Справа № 804/7037/15
Суддя: Ляшко Олег Борисович
Дата ухвалення: 2016-09-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2016 р. Справа № 804/7037/15
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя суддя суддя ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі, -
В провадженні Дніпропетровського окружного адміністративного суду знаходиться адміністративний позов ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:
- визнати дії Держави України в особі Міністерства фінансів України, Державної судової адміністрації України, які виразилися у недофінансуванні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області в частині потреб на заробітну плату суддів та невірному нарахуванню заробітної плати судді Жовтоводського міського суду Поді О.М. - неправомірними;
- стягнути з Державної судової адміністрації на користь ОСОБА_4 - 211538 грн. 50 коп.;
- зобовязати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити нарахування заробітної плати ОСОБА_4 виходячи з посадового окладу - 5 000 грн. 00 коп. та проводити підвищення посадових окладів у разі збільшення встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати;
- зобовязати Державну судову адміністрацію в особі ТУ ДСА України в Дніпропетровській області з 01.04.2009 року проводити позивачу нарахування надбавки за вислугу років у відповідності з його стажем роботи виходячи з загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, тобто у відповідності до ч. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів»;
- зобовязати Міністерство Фінансів України закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік;
- зобовязати Державне казначейство України провести видатки з Державного бюджету України на користь Держаної судової адміністрації за програмою «Виконання рішень судів на користь суддів» для виконання судового рішення.
Позовні вимоги мотивовано наступним.
Заробітна плата судді складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших виплат. Таким чином, премії та інші виплати є складовою частиною заробітної плати судді.
Відповідно до Указів Президента України №584/95 від 10.07.1995 р. «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», №856 від 19.09.1996 р. «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», №220/2002 від 05.03.2002 р. «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у звязку із додатковим навантаженням», №642/2004 р. від 11.06.2004 р. «Про внесення змін до деяких Указів Президента України», №46/2006 від 21.01.2006 р., позивачам не було виплачено жодної надбавки, які передбачалися вищевказаними Указами, а саме до 01.01.2006 року, окрім надбавки, передбаченої Указом Президента України №856/96 від 10.07.1996 р., яка виплачувалась, але не в повному обсязі.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №39 від 21.01.1993р. «Про умови оплати працівників суду» та постанови Кабінету Міністрів України №2288 від 13.12.1999 р. «Про впорядкування умов праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», на думку позивача, фонд преміювання повинен був утворюватися у кратному співвідношенні до місячного фонду заробітної плати, яка включає у себе не тільки посадовий оклад судді, але й інші надбавки, та з огляду на те, що за період часу з 01.07.1995 р. по 01.01.2006 року позивач недоотримав належну йому заробітну плату, преміювання судді також проводилося відповідачами не в повному розмірі.
Позивач вважає, що Міністерство фінансів України та Державне казначейство України, починаючи з 01.07.1995 року не фінансували належним чином Міністерство юстиції України та його управління на місцях, зокрема, в Дніпропетровській області, а потім Державну судову адміністрацію України та її управління на місцях.
Відповідно до п. 4 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки 10 відсотків; понад 5 років - 15; понад 10 років 20; понад 15 років 25; понад 20 років 30; понад 25 років40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Пунктом 61 розділу ІІ «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» змінено слова «загальної суми щомісячного заробітку» словами «посадового окладу». У звязку із прийняттям таких змін з 01.01.2008 року ТУ ДСА України в Дніпропетровській області стало проводити нарахування вислуги років позивачу виходячи з його посадового окладу, без урахування надбавок, що призвело до зменшення розміру заробітної плати.
Пунктом 2 рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року по справі № 10-рп вищевказані зміни до Закону України «Про статус суддів» визнані такими, що не відповідають Конституції України (неконституційними).
Крім того, відповідно до абзацу 4 ст. 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 року за № 584/95 судді звільнені від сплати прибуткового податку. У зв'язку з набранням чинності з 01.01.2004 року Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб», який передбачає лише соціальні пільги по сплаті вказаного податку, протягом періоду часу з 01 січня 2004 року по 01 квітня 2009 року з нарахованої суддям заробітної плати було утримано податок з доходів фізичних осіб. Позивач вважає, що вказаний податок за зазначений період повинен бути стягнутий з Державного бюджету України на його користь.
Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України «Про статус суддів» розміри посадових окладів суддів встановлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу ОСОБА_5 Верховного Суду України і не можуть бути меншими від 50 відсотків його окладу. Постановою Кабінету Міністрів України № 514 від 30 червня 2005 року встановлений посадовий оклад ОСОБА_5 Верховного Суду України в розмірі 15 розмірів мінімальної заробітної плати. Зазначена постанова набрала чинності з 01 червня 2005 року, отже із вказаної дати посадові оклади суддів не могли бути меншими від 50 відсотків окладу ОСОБА_5 Верховного Суду України. 30 червня 2005 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №514 «Про оплату праці ОСОБА_5, першого заступника ОСОБА_5 та заступника Голови Верховного суду України», якій була надана зворотна дія в частині і згідно якої зазначеним в постанові особам були підвищені посадові оклади та встановлені відповідні системи оплати їх праці. Що ж стосується суддів загальних судів, то лише 03 вересня 2005 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №865 «Про оплату праці суддів», якою підвищив їм посадові оклади пропорційно до окладів ОСОБА_5 та заступників ОСОБА_5 Верховного Суду України, ввівши її в дію (п. 5 Постанови) лише з 01.01.2006 року. Постановою Вищого адміністративного Суду України від 16.05.2007 року за позовом ОСОБА_6 до Держави Україна було визнано п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року № 865 «Про оплату праці суддів» незаконним та допущено поворот виконання цієї постанови, з визнанням того, що вона підлягає застосував одночасно з постановами КМУ України від 30.06.2005 року №513 та №514 з питань оплати праці керівників судів, тобто з 01.06.2005 року. Враховуючи, що судді Жовтоводського міського суду за період часу з 01.06.2005 року по 01.01.2006 року посадові оклади пропорційно до окладів ОСОБА_5, заступників ОСОБА_5 Верховного Суду України підвищено не було, а відповідно, не було зроблено і перерахунок заробітної плати та довічного грошового утримання, позивач вважає, що недоплачені суми підлягають стягненню на його користь.
Окрім того, постановою Печерського районного суду м. Києва від 19 березня 2007 року за позовом ОСОБА_7 до Держави Україна було визнано протиправним та скасовано п. 4-1 постанови Кабінету Міністрів України №865 від 03.09.2005 року «Про оплату праці суддів», який передбачав, що розмір посадових окладів, передбачених самою постановою встановлюється виходячи з розміру мінімальної заробітної плати 332 гривні і в подальшому при підвищенні мінімальної заробітної плати їх перерахунок не проводиться.
З огляду на зазначене рішення, Державна судова адміністрація України мала переглянути посадовий оклад позивача і привести його у відповідність до встановлених Законами України «Про державний бюджет України на 2006 рік», «Про державний бюджет України на 2007 рік», «Про державний бюджет України на 2008 рік» та «Про державний бюджет України на 2009 рік» мінімальних заробітних плат, але не зробила цього, що також призвело до недоотримання позивачем заробітної плати.
Також, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачила обовязок роботодавця виплачувати працівнику компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку із несвоєчасною її виплатою.
Порядок виплати такої компенсації проводиться у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 20.12.1997 року № 159 «Про затвердження Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів їх виплати» та постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати». З огляду на зазначені нормативні акти позивач вважає, що з відповідачів також слід стягнути компенсацію втрати частини заробітної плати.
На думку позивача, стягнення недоплаченої заробітної плати та грошові компенсації повинні бути проведені з Державної судової адміністрації, Міністерство Фінансів України повинно бути зобовязано закласти необхідні кошти в Державний бюджет України на поточний рік, а Державне казначейство України повинно бути зобовязане провести видатки з Державного бюджету України, передбачені ДСА України за програмою «Виконання рішень судів на користь суддів».
Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити.
Представники відповідачів - Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України та третьої особи - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, надали заяви про розгляд справи в письмовому провадженні. В запереченнях до адміністративного позову зазначили, що Указом Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» керівникам судів надано право з 1 липня 1995 року в межах асигнувань, виділених на утримання судів, установлювати суддям за високі досягнення у праці або виконання особливо важливої роботи надбавки в розмірі до 75 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас у межах фонду заробітної плати. Відповідно до Указу Президента України від 19 вересня 1996 року № 856/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», для суддів з 1 січня 1997 року запроваджена щомісячна надбавка за особливий характер та інтенсивність праці у розмірі 50 відсотків від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, в межах асигнувань, передбачених для утримання судів. Указом Президента України від 05.09.2002 року за № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням» рекомендовано керівникам судів загальної юрисдикції встановлювати, виходячи з рівня кваліфікації судді, здійснюваних ним додаткових функцій, тощо посадові оклади, збільшені на 50 відсотків, щомісячну надбавку за напруженість та складність роботи у розмірі до 80 відсотків посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, а фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Указу, покладено на Кабінет Міністрів України. Але вищевказані Укази Президента України були скасовані Указом Президента України № 46/2006 від 21.01.2006 року з 01.01.2006 року, а надбавки та збільшені посадові оклади допускалися лише в межах бюджетних асигнувань, передбачених на утримання відповідних судів. Отже, посилання позивача на неповну виплату окладів, премій, доплат та надбавок відповідно до Указу Президента України від 10.07.1995 року № 584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів», Указу Президента України від 10.07.1996 року № 856/96 «Про додаткові заходи щодо матеріального забезпечення суддів», Указу Президента України від 05.03.2002 року за № 220/2002 «Про деякі заходи матеріального забезпечення суддів у зв'язку із додатковим навантаженням», Указу Президента України від 11.06.2004 року № 642/2004 «Про внесення змін до деяких Указів Президента України», на думку відповідачів, є необгрунтованими.
Щодо преміювання суддів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 «Про умови оплати праці працівників судів» та постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», відповідачі заперечували, виходячи із того, що Постанова Кабінету Міністрів України від 21.01.1993 року № 39 «Про умови оплати праці працівників судів» втратила чинність відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 02.02.2002 р. № 207.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 13.12.1999 року № 2288 «Про впорядкування умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, місцевого самоврядування та їх виконавчих органів, органів прокуратури, судів та інших органів», преміювання керівників органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів, їх заступників, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня у межах наявних коштів на оплату праці.
Виплати вказаних премій розпочалися з 01.06.2005 року в межах наявних коштів на оплату праці, як і передбачено Постановою. Отже, на думку відповідачів, ніяких порушень ДСА та її ТУ ДСА в дніпропетровській області не допущено.
Щодо позовних вимог Позивача про стягнення з відповідачів сум прибуткового податку, який утримувався із заробітної плати позивачів з 01.01.2004 року відповідно до вимог Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» відповідачем зазначено, що нормами Конституції України, Закону України "Про статус суддів", Закону України "Про судоустрій України" як компенсація від втрати заробітку, так і виплата заробітної плати без стягнення податку з доходів фізичних осіб не передбачена, а тому і відсутні підстави вважати порушеними у межах спірних відносин дані норми.
Єдиною підставою для здійснення компенсаційних виплат суддям у зв'язку з втратою частини заробітку, пов'язаною зі сплатою податку з доходів фізичних осіб, було розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці суддів". Зазначеним розпорядженням передбачалося, що голови судів загальної юрисдикції можуть здійснювати компенсаційні виплати суддям у розмірі 100 відсотків посадового окладу в разі, коли сума нарахованої заробітної плати за місяць після сплати податку з доходів фізичних осіб буде нижчою, ніж розмір середньомісячної заробітної плати, нарахованої судді за 4 квартал 2003 року. Пунктом 2 визначено, що компенсаційна виплата здійснюється в межах видатків на оплату праці, передбачених у Державному бюджеті України на 2004 рік на утримання органів судової влади.
За відсутності хоча б однієї з умов право на отримання компенсаційних виплат у суддів відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 20 січня 2004 року № 22-р "Про деякі питання оплати праці суддів" не виникає.
Керуючись ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності представника Державного казначейства України, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення відповідача, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановила наступне.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, Указом Президента України № 438/2001 від 15 червня 2001 року вперше призначений на посаду судді Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області строком на пять років.
Відповідно до наказу ТУ ДСА в Дніпропетровській області «Розпорядження про допуск посадових осіб до таємних відомостей за узгодженням допуску зі Службою Безпеки України у Дніпропетровській області та встановлення відповідної надбавки» № 5-А від 02.01.2003 року ОСОБА_4 допущено до таємних відомостей та робіт і встановлено йому з 02.01.2003 року щомісячну надбавку до посадового окладу у розмірі 15%.
Рішенням кваліфікаційної комісії суддів загальних судів Дніпропетровського апеляційного округу від 10 лютого 2006 року та наказом голови Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області № 6/1-К від 23 лютого 2006 року ОСОБА_4 присвоєно третій кваліфікаційний клас судді.

Згідно постанови Верховної ОСОБА_3 України №210-V від 05 жовтня 2006 року ОСОБА_4 було обрано на посаду судді безстроково.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Аналіз рішень ВАС від 24.02.2015 (справа №К/9991/11841/11), 4.03.2015 (справа № К/9991/4092/11) та 9.04.2015 (справа № К/800/63900/14) не дає підстав для висновку про наявність неоднакового застосування судом норм матеріального права, оскільки прийняття різних за змістом судових рішень зумовлене різними фактичними обставинами, які були встановлені під час розгляду цих справ, перевірка правильності встановлення яких не входить до компетенції Верховного Суду.

У рішеннях Вищого адміністративного суду від 17.02.2015 (справа №К/800/22244/13), 04.03.2015 (справа №К/800/17562/14), 6.03.2015 (справа №К-35786/10), 13.03.2015 (справа №К/9991/52038/12), 17.03.2015 (справи №№К/9991/47112/12, К/9991/28377/12), які надано заявником на підтвердження неоднакового правозастосування, суд касаційної інстанції, застосовуючи одні й ті ж норми матеріального права в подібних правовідносинах, дійшов протилежного висновку, а саме: надаючи постанові №865 чинності з 1.01.2006, Кабінет Міністрів не усунув порушення вимог ч.2 ст.44 закону №2862-XII і не привів посадові оклади суддів усіх судів України до встановленого цією нормою співвідношення одночасно з окладами ОСОБА_5 та Голови КС за період з 1.06.2005 до 01.01.2006. Внаслідок цього оклади суддів за вказаний період не відповідали вимогам ст.44 закону №2862-XII.

Аналіз наведених рішень суду касаційної інстанції дає підстави вважати, що він неоднаково застосував зазначені норми права.

Відповідно до чч.1 та 2 ст.44 закону №2862-XII заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок. Розміри посадових окладів суддів установлюються у відсотковому відношенні до посадового окладу ОСОБА_5 і не можуть бути меншими від 50% його окладу. Посадовий оклад судді не може бути меншим від 80% посадового окладу голови суду, в якому працює суддя.

Згідно із ч.2 ст.8 закону «Про оплату праці» від 24.03.95 №108/95-ВР (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються КМ.

Оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом (ст.13 закону №108/95-ВР).

Постановами «Про оплату праці ОСОБА_5 та заступників ОСОБА_5 Конституційного Суду України» від 30.06.2005 №513 та №514 з 1.06.2005 підвищено розміри посадових окладів, установлено надбавки, доплати та порядок преміювання, зокрема, Голові КС та ОСОБА_5

Постановою №865 КМ затвердив схеми посадових окладів, установив надбавки, доплати та порядок преміювання інших керівників та суддів КС, керівників та суддів інших судів загальної юрисдикції.

31.12.2005 КМ прийняв постанову №1310 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 3.09.2005 №865» (була чинною на час виникнення спірних відносин), якою, зокрема, п.5 був викладений у такій редакції: «Ця постанова набирає чинності з дня втрати чинності указами Президента від 10.07.1995 №584, від 19.09.96 №856, від 5.09.2002 №220, від 25.11.2002 №1061, стст.3 та 4 указу Президента від 11.12.2002 №1150, абз.1 ст.1 указу Президента від 23.02.2002 №173 у частині встановлення надбавки суддям військових місцевих та військових апеляційних судів».

Отже, Кабінет Міністрів на період з 1 червня 2015 по 1 січня 2006 року не привів посадові оклади суддів України у відповідність із вимогами ст.44 закону №2862-XII, а саме до встановленого цією нормою співвідношення з окладом ОСОБА_5

Таким чином, незважаючи на те що розмір заробітної плати судді встановлений спеціальним законом ст.44 закону №2862-XII, а не ст.8 закону №108/95-ВР, виплата заробітної плати судді підпорядкована нормам закону №108/95-ВР, зокрема ст.13, відповідно до якої оплата праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджується одночасно з бюджетом.

Оскільки в період з 1.06.2005 до 1.01.2006 жодних змін ні в обсязі фінансування, ні у виплаті заробітної плати суддів (крім посадових осіб, зазначених у постановах №№513, 514) законодавчі чи інші нормативні акти не передбачали, то правових підстав для виплати суддям різниці в заробітній платі не було.

Вказана позиція узгоджується з рішенням Верховного Суду України у Постанові від 5 квітня 2016 року м.Київ №822/494/13-а.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_4 до Державної судової адміністрації України, Міністерства фінансів України, Державного казначейства України в Дніпропетровській області, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області про стягнення заборгованості по заробітній платі - відмовити.

Судові витрати з позивача не стягуються.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Головуючий суддя Суддя Суддя ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3