою власників банку.

Згідно із нормами ч.ч. 1, 2 і 5 ст. 45 Закону №4452-VI, Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет.

Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті "Урядовий кур'єр" або "Голос України" не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються. У разі призначення уповноваженої особи Фонду, якій делеговано Фондом повноваження щодо складення реєстру акцептованих вимог кредиторів, кредитори заявляють про свої вимоги до банку такій уповноваженій особі Фонду.

Порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затверджений Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 09 серпня 2012 №14 "Про затвердження Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами" (далі - Положення №14), що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860.

У взаємозв'язку з наведеним, слід зазначити, що порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений нормами ст. 27 Закону №4452-VI.

Так, згідно із ч.ч. 1-6 ст. 26 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, з визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Протягом трьох робочих днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом одного робочого дня з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує також переліки вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 11 частини четвертої статті 26 цього Закону.

В силу приписів норм ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону №4452-VI, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника).

Згідно з п.п. 3, 4 розд. ІІІ Положення №14 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Пунктом 2 розділу IV Положення №14 передбачено, що Фонд складає на підставі Переліку загальний Реєстр вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, за формою, наведеною у додатку 11 до цього Положення (далі - Загальний Реєстр).

Пунктом 4 розділу IV Положення №14 передбачено, що виконавча дирекція Фонду приймає рішення про відшкодування коштів за вкладами та затверджує Загальний Реєстр протягом шести днів з дня отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Аналіз вказаних судом вище положень законодавства дає підстави дійти до наступних висновків.

Виплата вкладів здійснюється Фондом з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування.

Така виплата здійснюється через банки-агенти на підставі відомостей Загального Реєстру (Реєстрі переказів).

В свою чергу відомості Загального реєстру формуються на підставі Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який формується та подається до Фонду Уповноваженою особою Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

З контексту даних норм права в сукупності вбачається, що Перелік, який складається уповноваженою особою, та Загальний реєстр вкладників, який затверджується Фондом, є різними за суттю, змістом та призначенням документами. Перелік складається уповноваженою особою Фонду, а Загальний реєстр вкладників формується та затверджується Фондом на підставі Переліку. Перелік, який складається уповноваженою особою, по суті має характер попереднього документу, який надалі у формі Загального реєстру затверджується Фондом.

Крім того, у відповідності до п. 6 розд. ІІІ Положення №14, протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Крім того, під час розгляду даної справи судом враховується наступне. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 38 Закону №4452-VI, Фонд зобов'язаний забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Порядок виявлення нікчемних договорів, а також дій Фонду у разі їх виявлення визначаються нормативно-правовими актами Фонду.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 38 Закону №4452-VI, Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Вказана позиція щодо нікчемності правочину повністю узгоджуються з вимогами Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Так, згідно із ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 215, ч.ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Таким чином, з контексту наведених норм права вбачається законодавчо визначене право Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та/або Уповноваженої особи Фонду (в межах делегованих повноважень) на визнання правочинів неплатоспроможного банку такими, що порушують публічний порядок, у випадках, визначених у ст. 38 Закону №4452-VI (дані висновки відповідають позиції Вищого адміністративного суду України, що викладена в його постанові від 21 січня 2016 року №К/800/26658/15).

Положеннями ч. 1 ст. 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Судом встановлено, що уповноваженою особою Фонду Кадировим В.В. на виконання обов'язків, передбачених ч. 8 ст. 38 Закону №4452-VI, згідно наказу від 29 травня 2015 року №408 створена комісія з перевірки договорів (правочинів) за вкладними операціями Банку, на предмет виявлення договорів (правочинів), що є нікчемними з підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

За результатами такої перевірки Комісією виявлено наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що укладені між ПАТ "Дельта Банк" і фізичними особами-клієнтами Банку після 16 січня 2015 року включно (тобто, з наступного дня після дня доведення керівництва Банку до відома своїх працівників змісту наказу Банку від 03 листопада 2014 року №2650 "Щодо стабілізації діяльності банку", розробленого на підставі постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії проблемних").

Зокрема, у протоколі цієї Комісії від 15 вересня 2015 року (витяг з якого наявний у матеріалах справи) зазначено наступне: в період дії постанови Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ певними фізичними особами вчинялися дії щодо перерахування коштів зі своїх поточних рахунків на рахунки третіх осіб (інших фізичних осіб). При цьому, такі клієнти-ініціатори перерахування коштів, з огляду на наявність на власних рахунках залишків коштів у сумах, що перевищували встановлений Законом розмір (200 тис. грн.) для відшкодування за рахунок Фонду, були кредиторами ПАТ "Дельта Банк" за відповідними договорами банківських вкладів та/або договорів банківських рахунків. За таких умов, укладання між ПАТ "Дельта Банк" та фізичними особами після 16 січня 2015 року договорів банківського вкладу, за якими здійснювалося зарахування коштів на вкладні рахунки від фізичних осіб, які є кредиторами Банку, та які не могли розраховувати на відшкодування коштів за рахунок Фонду з огляду на перевищення залишків на рахунках граничній сумі відшкодування, мало наслідком надання ПАТ "Дельта Банк" кредиторам-фізичним особам переваги перед іншими кредиторами. Така перевага полягала у можливості отримати відшкодування саме за рахунок Фонду через третіх осіб.

Крім того, такий порядок поповнення депозитного рахунку позивача (а саме - шляхом перерахування коштів з поточного рахунку іншої фізичної особи) суперечить вимогам п. 5.11 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради директорів АТ "Дельта Банк" протоколом №14 від 20 березня 2013 року.

На підставі вищевикладеного Комісія дійшла висновку, що договори банківського вкладу перелік яких наведено в Додатку №1 до цього Протоколу (в тому числі договір №003-03524-130215) є нікчемними з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI.

З урахуванням описаних вище висновків Комісії (оформлених у вигляді протоколу від 15 вересня 2015 року) уповноважена особа Фонду на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ "Дельта Банк" Кадиров В.В. своїм наказом від 16 вересня 2015 року №813 "Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями" застосував до договорів банківського вкладу (депозиту) за переліком, наведеним в Додатку №1 до протоколу Комісії від 15 вересня 2015 року, наслідки нікчемності.

Відповідно до цього наказу відповідача-1 від 16 вересня 2015 року до договору банківського вкладу (депозиту) №003-03524-130215 від 13 лютого 2015 року застосовані наслідки нікчемності шляхом проведення операції з повернення коштів в сумі 11999,86 доларів США з аналітичного рахунку ОСОБА_1 НОМЕР_2 на рахунок ОСОБА_3 НОМЕР_3 та обмеження виплат коштів за час ліквідації на цьому рахунку позивача.

Листом Печерського районного управління ГУМВС України від 22 жовтня 2015 року №54/13397 зафіксований факт звернення відповідача-1 до правоохоронного органу стосовно неправомірних дій колишніх посадових осіб ПАТ "Дельта Банк".

Перевіряючи наявність підстав, з яких договір №003-03524-130215 визнано нікчемним, у розрізі ст. 38 Закону №4452-VI, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до наявних в матеріалах справи витягів з додатків до наказу від 16 вересня 2015 року №813 (додаток №1 - реєстр договорів, додаток №2 - реєстр операцій, додаток №3 - перелік клієнтів-фізичних осіб) та копії платіжного доручення №45851412 від 13 лютого 2015 року суд встановив, що на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_1 іншою фізичною особою (ОСОБА_3.) шляхом банківського переказу з поточного рахунку в ПАТ "Дельта Банк" внесено кошти в сумі 12000,00 доларів США.

Згідно письмових пояснень представника позивача, наявних у матеріалах справи, сума коштів у розмірі 12000,00 доларів США перерахована на депозитний рахунок ОСОБА_1 з поточного рахунку, відкритого в ПАТ "Дельта Банк" на ім'я ОСОБА_3 (її батька), згідно умов договору позики від 13 лютого 2015 року. Даний договір укладений між позивачем (як позивальником) та ОСОБА_3 (як позикодавцем), та передбачав надання ОСОБА_1 у позику грошової суми у розмірі 12000,00 доларів США у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний позичальником, в ПАТ "Дельта Банк". Сума позики надавалася на строк до 12 лютого 2016 року.

В силу норм ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 цього ж Кодексу передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Дослідивши зміст договору позики від 13 лютого 2015 року та платіжного доручення №45851412 від 13 лютого 2015 року суд встановив відсутність у тексті договору посилань на конкретний вид чи номер рахунку позичальника у банку, на який мала бути перерахована безготівкова сума позика, та відсутність в тексті рядку « 70: призначення платежу» платіжного доручення посилань на мету переказу коштів.

Таким чином, зі змісту платіжного доручення №45851412 від 13 лютого 2015 року не вбачається перерахування коштів від третьої особи на вкладний рахунок позивача у зв'язку з наданням позики згідно договору від 13 лютого 2015 року.

Дії щодо перерахування ОСОБА_3 коштів на вкладний рахунок ОСОБА_1 та зарахування таких коштів як поповнення вкладного рахунку, на думку суду, суперечать положення договору банківського вкладу та закону у зв'язку з наступним.

Статтею 1062 ЦК України встановлено, що на рахунок за банківським вкладом зараховуються грошові кошти, які надійшли до банку на ім'я вкладника від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. При цьому, вважається, що вкладник погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про рахунок за вкладом. Кошти, помилково зараховані на рахунок вкладника, підлягають поверненню відповідно до статті 388 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 10.12, 10.19 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року №492, що зареєстрована в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493 (далі - Інструкція №492), кошти на вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть бути внесені вкладником готівкою, перераховані з іншого власного вкладного (депозитного) або поточного рахунку. Після закінчення строку або настання інших обставин, визначених законодавством України чи договором банківського вкладу, кошти з вкладного (депозитного) рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. На вкладний (депозитний) рахунок фізичної особи можуть зараховуватися кошти, які надійшли на ім'я власника рахунку від іншої особи, якщо договором банківського вкладу не передбачено інше. У цьому разі вважається, що власник рахунку погодився на одержання грошових коштів від іншої особи, надавши їй необхідні дані про свій вкладний (депозитний) рахунок.

На вкладний (депозитний) рахунок в іноземній валюті фізичної особи - резидента зараховуються: готівкова валюта внесена/переказана власником рахунку; валюта, перерахована з власного поточного або власного вкладного (депозитного) рахунку в іноземній валюті; валюта від здійснення уповноваженим банком за дорученням власника рахунку операцій з обміну валюти відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань торгівлі іноземною валютою та умов договору банківського вкладу; кошти, перераховані з поточного рахунку іншої фізичної особи, якщо це передбачено договором банківського вкладу; нараховані проценти (дохід в іншій формі) за вкладом (депозитом), якщо це передбачено договором.

Умовами договору №003-03524-130215 чітко визначено спосіб поповнення вкладного рахунку вкладника (ОСОБА_1), а саме виключно з власного поточного або вкладного рахунку, відкритого в банку, або шляхом надання готівки через касу банку, що позивачем дотримано не було.

Також п. 5.11 розд. 5, п. 2.7 розд. 2 Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ "Дельта Банк" (копія яких наявна у матеріалах справи) передбачено, що зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для вкладника від третьої особи не допускається (крім зарахування грошових сум від законного представника за вкладами на ім'я особи, законним представником якої він є, та крім інших випадків, передбачених нормами діючого законодавства України та/або продуктами банку).

У разі виникнення розбіжностей між положеннями цих правил та умовами договору, положення цих правил мають пріоритетну силу та застосовуються сторонами до взаємовідносин, що виникають/діють відповідно до договору, якщо в конкретному договору за продуктом банку сторони прямо не передбачили інше.

Факт ознайомлення з цими Правилами та отримання їх примірника під час укладання договору №003-03524-130215 позивачем не заперечується та засвідчується безпосередньо п. 2.3 ст. 2 договору №003-03524-130215.

Документальні докази внесення змін та/або доповнень до п. 1.8 ст. 1 договору №003-03524-130215 в порядку, визначеному п. 2.8 ст. 2 цього договору (тобто, у вигляді додатку та/або додаткової угоди), або надання ОСОБА_3 доручення на поповнення вкладного рахунку ОСОБА_1 від імені останньої позивач до суду не подала та відомості про існування таких документів суду не повідомила.

Крім того, суд враховує те, що спірний правочин був вчинений (укладений) під час дії заборони укладати депозитні договори з фізичними особами з підстав віднесення ПАТ "Дельта Банк" до проблемних постановою правління Національного банку України від 30 жовтня 2014 року №692/БТ, що накладала певні обмеження на здійснення операцій ПАТ "Дельта Банк" (а саме заборону на проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом) та була обов'язковою до виконання Банком.

Враховуючи вищевикладене та з урахуванням наявних у справі матеріалів, суд дійшов висновку про обґрунтованість доводів відповідачів 1, 2 щодо відсутності підстав для включення позивача до переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів Фондом в межах гарантованої суми, оскільки відповідач-1 виявив нікчемність правочину щодо переказу коштів, що свідчить про відсутність права у вкладника за договором №003-03524-130215 на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за рахунок Фонду.

Виходячи з наведеного суд вважає, що відповідач-1 правомірно не включив позивача до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Дельта Банк" за рахунок коштів Фонду. Як наслідок позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача-1, визнання протиправним та скасування наказу від 16 вересня 2015 року №813 в частині, що стосується позивача, задоволенню не підлягають.

Як наслідок позовні вимоги про зобов'язання відповідача-1 подати додаткову інформацію про позивача до Фонду для включення позивача до Загального реєстру вкладників, а також позовні вимоги до відповідача-2 є похідними від позовних вимог про визнання протиправними дій та рішення відповідача-1 та зобов'язання включити ОСОБА_1 до Переліку вкладників ПАТ "Дельта Банк", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, які, як зазначено вище по тексту судового рішення, задоволенню не підлягають, а тому, як наслідок, суд також відмовляє в їх задоволенні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб третя особа: публічне акціонерне товариство "Дельта Банк", про визнання протиправними дій, визнання протиправним та скасування рішення в частині, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони - суб'єкта владних повноважень, суд присуджує з іншої сторони всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати, пов'язані із залученням свідків та проведенням судових експертиз. У зв'язку з ухваленням судового рішення на користь суб'єкта владних повноважень та відсутністю з його сторони судових витрат, пов'язаних із залученням свідків та проведенням судових експертиз, судові витрати стягненню з позивача не підлягають.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1.

Копії постанови направити (вручити) сторонам та третій особі (їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин