Справа № 823/1687/16
Суддя: В.І. Орленко
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року справа № 823/1687/16

м. Черкаси

11 год. 30 хв.

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Орленко В.І.,

за участю секретаря Дудки Г.О.,

позивача ОСОБА_1 особисто,

представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Смілянське обєднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області, про скасування постанови, стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом звернувся ОСОБА_1, в якому просить:

- скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції №б/н від 27.10.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави витрат в сумі 105,00 грн., тому що позивач не боржник і ним ніколи не був;

- стягнути понесені збитки Центральному відділу державної виконавчої служби з управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області в сумі 105,00 грн.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримує повністю, обґрунтовуючи їх тим, що на виконанні у Центральному відділі ДВС перебувало виконавче провадження ВП №48597158 з виконання виконавчого листа №2а/2370/1325/2011, виданого 26.12.2014 Черкаським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м.Смілі заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 578,44 грн.

01 листопада 2016 року виконавче провадження ВП №48597158 закінчено, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку зі скасуванням рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ.

Позивач вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, з огляду на те, що виконавче провадження ВП № 48597158 було завершено у звязку із скасуванням рішення суду, на підставі якого видано виконавчий документ, та за відсутності фактичного примусового стягнення сум боргу з боржника.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечує проти задоволення позову, та зазначає, що під час виконання виконавчого листа №2а/2370/1325/2011, виданого 26.12.2014 Черкаським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Смілі заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 578,44 грн., Центральним відділом ДВС понесено витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 105,00 грн. Вказані витрати є документально підтверджені і підлягають стягненню з боржника згідно ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження».

Третя особа належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, до суду надіслала письмові заперечення. Відповідно до письмових заперечень, виконавчий документ на законних підставах перебував на примусовому виконанні в органах державної виконавчої служби, та витрати, понесені державною виконавчою службою під час проведення виконавчих дій, підлягають стягненню з боржника. Закінчення виконавчого провадження згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає залишення без подальшого стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 31.03.2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011, у справі №2а/2370/1325/2011 за позовом управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків, адміністративний позов задоволено повністю: стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (20700, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області (20700, Черкаська область, м. Сміла, вул. Леніна, 35, ) заборгованість зі сплати страхових внесків у сумі 578 (пятсот сімдесят вісім) грн. 44 коп.

31 серпня 2015 року державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП №48597158 з виконання виконавчого листа №2а/2370/1325/2011, виданого 26.12.2014 Черкаським окружним адміністративним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь УПФУ в м. Смілі заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 578,44 грн.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 17.11.2015 скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 31.03.2011 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 08.12.2011, прийнято нове рішення, яким у позові управління Пенсійного фонду України в місті Смілі Черкаської області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати страхових внесків в сумі 578,44 грн., відмовлено.

27 жовтня 2016 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції винесено постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій ВП №48597158, за якою вирішено стягнути з боржника витрати на проведення виконавчих дій в сумі 105,00 грн., що складають: вартість обкладинки виконавчого провадження; постанови, супровідні листи, запити; канцтовари; заправка катріджа; конверт з маркою; робота та ремонт компютера; телефонні розмови; витрати по завершенню виконавчого провадження.

01 листопада 2016 року виконавче провадження ВП №48597158 закінчено, згідно п. 4 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку зі скасуванням рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ.

01 листопада 2016 року старшим державним виконавцем Центрального відділу ДВС відкрито виконавче провадження ВП № 52787419 з виконання постанови Центрального відділу ДВС міста Черкаси від 27.10.2016 про стягнення на користь держави витрат в сумі 105,00 грн.

01 листопада 2016 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника ВП №52787419.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.

Спеціальним законом, що до 05.10.2016 визначав умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, був Закон України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (далі - Закон № 606).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону №606 (в редакції Закону від 12.02.2015) кошти виконавчого провадження складаються з: 1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 28 цього Закону; 2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій; 3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій; 4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 41 Закону №606 витрати органів державної виконавчої служби, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частина 4 статті 41 Закону №606 передбачає, що до витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату: 1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника; 2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій; 3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 5) розміщення оголошення в засобах масової інформації; 6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень; 7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 5 ст. 41 Закону №606 постанова про стягнення з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності їх примусового стягнення згідно з вимогами цього Закону. Зазначена постанова надсилається боржнику не пізніше наступного робочого дня після її винесення і може бути оскаржена ним у порядку, встановленому цим Законом.

З 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України Про виконавче провадження від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 42 Закону № 1404-VIII кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження (ч. 2 ст. 42 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до ч. 3 ст. 42 Закону № 1404-VIII витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Частина 4 статті 42 Закону № 1404-VIII передбачає, що на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (далі - Інструкція №512/5), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Згідно пп. 3.13.2. Інструкції №512/5 (в редакції, що діяла до 05.10.2016) у разі якщо виконавче провадження було завершено, а витрати на організацію та проведення виконавчих дій не були стягнуті, постанова про стягнення витрат на організацію та проведення виконавчих дій виділяється в окреме провадження в порядку, передбаченому підпунктом 3.7.4 пункту 3.7 цього розділу.

Підпункт 3.7.4. пункту 3.7 Інструкції № 512/5 визначає, що у разі завершення виконавчого провадження з виконання рішення немайнового характеру, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 5, 8, 9, 11 - 13 частини першої статті 49 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець у постанові про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) зазначає про виділення постанови про стягнення виконавчого збору в окреме провадження та не пізніше наступного робочого дня після завершення такого виконавчого провадження відкриває виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору, про що виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Строк для самостійного виконання боржнику в такому випадку не надається. До виконання постанови про стягнення виконавчого збору не застосовуються положення статті 21 Закону.

Відповідно до п. 2 розділу VI Інструкції №512/5 (в редакції наказу від 29.09.2016, що діє з 05.10.2016) витрати виконавчого провадження стягуються з боржника на підставі постанови виконавця про їх стягнення, у якій зазначаються види та суми витрат виконавчого провадження. Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження надсилається сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1 - 4, 6, 7 і 9 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

У разі якщо при закінченні виконавчого провадження або поверненні виконавчого документа витрати виконавчого провадження не були стягнуті, постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в порядку, встановленому Законом.

Державний виконавець зобов'язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення витрат виконавчого провадження, виділеною в окреме провадження, не пізніше наступного робочого дня після закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону № 1404-VIII постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Судом встановлено, що 18 грудня 2015 року на адресу Центрального відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про закриття виконавчого провадження у звязку з прийняттям постанови Вищого адміністративного суду України від 17.11.2015 у справі №2а/2370/1325/2011.

Суд звернув увагу, що постанова відповідача про закінчення виконавчого провадження ВП №48597158 від 01.11.2016 винесена після спливу майже 1 року з часу, коли виконавцю стало відомо про скасування судових рішень, на підставі яких було видано виконавчий документ.

Зі змісту постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 48597158 від 01.11.2016 вбачається, що виконавче провадження закінчене згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України №606-XIV від 21.04.1999 «Про виконавче провадження», який частково втратив чинність з 05.10.2016.

Враховуючи зміст п. 7 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону №1404-VIII, суд вважає, що після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

В контексті положень п. 2 розділу VI Інструкції № 512/5 (в редакції, що діє з 05.10.2016) суд зазначає, що постанова про стягнення витрат виконавчого провадження виноситься у випадку закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону.

З огляду на те, що виконавче провадження ВП № 48597158 закінчене з підстав скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ (що відповідає п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VIII), у державного виконавця були відсутні правові підстави для винесення постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.

Вирішуючи спір, з огляду на аргументацію позивача, суд також враховує, що пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26 грудня 2003 р. N 14 встановлено, що відповідно до статей 45, 46 Закону України "Про виконавче провадження", витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Тобто, виходячи з вимог Закону України «Про виконавче провадження» та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України для стягнення витрат виконавчого провадження необхідні дві складові: по-перше - несплата боргу у визначені державним виконавцем строки для добровільного виконання рішення і по-друге - фактичне примусове стягнення суми з боржника.

У виконавчому провадженні ВП № 48597158 відсутній факт примусового стягнення суми боргу з боржника; під час розгляду справи відповідачем не надано доказів вжиття заходів примусового виконання рішення та вчинення відповідних виконавчих дій.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кодексом адміністративного судочинства України (частина третя статті 2) передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що постанова відповідача ВП №48597158 від 27.10.2016 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, прийнята не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

З метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог - визнати протиправними та скасувати постанови Центрального відділу ДВС від 01.11.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП №52787419 та про звернення стягнення на пенсію боржника.

Стосовно позовних вимог про стягнення понесених збитків Центральному відділу державної виконавчої служби з управління Пенсійного фонду України в м. Сміла Черкаської області в сумі 105,00 грн., суд зазначає, що чинне законодавство України не передбачає стягнення витрат на проведення виконавчих дій зі стягувача у завершеному виконавчому провадженні за рішенням суду.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції ВП №48597158 від 27.10.2016 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 01.11.2016 про відкриття виконавчого провадження ВП №52787419.

Визнати протиправною та скасувати постанову Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 01.11.2016 ВП №52787419 про звернення стягнення на пенсію боржника.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Київського апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом десяти днів з дня проголошення постанови. У разі застосування судом частини третьої статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя В.І. Орленко

Повний текст постанови виготовлений 29.11.2016.