Справа № 521/13350/16-а
Суддя: Гуревський В. К.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/521/294/16
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого - судді Гуревського В.К.,

при секретарі - Ардаковської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постановипро порушення митних правил,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської митниці Державної фіскальної служби України, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову Південної митниці Міндоходів від 20 липня 2016 року у справі про порушення митних правил № 0691/50000/16, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 633724,44 грн., та провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за вчинення правопорушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України - закрити, в зв'язку з відсутністю в його діях ознак порушення митних правил, оскільки вважає зазначену постанову необґрунтованою, безпідставною та не підтвердженими належними доказами, та вважає, що «вирішуючи питання про притягнення його до відповідальності згідно ст. 485 МК України відповідач керувався виключно припущеннями», у зв'язку з чим, на думку позивача, підстави для притягнення до адміністративної відповідальності відсутні.

ОСОБА_1 зазначив, що наприкінці 2015 року зустрівся з ОСОБА_2 та отримав пропозицію виконання доручень підприємства UАВ «МАСІOS ТRANS ТREVEL» на автомобілі, для чого йому буде наданий автомобіль підприємства: «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2. 20 травня 2016 року позивач був зупинений на зазначеному вище автомобілі працівниками поліції, таможні та митниці, на вул. Дальницькій, та після перевірки документів йому було роз'яснено, що вищезазначений автомобіль перебуває на території України з перевищенням терміну ввозу понад дев'ять місяців. 20 травня 2016 року старшим державним інспектором Одеської митниці Державної фіскальної служби України Кіндратовичем К.О. був складений протокол порушення митних правил № 0691/50000/16 на підставі даного протоколу 20 липня 2016 року була винесена постанова № 0691/50000/16. Висновки відповідача, щодо наявності в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України безпідставними, оскільки він не є власником автомобіля, як встановлено постановою № 0691/50000/16, позивач не ввозив зазначений автомобіль на територію України, про факт незаконного ввезення автомобіля він не знав і не міг знати користувався автомобілем на підставі наданої довіреності. В даному випадку не існувало факту надання неправдивих відомостей, з наведеного вище відсутня об'єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 485 МК України.

Одеська митниця Державної фіскальної служби Українинадала до суду заперечення на адміністративний позов, в якому просила відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі, посилаючись на те, що постанова від 20 липня 2016 року у справі про порушення митних правил № 0691/50000/16, за якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України, та накладено на адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 633724,44 грн., винесена законно у відповідності вимог чинного законодавства.

Суд, вивчивши адміністративну справу, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 20 травня 2016 під час проведення спільних заходів посадовими особами Одеської митниці ДФС з співробітниками поліції у м. Одесі ДПП та прикордонної служби, приблизно о 16 годині 50 хвилин у м. Одеса, вул. Дальницька, був зупинений автомобіль марки «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, під керуванням громадянина України ОСОБА_4.

Згідно з інформацією у Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби та Автоматизованої системи митного оформлення «Інспектор 2006» встановлено, що вказаний автомобіль 30 серпня 2014 року був ввезений на митну територію України в зоні діяльності відділу митного оформлення №1 митного поста «Роздільна», Південної митниці Міндоходів, по смузі руху «зелений коридор» громадянкою ОСОБА_5 (АДРЕСА_1) у режимі тимчасового ввезення терміном до одного року для особистого користування.

Станом на 20 травня 2016 року інформація, щодо вивезення зазначеного транспортного засобу за межі митної території України у ЄАІС ДФС відсутня.

Тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів.

Відповідно до ст. 321 Митного кодексу України товари, транспортні засоби комерційного призначення перебувають під митним контролем з моменту його початку і до закінчення згідно із заявленим митним режимом.

У разі ввезення на митну територію України товарів, транспортних засобів комерційного призначення митний контроль розпочинається з моменту перетинання ними митного кордону України. Митний контроль закінчується у разі ввезення на митну територію України - після закінчення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України за винятком митних режимів, які передбачають перебування під митним контролем протягом усього часу дії митного режиму.

Згідно з п. 50 ст. 4 МК України резидент це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

Відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, а також відчужені чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Згідно із ст. 270 МК України правила оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України встановлюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та міжнародними договорами.

Відповідно до ст. 292 МК України, митні платежі не сплачуються при ввезенні товарів на митну територію України, якщо такі товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Кодексу, Податкового кодексу України не передбачає сплату митних платежів, - на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

Згідно із п. 7 ст. 286 МК України до товарів, поміщених у митний режим тимчасового ввезення застосовується умовне часткове звільнення від оподаткуванням ввізним митом.

Відповідно до ст. 103 МК України тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення, зокрема, ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та підлягають реекспорту до завершення встановленого строку.

Відповідно до ст. 30 Податкового кодексу України податкова пільга - це передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов'язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі. Податкова пільга надається, зокрема, шляхом звільнення від сплати податку та збору.

Тобто, використання транспортного засобу іншою особою, ніж тою, якою такий транспортний засіб ввезено, являє собою використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги.

Відповідальність за використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, передбачена ст. 485 МК України.

Відповідно до розрахунку митних платежів, проведеного старшим державним інспектором першого відділу аналітично-пошукової роботи УБ з МП Одеської митниці ДФС Кондратовичем К.О., сума недобору митних платежів, що були б сплачені при ввезенні на митну територію України легкового автомобіля «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, станом на 20 травня 2016 року становлять 211241,48 грн.

Тобто, у разі невиконання умов тимчасового ввезення зазначеного автомобіля, у зв'язку з чим надавалися пільги для його ввезення, повинні бути сплачені митні платежі у розмірі 211241,48 грн.

Однією з ознак порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, є протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Таким чином, ОСОБА_1 використовував автомобіль марки «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, стосовно якого при ввезенні на митну територію України надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, чим вчинив порушення митних правил, передбачене ст. 485 МК України.

В своїх поясненнях від 20 травня 2016 року ОСОБА_1 повідомив, що користувався зазначеним автомобілем виконуючи доручення і задачі комерційної фірми на яку зареєстрований даний автомобіль в комерційних та особистих цілях.

Проте, під час складання протоколу про порушення митних правил та розгляду даної справи, Одеській митниці ДФС не було надано відповідних документальних підстав, які б підтверджували, що даним автомобілем громадянин ОСОБА_1 користувався на умовах Конвенції про тимчасове ввезення, прийнятої 26 червня 1990 року у м. Стамбулі, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України від 24 березня 2004 року № 1661-IV «Про приєднання України до Конвенції про тимчасове ввезення», згідно якої транспортні засоби комерційного використання можуть використовуватись третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення і які здійснюють свою діяльність на користь останнього, навіть якщо вони зареєстровані або постійно проживають на території тимчасового ввезення.

Відповідно до пункту «b» статті 1 Додатку «С» Конвенції «комерційне використання» означає платне перевезення осіб або промислове чи комерційне платне або безоплатне перевезення вантажів.

Умови здійснення міжнародних перевезень вантажів та пасажирів (багажу) регламентовано Конвенцію про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) та Конвенцією про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року), до яких Україна приєдналась 01 серпня 2006 року та 05 грудня 2004 року відповідно.

Конвенція про договір міжнародного дорожнього перевезення вантажів (м. Женева, 1956 року) застосовується до будь-якого договору дорожнього перевезення вантажів за винагороду з використанням автомобілів, коли вказані в договорі місце прийняття до перевезення вантажу і місце, передбачене для здачі вантажу, знаходяться на території двох різних країн, з яких принаймні одна являється учасником Конвенції. Статтями 4 та 5 цієї Конвенції, передбачено, що договір перевезення встановлюється накладною, другий примірник якої супроводжує вантаж.

Конвенція про договір міжнародного автомобільного перевезення пасажирів та багажу (м. Женева 1973 року) застосовується до будь-якого договору автомобільного перевезення пасажирів (та у відповідних випадках-їх багажу) транспортними засобами, коли у договорі вказано, що перевезення здійснюється територією принаймні двох країн та що пункт відправлення або пункт призначення, або той та інший знаходяться на території однієї з країн, що домовляються. Статтею 5 зазначеної Конвенції передбачено, що під час перевезення пасажирів перевізник має видати індивідуальний або колективний квиток, в якому мають бути зазначені назва та адреса перевізника, а також який містить вказівку, що договір перевезення підпадає під дію положень цієї Конвенції.

Крім того, питання міжнародних перевезень пасажирів і вантажів врегульовано розділом IV Закону України від 05 квітня 2001 року № 2344-ІП «Про автомобільний транспорт» (зі змінами та доповненнями), відповідно до якого:

- при виконанні міжнародних перевезень вантажів особи повинні мати: дозвіл України; дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; сертифікат відповідності транспортного засобу вимогам законодавства України щодо безпеки руху та екологічної безпеки, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України; документи на вантаж.

- при виконанні міжнародних перевезень пасажирів особи повинні мати: дозвіл України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; список пасажирів (для нерегулярних та маятникових перевезень); білетно-облікову документацію. У транспортних засобах, що здійснюють міжнародні перевезення пасажирів та/або вантажів, установлюються і використовуються контрольні пристрої -тахографи.

Відповідно ст. 9 до Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Таким документом при автомобільних перевезеннях може бути міжнародна автомобільна накладна (СМR).

Згідно із п. 1 с. 1 ст. 335 МК України перелік документів та відомостей, які перевізник (декларант, уповноважена ним особа) надають органу доходів і зборів при перевезені товарів автомобільним транспортом: а) документи на транспортний засіб, зокрема ті, що містять відомості про його державну реєстрацію (національну належність); б) транспортні (перевізні) документи (міжнародні товаротранспортні накладні); в) визначений актами Всесвітнього поштового союзу документ, що супроводжує міжнародні поштові відправлення (за їх наявності); г) комерційні документи (за наявності) на товари, що перевозяться, які містять відомості, зокрема, про найменування та адресу перевізника, найменування країни відправлення та країни призначення товарів, найменування та адреси відправника (або продавця) та отримувача товарів; ґ) відомості про кількість вантажних місць та вид упаковки; д) найменування товарів. є) вага брутто товарів (у кілограмах) або об'єм товарів (у метрах кубічних), крім великогабаритних вантажів.

З огляду на викладене, визнання автотранспортного засобу (у тому числі легкового) як транспортного засобу комерційного використання можливо виключно за умови його використання для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення вантажів, що повинно підтверджуватись: - при платному перевезенні осіб: білетно-обліковою документацію; - при платному чи безоплатному промисловому чи комерційному транспортуванні товарів: товарно-транспортними документами, зокрема міжнародною автомобільною накладною (СМR).

При цьому громадянин, який возить транспортний засіб комерційного призначення на митну територію України, повинен мати: - документи, що підтверджують здійснення цим громадянином діяльності на користь юридичної особи - власника (користувача) транспортного засобу; - належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення транспортного засобу; - документи на транспортний засіб, що підтверджують його реєстрацію в іншій державі на ім'я особи, яка зареєстрована або постійно проживає за межами України; -документи на транспортний засіб, що підтверджують мету його тимчасового ввезення; - документи, що підтверджують комерційне використання транспортного засобу.

Як слідує із матеріалів справи про порушення митних правил, зазначений транспортний засіб було ввезено на митну територію України по «зеленому коридору».

Відповідно до ст. 366 МК України діє двоканальна система митного контролю товарів, транспортних засобів, що переміщуються через митний кордон України громадянами, тобто спрощена система митного контролю, яка дає громадянам змогу здійснювати декларування, обираючи один з двох каналів проходу (проїзду транспортними засобами) через митний кордон України.

Канал, позначений символами зеленого кольору («зелений коридор»), призначений для декларування шляхом вчинення дій громадянами, які перемішують через митний кордон України товари в обсягах, що не підлягають оподаткуванню митними платежами та не підпадають під встановлені законодавством заборони або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території і не підлягають письмовому декларуванню.

Канал, позначений символами червоного кольору («червоний коридор»), призначений для всіх інших громадян.

Громадянин самостійно обирає відповідний канал («зелений коридор» або «червоний коридор») для проходження митного контролю за двоканальною системою.

Обрання «зеленого коридору» вважається заявою громадянина про те, що переміщувані ним через митний кордон України товари не підлягають письмовому декларуванню, оподаткуванню митними платежами, не підпадають під встановлені законодавством заборони та/або обмеження щодо ввезення на митну територію України або вивезення за межі цієї території та свідчить про факти, що мають юридичне значення.

Громадяни, які проходять (проїжджають) через „зелений коридор", звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов'язкового дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України.

Враховуючи положення ст. 366 МК України транспортні засоби комерційного призначення повинні перемішуватися по каналу, позначеному символами червоного кольору («червоний коридор»).

Таким чином, транспортний засіб марки «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, не використовувався для платного перевезення осіб або промислового чи комерційного платного або безоплатного перевезення товарів, був ввезений на митну територію України по «зеленому коридору» як транспортний засіб особистого користування, тобто не мав статусу транспортного засобу комерційного призначення (використання).

За вказаних обставин, на підставі ст. ст. 459, 494 МК України посадовою особою Одеської митниці ДФС у відношенні громадянина ОСОБА_1 складено протокол про ПМП №0691/50000/16 від 20 травня 2016 року за ознаками ст. 485 МК України.

На підставі зазначеного 20 липня 2016 року винесена постанова в справі про ПМП № 0691/50000/16, якою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні ним адміністративного правопорушення передбаченого ст. 485 МК України.

В своєму адміністративному позові ОСОБА_1 вважає, що «вирішуючи питання про притягнення його до відповідальності згідно ст. 485 МК України відповідач керувався виключно припущеннями».

Однак, дане твердження суперечить обставинам справи, оскільки автомобіль «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, був ввезений на митну територію України громадянкою ОСОБА_5 в режимі «тимчасове ввезення». Враховуючи положення ст. 380 МК України, транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у ст. 319 цього Кодексу.

Таким чином, громадянкою ОСОБА_5 було ввезено автомобіль в режимі «тимчасове ввезення» із звільненням від сплати митних платежів, громадянин ОСОБА_1 не ввозив вказаний автомобіль на митну територію України, однак в подальшому він неправомірно користувався транспортним засобом, стосовно якого було надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги, тобто саме громадянин ОСОБА_1 вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від митних платежів, оскільки тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування відповідно до ч. 4 ст. 380 МК України можуть використовуватися на митній території України виключно тими громадянами, які ввезли їх в Україну, для їх особистих потреб, не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності в Україні, бути розкомплектовані, чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам.

Враховуючи викладене, громадянин ОСОБА_1 неправомірно, без дозволу органу доходів і зборів користувався зазначеним автомобілем, тимчасово ввезеним на митну територію України, який знаходиться під митним контролем та митне оформлення якого не завершено.

Отже, громадянин ОСОБА_1 користувався транспортним засобом «ОРЕL ОМЕGА», р. н. НОМЕР_1, країна реєстрації - LT, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_2, стосовно якого надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв'язку з якими було надано такі пільги. ОСОБА_1 вчинив протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом'якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Таким чином з врахуванням процесуальних особливостей адміністративного судочинства доведення факту неправомірності дій позивача, покладається на відповідача.

Згідно зі ст. 66 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом під час розгляду позову встановлені обставини, які підтверджують позов, та які враховуються судом при винесенні постанови.

Згідно зі ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до ст. 11 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Таким чином, суд вважає, що у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постановипро порушення митних правил необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 122, 251, 254, 268, 280 КУпАП, ст. ст. 4, 53, 103, 270, 286, 292, 319, 321, 335, 366, 380, 459, 485, 494 Митного кодексу України, ст. ст. 2, 8, 10, 11, 12, 66, 69, 71, 86, 159-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Одеської митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправною та скасування постановипро порушення митних правил - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного адміністративного суду шляхом подання до Малиновського районного суду міста Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Гуревський В.К.