Справа № 320/6217/16-а
Суддя: КучеренкоН Н. В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Дата документу 30.11.2016
Справа № 320/6217/16-а
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» листопада 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді Кучеренко Н.В.

при секретарі - Левандовській О.М.

за участю представника відповідача - Порохня Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича про визнання протиправними дій (бездіяльності) Мелітопольського міського голови,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, а згодом з уточненим адміністративним позовом, в якому просить визнати протиправним та скасувати розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька С.А. від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ним у зверненні від 22 серпня 2016 року, а також стягнути понесені ним судові витрати. На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 серпня 2015 року розпорядженням міського голови № 869-к нагороджено орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» за багаторічну сумлінну працю, вагомий внесок у розбудову і соціальний розвиток міста Мелітополя з нагоди 80-річного ювілею ОСОБА_4 Вказане розпорядження було винесено з посиланням на ст.ст. 42,50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішення 25 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання від 07 серпня 2012 року № 7 «Про відзнаки міського голови та Мелітопольської міської ради Запорізької області і офіційний символ міського голови». Рішенням Мелітопольської міської ради, на яке послався міський голова в своєму розпорядженні, передбачено, що нагородження орденом здійснюється на підставі рішення ради. Вважаючи, що міський голова в порушення визначеного порядку самоправно, не маючи на те повноважень, виніс розпорядження про нагородження орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» від 17 серпня 2015 року № 869-к ОСОБА_4, 22 серпня 2016 року він звернувся на ім'я Мелітопольського міського голови з заявою про скасування даного розпорядження. 30 серпня 2016 року розпорядженням міського голови № 965-к була створена комісія щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ним у зверненні від 22 серпня 2016 року. Однак, при винесенні вищевказаного розпорядження не було враховано приписи постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» стосовно осіб, які наділені повноваженнями щодо прийняття рішень про проведення службових розслідувань, зокрема те, що Мелітопольський міський голова не входить до кола посадових осіб, до повноважень якого входить прийняття рішення про проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ним у зверненні від 22 серпня 2016 року. Отже вважає, що розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька С.А. від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ним зверненні від 22 серпня 2016 року, було видано Мелітопольським міським головою поза межі його повноважень. Крім того, зазначив, що відповідачем при розгляді його звернення були порушені норми ст.ст.14,15,19 Закону України «Про звернення громадян», зокрема право на об'єктивну перевірку його звернення від 22 серпня 2016 року, на повідомлення йому письмово про результати перевірки та повідомлення та суті прийнятого рішення, на роз'яснення порядку оскарження прийнятого по ньому рішення, на особисту організацію та перевірку відповідачем стану розгляду його звернення, зокрема відповідь на його звернення було надано за підписом керуючим справами виконкому О.В.Дубініною, а не особисто відповідачем, на прийняття мір до усунення причин, які їх породжують.

Позивач в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі, просив його задовольнити. При цьому зазначив, що особисто він не має будь яких заперечень щодо нагородження орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» ОСОБА_4, однак вказане нагородження відбулось поза межі нормативно встановленої процедури та посадовою особою, яка не має на це повноважень, а тому не породжує будь-яких правових наслідків.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень зазначив, що розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька С.А. від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ОСОБА_2 у зверненні від 22 серпня 2016 року, видано в межах наданих йому повноважень та на підставі норм діючого законодавства, оскільки до повноважень міського голови входить забезпечення додержання законодавства щодо розгляду звернень громадян. Наголосив, що комісія щодо проведення службового розслідування була створена розпорядженням міського голови для перевірки фактів, викладених у зверненні ОСОБА_2, проводилось на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з метою можливості з'ясування недоліків, та не стосовно конкретної особи, та зазначення в спірному розпорядженні постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» було в якості аналогії права. За результатами проведення службового розслідування було повідомлено позивача, шляхом направлення відповіді за підписом керуючого справами виконкому О.В.Дубініною, на яку спірним розпорядженням було покладено контроль за його виконанням.

Суд, вислухавши доводи позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши інші матеріали справи, вважає, що адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

Частиною 1 ст. 2 КАС України, передбачено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 2 статті 19 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об'єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача, або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування, знаходження) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Як вбачається з вимог ч.1 ст. 69 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги і заперечення.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 71 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потрібно доказувати.

На підставі наданих позивачем та представником відповідача документів, судом встановлено, що розпорядженням міського голови від 17 серпня 2015 року № 869-к, керуючись ст.ст. 42,50 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та рішенням 25 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання від 07 серпня 2012 року № 7 «Про відзнаки міського голови та Мелітопольської міської ради Запорізької області і офіційний символ міського голови», нагороджено орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» за багаторічну сумлінну працю, вагомий внесок у розбудову і соціальний розвиток міста Мелітополя з нагоди 80-річного ювілею ОСОБА_4 /25/.

22 серпня 2016 року не погоджуючись з вищевказаним розпорядженням, позивач звернувся з заявою, поданою на ім'я Мелітопольського міського голови Мінько С.А., згідно якої просив у відповідності до ст. 42, ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» скасувати розпорядження міського голови від 17 серпня 2015 року № 869-к про нагородження орденом міського голови «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» ОСОБА_4 /а.с.5/.

Підставою для звернення стала та обставина, що рішенням 25 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання від 07 серпня 2012 року № 7 «Про відзнаки міського голови та Мелітопольської міської ради Запорізької області і офіційний символ міського голови», на яке посилався відповідач у своєму розпорядженні, було затверджено Положення (далі - Положення) про орден міського голови та Ради «За вагомий внесок у розвиток міста Мелітополя» (додаток 3). Пунктом 3 Розділу І Положення встановлено, що нагородження орденом здійснюється на підставі рішення ради. Відповідно до п. 4 Розділу 2 - подання про нагородження орденом в обов'язковому порядку розглядається заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради відповідно до розподілу обов'язків та подаються міському голові на розгляд для прийняття рішення, яке в подальшому оформлюється рішенням ради. Однак в порушення Положення, міський голова, самоправно, не маючи на те повноважень, виніс розпорядження про нагородження орденом. Крім того, відповідно до п.п.1-3 Розділу 2 Положення висунення кандидатур для нагородження орденом здійснюється гласно, за ініціативою установ, підприємств, громадських організацій, трудових колективів, груп громадян, а також окремих громадян. Клопотання (подання) щодо нагородження орденом із зазначенням конкретних заслуг кандидата подається на ім'я міського голови не пізніше ніж за 30 днів до запланованої дати нагородження. До подання про нагородження орденом додаються відомості про конкретні успіхи кандидата у сфері виробництва, науки, освіти, охорони здоров'я, культури, спорту, благодійництві та інших сферах діяльності або про здійснення мужнього вчинку. У поданні зазначаються відомості з біографічної довідки та відомості про нагородження кандидата за останні три роки, додається ксерокопія першої сторінки паспорта. Так, відповідно до клопотання від 15 липня 2015 року Рада старійшин м. Мелітополя клопотала про нагородження ОСОБА_4 почесним знаком «За особливі заслуги» в розвитку м. Мелітополя» за випадком його 80-ти річчя, при цьому відсутня інформація що ОСОБА_4 раніше заохочувався нагородами виконкому, Запорізької обласної ради та Запорізької обласної державної адміністрації, за заслуги перед містом. Отже, у міського голови були відсутні передбачені Положенням підстави для нагородження Орденом ОСОБА_4

30 серпня 2016 року у відповідності до Кодексу законів про працю України, Законів «Про місцеве самоврядування», «Про звернення громадян» постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», на підставі заяви ОСОБА_2 від 22 серпня 2016 року розпорядженням міського голови № 965-к була створена комісія щодо проведення службового розслідування стосовно перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_2 від 22 серпня 2016 року. До складу комісії увійшли: голова комісії - Дубініна О.В., члени комісії - Камлик Г.Г., Павленко С.І., Тімофєєв П.А., Касярум С.О., Груднєв С.М., Порохня Є.С., Мухінько Н.В., Щербак В.Ю. Контроль за виконанням цього розпорядження покладено на керуючого справами виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області Дубініну О.В. /а.с.9/.

Відповідно до протоколу засідання комісії по проведенню службового розслідування від 06 вересня 2016 року рекомендовано Мелітопольському міському голові Міньку С.А. не скасовувати розпорядження від 17 серпня 2015 року № 869-к «Про нагородження орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» /а.с.10,11/.

12 вересня 2016 року на адресу ОСОБА_2 був направлений лист № Н-1353/ел, за підписом керуючого справами виконкому Дубініною О.В., яким виконавчий комітет Мелітопольської міської ради Запорізької області повідомив, що було створено комісію про проведення службового розслідування стосовно перевірки фактів, викладених у його заяві від 22 серпня 2016 року. За результатами службового розслідування було вирішено рекомендувати Мелітопольському міському голові Міньку С.А. не скасовувати розпорядження від 17 серпня 2015 року № 869-к «Про нагородження орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя». У разі незгоди з наданою відповіддю роз'яснено право на її оскарження у встановленому законодавством порядку /а.с.7/.

Вважаючи, що при розгляді його звернення від 22 серпня 2016 року не були дотримані приписи Закону України «Про звернення громадян», 17 вересня 2016 року позивач звернувся з запитом на інформацію адресований виконавчому комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, відповідно до якого просив надати копію документу, який регламентує повноваження керуючого справами виконкому та надати інформацію про рішення міського голови з його зверненням від 22 серпня 2016 року /а.с.6/.

21 вересня 2016 року на адресу ОСОБА_2 був направлений лист № 329/04-44-8, за підписом керуючого справами виконкому Дубініною О.В., з яким повідомлено, що листом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 12 вересня 2016 року № Н-1353/ел йому було повідомлено результати рішення комісії службового розслідування стосовно перевірки фактів, викладених у його заяві від 22 серпня 2016 року, також листом виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області від 13 вересня 2016 року № 304/04-44-8 йому було надано копію протоколу засідання комісії від 06 вересня 2016 року з резолюцією Мелітопольського міського голови, відповідно до якої він ознайомився та погодився з рішенням комісії. Роз'яснено право на оскарження рішень, дії чи бездіяльності розпорядників інформації до керівника розпорядника, вищого органу або до суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України /а.с.8/.

Вирішуючи питання щодо задоволення позову в повному обсязі суд виходить з наступного.

Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об'єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів регулює Закон України «Про звернення громадян». Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Стаття 3 Закону України «Про звернення громадян» регламентує, що під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства. Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

Відповідно до ч. 1,3,4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об'єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов'язані: об'єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову; на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу; скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв'язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об'єднання громадян за місцем проживання громадянина; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз'яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи. У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань.

Як вбачається з матеріалів справи, за результатом звернення позивача від 22 серпня 2016 року розпорядженням міського голови № 965-к була створена комісія щодо проведення службового розслідування стосовно перевірки фактів, викладених у заяві ОСОБА_2 від 22 серпня 2016 року /а.с.9/.

Предметом проведення службового розслідування стало винесення міським головою розпорядженням від 17 серпня 2015 року № 869-к, про нагородження орденом «За вагомий внесок у розвиток м. Мелітополя» ОСОБА_4, що на думку позивача не узгоджується з рішенням 25 сесії Мелітопольської міської ради Запорізької області VІ скликання від 07 серпня 2012 року № 7 «Про відзнаки міського голови та Мелітопольської міської ради Запорізької області і офіційний символ міського голови», яким було затверджено Положення про орден міського голови та Ради «За вагомий внесок у розвиток міста Мелітополя» (додаток 3), зокрема відсутністю повноважень міського голови на винесення такого розпорядження та не врахування міським головою при винесенні розпорядження всіх обставин, які дають підстави особі бути нагородженою.

Отже по своїй правовій природі вищевказана комісія була створена для проведення службового розслідування стосовно особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, зокрема міського голови.

Проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, визначено постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 1 Порядку становлено, що стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов'язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об'єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов'язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб'єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами.

Слід зазначити, що коло повноважень державного службовця, його конкретні завдання та обов'язки, права та відповідальність, підпорядкованість встановлюються посадовими інструкціями. Посадові інструкції розробляються, як правило на посади заступників керівників підрозділів та спеціалістів, що передбачені штатним розписом відповідного органу виконавчої влади. Організаційно-правовий статус, права, обов'язки та відповідальність керівників підрозділів визначаються у відповідних положеннях про ці підрозділи. Під перевищенням службових повноважень треба розуміти: а) вчинення дій, які є компетенцією вищестоящої службової особи цього відомства чи службової особи іншого відомства; б) вчинення дій, виконання яких дозволяється тільки в особливих випадках, або з особливого дозволу, або з додержанням особливого порядку, - за відсутності цих умов; в) вчинення одноособово дій, які могли бути вчинені лише колегіально; г) вчинення дій, які ніхто не має права виконувати або дозволяти.

При вирішенні питання про те, чи є вихід за межі наданих прав або повноважень явним, враховується, наскільки він був очевидним для службової особи і чи усвідомлювала вона протиправність своєї поведінки. При цьому ставлення службової особи до наслідків вчинюваних нею дій можливе як умисне, так і необережне.

Також, відповідно до КЗпП України невиконання або неналежне виконання саме трудових обов'язків (невиконання громадських доручень, недотримання етичних норм) не може тягти за собою відповідальності. Проте, державні службовці відносяться до категорії працівників, для яких поняття трудового порушення є дещо розширеними через включення до нього дій, що є несумісні із займаною посадою. Державні службовці за порушення законодавства про державну службу, про боротьбу з корупцією, за порушення моральних, етичних норм, дотримання яких передбачено спеціальними нормативно-правовими актами, можуть бути притягнуті до відповідальності згідно із чинним законодавством відповідно до ст.38 Закону України «Про державну службу».

Так, відповідно до п.12,13 Загальних правил поведінки державного службовця, затверджених наказом Головдержслужби України від 23 жовтня 2000 року № 58, державний службовець повинен шанобливо ставитися до громадян, керівників і співробітників, дотримуватися високої культури спілкування, не допускати дій і вчинків, які можуть зашкодити інтересам державної служби, з належною повагою ставитись до прав, обов'язків та законних інтересів громадян, їх об'єднань, а також юридичних осіб, не повинен проявляти свавілля або байдужості до їхніх правомірних дій та вимог, допускати прояви бюрократизму, відомчості та місництва, нестриманість у висловлюваннях або іншим чином поводитися у такий спосіб, що дискредитує орган державної влади або ганьбить репутацію державного службовця. Порушення цих Правил є підставою для проведення службового розслідування стосовно державного службовця.

Разом з тим, службове розслідування повинне забезпечувати повний і всебічний розгляд справи.

Відповідно до п. 2 Порядку рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем'єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

Згідно п. 3 Порядку рішенням щодо проведення службового розслідування визначається голова комісії з проведення службового розслідування, інші члени комісії, мета і дата початку та закінчення службового розслідування.

Відповідно до п. 6 Порядку Члени комісії з проведення службового розслідування несуть персональну відповідальність згідно із законодавством за повноту, всебічність і об'єктивність висновків службового розслідування та нерозголошення інформації, що стосується цього розслідування.

Згідно п. 7 Порядку особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: 1) отримувати інформацію про підстави проведення такого розслідування; 2) надавати усні або письмові пояснення, робити заяви, подавати документи, які мають значення для проведення службового розслідування; 3) звертатися з клопотанням про опитування інших осіб, яким відомі обставини, що досліджуються під час проведення службового розслідування, а також про залучення до матеріалів розслідування додаткових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації стосовно предмета службового розслідування; 4) подавати у письмовій формі зауваження щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності осіб, які його проводять; 5) звертатися з обґрунтованим клопотанням у письмовій формі до керівника органу державної влади, який приймає рішення щодо складу комісії з проведення службового розслідування, про виведення з її складу осіб, які особисто заінтересовані в результатах такого розслідування. Про прийняте за результатами розгляду клопотання рішення письмово повідомляється особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.

Керівник органу державної влади (посадова особа), за рішенням якого затверджено склад комісії з проведення службового розслідування, контролює роботу цієї комісії і у разі потреби дає обов'язкові для виконання доручення (п.5 Порядку).

Відповідно до п.п.8,9 Порядку за результатами службового розслідування члени комісії складають акт. Акт службового розслідування підписується членами комісії та подається на розгляд керівнику органу державної влади (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, в одному примірнику. Перед поданням на розгляд з актом службового розслідування ознайомлюються особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, та керівнику органу, в якому вона працює.

Згідно п. 3 Порядку до участі у проведенні службового розслідування не повинні залучатися посадові особи органу державної влади, якщо обставини свідчать про їх особисту заінтересованість у результатах розслідування.

Аналізуючи вищенаведені положення, вбачається, що Мелітопольський міський голова Мінько С.А. не мав права на винесення розпорядження від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених позивачем у зверненні від 22 серпня 2016 року, оскільки мав особисту заінтересованість у результатах розслідування, так як розслідування здійснювалось у відношенні нього самого. В порушення наведеного порядку він виконував обов'язки та був наділений правами як керівника органу державної влади, (місцевого самоврядування) (посадової особи), який прийняв рішення щодо проведення службового розслідування, зокрема контролю, наданням обов'язкових до виконання доручень, так і особи, уповноваженої на виконання функцій місцевого самоврядування, у відношенні якої проводилось службове розслідування, отже в його діях вбачається перевищення повноважень.

Крім того, в порушення п. 8,9 наведеного Порядку, за результатами службового розслідування членами комісії не був складений акт службового розслідування, а члени комісії обмежились лише складанням протоколу засідання комісії по проведенню службового розслідування.

Також, в порушення п.п. 3,4 Порядку під час засідання комісії брав участь член комісії - ОСОБА_13, якого не було включено під час винесення розпорядження міського голови про створення комісії щодо проведення службового розслідування від 30 серпня 2016 року № 965-к.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільський, селищний, міський голова є головною посадовою особою територіальної громади відповідно села (добровільного об'єднання в одну територіальну громаду жителів кількох сіл), селища, міста. Сільський, селищний, міський голова обирається відповідною територіальною громадою на основі загального, рівного, прямого виборчого права шляхом таємного голосування в порядку, визначеному законом, і здійснює свої повноваження на постійній основі. Строк повноважень сільського, селищного, міського голови, обраного на чергових місцевих виборах, визначається Конституцією України. Сільський, селищний, міський голова очолює виконавчий комітет відповідної сільської, селищної, міської ради, головує на її засіданнях.

Отже, призначення службових розслідувань щодо сільських, селищних та міських голів, а також голів районних, районних у містах та обласних рад, рішення стосовних цих осіб на думку суду та аналізу аналогічних Законів України (Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу») та постанов Уряду (постанова від 24 червня 2016 року № 393 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування Національним агентством з питань державної служби або його територіальними органами стосовно керівника державної служби в державному органі чи державного службовця вищого органу»), мають прийматися на пленарному засіданні ради простою більшістю від загального складу ради, якщо у Регламенті ради не передбачене інше. При чому голова ради (сільський, селищний, міський голова) не має права головувати на таких пленарних засіданнях.

Отже, в даному випадку рішення про призначення службового розслідування повинно було прийнято на пленарному засіданні ради.

Також, у відповідності до п. 2 Порядку відповідач наділений правом безпосередньо звернутись для проведення службового розслідування до Нацдержслужби з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.

Адміністративне судочинство вирішує спори «особи проти держави» і діє у сфері специфічних публічно-правових відносин, де стороною є особа, яка протистоїть державі - її владним інститутам, захищаючи свої права, свободи та інтереси. В адміністративному судочинстві діє презумпція неправомірності рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень (стаття 71 КАС України), який зобов'язаний у порядку визначеної процесуальним законом судової процедури довести суду правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності.

Розглядаючи заперечення представника відповідача щодо прийняття розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька С.А. від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ОСОБА_2 у зверненні від 22 серпня 2016 року, проводилось на підставі Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» з метою можливості з'ясування недоліків, та не стосовно конкретної особи, та зазначення в спірному розпорядженні постанови Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування» було в якості аналогії права, суд відноситься критично, оскільки вони суперечать як обставинам викладеним у самому розпорядження, так і подальшим діям комісії, та дослідженим у судовому засіданні доказам.

Виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів у справі, суд вважає, що твердження позивача є обґрунтованими і такими, що не спростовані відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані по справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принципи справедливості та неупередженості, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ОСОБА_2 у зверненні від 22 серпня 2016 року, так як воно у відповідності до вимог ст. 2 КАС України прийняте з порушенням повноважень та способу, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд з урахуванням положень ч. 1 ст. 94 КАС України, вважає необхідним стягнути з місцевого бюджету м. Мелітополя на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 грн.

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 1,3,15,19 Закону України «Про звернення громадян», ст. 12 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 року № 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування», Законом України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» та постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 393 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування Національним агентством з питань державної служби або його територіальними органами стосовно керівника державної служби в державному органі чи державного службовця вищого органу»), ст.ст. 2, 4, 5,8, 11, 17-19, 69-72, 87, 94, 99, 122, 158, 159, 161, 162, 163 КАС України», суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов ОСОБА_2 до Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича про визнання протиправними дій (бездіяльності) Мелітопольського міського голови - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Мелітопольського міського голови Мінька Сергія Анатолійовича від 30 серпня 2016 року за № 965-к про створення комісії щодо проведення службового розслідування по перевірці фактів, викладених ОСОБА_2 у звіренні від 22 серпня 2016 року.

Стягнути з місцевого бюджету м. Мелітополя на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят один) гривень 20 копійок.

На постанову може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського адміністративного апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Н.В.Кучеренко