Справа № 826/8798/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 грудня 2016 року м. Київ№ 826/8798/16
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження питання стосовно доцільності закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1
до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марченко Олександра Анатолійовича третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс»
про визнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:

В письмовому провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа № 826/8798/16 за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Марченко Олександра Анатолійовича за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20668994 від 14.04.2015 року державного реєстратора прав на нерухоме майно Марченко Олександра Анатолійовича щодо реєстрації права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Під час розгляду справи в порядку письмового провадження суд прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи 28.08.2006 року між позивачем (позичальником) та Закритим акціонерним товариством «ТАС - ІНВЕСТБАНК» (Банк) укладено кредитний договір № 660-Ф.

За умовами договору Банк відкрив позичальнику кредитну лінію у розмірі 75 000,00 доларів США на умовах договору, строком дії з 28.08.2006 по 27.08.2009 включно, з процентною ставкою за користування коштами кредиту у сумі 15,0 відсотків річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 та Закрите акціонерне товариство «ТАС - ІНВЕСТБАНК» уклали Іпотечний договір № 660-Ф/ІП-1 від 28.08.2006 року відповідно до якого Іпотекодавець передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру № 158 загальною площею 68,10 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, будинок 13.

В подальшому, позивач зазначає, що через веб-сайт Міністерства юстиції України ним була отримана інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 38130239 згідно якої власником вищевказаної квартири є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс».

Позивач вважає незаконною процедуру переходу права власності до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на квартиру № 158 загальною площею 68,10 кв. м., що знаходиться за адресою: м. Київ, проспект Оболонський, будинок 13.

Згідно правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16 розгляд справ щодо оскарження реєстраційних дій відповідача вчинених у зв'язку із невиконанням умов цивільно-правових договорів: кредитного та іпотеки, належності порядку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеними договорами та в подальшому і набуття особою права власності на нерухоме майно належить здійснювати за правилами цивільного судочинства.

Також, у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до частини 2 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А тому, враховуючи, що предмет даної справи є тотожний предмету оскарження зазначених вище постанов Верховного Суду України суд вважає наявними підстави для закриття провадження у справі.

Отже, даний позов повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165, 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/8798/16.

2. Попередити позивача, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда