Справа № 522/14636/16-а
Суддя: Бойчук А. Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження №2-а/522/772/16
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2016 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Бойчука А. Ю.

при секретарі Скибінській Є. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси із скаргою на постанову по справі про адміністративне правопорушення винесену Головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Соловйом Дмитром Андрійовичем якою просить скасувати постанову № 542 від 29 липня 2016 року Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення по притягненню ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Скаржник вважає, що у його діях відсутній склад правопорушення передбаченого частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративну відповідальність і його не може бути притягнуто до адміністративної відповідальності на підставі даної норми. Крім того скаржник вказує, що при складенні постанови було безпідставно установлено факт порушення скаржником норм законодавства при будівництві.

Сторони у судове засідання не з'явились, про час та місце слухання справи сповідувались належним чином. Представник скаржника звернувся до суду з заявою про слухання справи за його відсутності.

Суд, на підставі ст.86 КАС України, оцінивши безпосередньо, всебічно, повно та об`єктивно досліджені у судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави

У судовому засіданні були встановлені наступні обставини.

11 липня 2016 року Головним інспектором будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Соловйом Дмитром Андрійовичем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при будівництві індивідуальних дачних будинків за адресою: місто Одеса, вул. Абрикосова, 1-А, замовником будівництва яких є ОСОБА_1, за результатами якої Соловйом Д.А. було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

Того ж дня, 11 липня 2016 року Соловйом Д.А. було складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно з яким щодо ОСОБА_1 було відкрито провадження в справі про адміністративне правопорушення передбачене частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також, у той самий день, 11 липня 2016 року Соловйом Д.А. було видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, яким вимагалось від ОСОБА_1 усунути порушення містобудівного законодавства до 11 серпня 2016 року.

29 липня 2016 року Соловйом Д.А. було винесено Постанову № 542 по справі про адміністративне правопорушення, якою було визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8 500 гривень.

Постановою були виявлені наступні порушення:

- на схемі забудови у будівельному паспорті № 01-07/73 не зазначені червоні лінії, лінії регулювання забудови, чим не дотримано пункт 2.10 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року № 103 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25 лютого 2013 № 66);

- договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 512, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 не пройшов державну реєстрацію.

- після розподілу земельної ділянки, яка залишилась за кадастровим номером - НОМЕР_1 була сформована та не зареєстрована згідно чинного законодавства відповідно до Закону України "Про землеустрій", статей 79-1, 125, 126 Земельного кодексу України, Закону України "Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень" та Постанови "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 25 грудня 2015 року № 1127.

- будівництво проводиться з відхиленням від затвердженої проектної документації.

01 квітня 2016 року ОСОБА_1 придбав частку у розмірі 209/355 у праві власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1.

14 квітня 2016 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради було видано будівельний паспорт № 01-07/73 на будівництво індивідуального дачного будинку на земельній ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, замовником якого є ОСОБА_1.

18 квітня 2016 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення про початок виконання будівельних робіт за адресою АДРЕСА_1 до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області.

11 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу Білик Вікторії Василівни з питаннями щодо реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 01 квітня 2016 року, на що 13 липня 2016 року ОСОБА_1 отримав інформацію про те що договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 01 квітня 2016 року зареєстровано належним чином, відомості внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

12 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради з листом стосовно зауважень департаменту ДАБК в Одеській області щодо будівельного паспорту № 01-07/73 від 14 квітня 2016 року. 19 липня 2016 року Управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради було надано відповідь на лист ОСОБА_1, якою було вказано, що детальний план території, до якого входить вулиця Абрикосова не розроблявся, отже червоні лінії по вищевказаних вулицях не закоординовані і не можуть бути нанесені до розробки та затвердження у встановленому Законом порядку ДПТ. Отже законодавством України не заборонено надання більше одного будівельного паспорту на одну земельну ділянку.

ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою скасувати вказану постанову та закрити провадження в справі про адміністративне правопорушення.

При вирішенні справи суд виходить із наступного.

Процедура видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки встановлена Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 05 липня 2011 року № 103 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 25 лютого .2013 № 66)

Згідно з пунктом 2.10 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки у схемі забудови земельної ділянки визначається місце розташування запланованих об'єктів будівництва, червоні лінії, лінії регулювання забудови, під'їзди до будівель і споруд, відстань від об'єкта будівництва до вулиць (доріг), мінімальні відстані від об'єкта будівництва до меж земельної ділянки, а також будівель і споруд, розташованих на суміжних земельних ділянках, місця підключення до інженерних мереж (за наявності).

Відповідно до частини шостої статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" лінії регулювання забудови - визначені в містобудівній документації межі розташування будинків і споруд відносно червоних ліній, меж окремих земельних ділянок, природних меж та інших територій.

Згідно з частиною чотирнадцятою статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" червоні лінії - визначені в містобудівній документації щодо пунктів геодезичної мережі межі існуючих та запроектованих вулиць, доріг, майданів, які розділяють території забудови та території іншого призначення.

Відповідно до частини третьої статті 19 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" червоні лінії та лінії регулювання забудови визначає Детальний план території.

Як вбачається с матеріалів справи, на підставі наказу Одеської міської ради від 25 березня 2015 року № 6489-VI з метою визначення умов та обмежень використання території для містобудівних потреб у межах визначених зон, яким у т.ч. встановлюється функціональне призначення, вимоги до забудови окремих територій (функціональних зон) населеного пункту, їх ландшафтної організації, наразі розробляється схема зонування території міста (зонінг).

Висновки Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Солов'я Д.А. щодо не дотримання пункту 2.10 Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки внаслідок не зазначення червоних ліній, ліній регулювання забудови є безпідставними, оскільки на даний момент такі лінії не встановлені.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів таких прав.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" Державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, речові права на об'єкти незавершеного будівництва та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав, документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1, реєстраційний номер нерухомого майна: НОМЕР_2, кадастровий номер: НОМЕР_1, площею 0,0355 га, знаходиться у приватній спільній частковій власності ОСОБА_4 (розмір частки 146/355) та ОСОБА_1(розмір частки 209/355).

Тобто, право часткової спільної власності на земельну ділянку за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1 зареєстровано в установленому законодавством України порядку за ОСОБА_1

Виходячи з цього, висновки Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Солов'я Д.А. щодо того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01 квітня 2016 року, зареєстрований у реєстрі за № 512, кадастровий номер земельної ділянки - НОМЕР_1 не пройшов державну реєстрацію є безпідставними.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

Відповідно до частини першої статті 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Україною 11 вересня 1997 кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частини четвертої статті 373 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 375 Цивільного кодексу України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Згідно з частиною першої статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно з частиною другою статті 358 Цивільного кодексу України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Так, співвласники земельної ділянки кадастровий номер: НОМЕР_1, на якій ведеться будівництво, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 скористались своїм диспозитивним правом та склали план розподілу даної земельної ділянки. ОСОБА_1 було самостійно прийнято рішення забудувати свою частину даної земельної ділянки, у суду відсутні відомості про будь-які заборони на проведення будівних робіт від іншого співвласника.

Оскільки ОСОБА_1 не здійснювалось формування нових земельних ділянок, то твердження Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Солов'я Д.А. щодо порушення порядку формування та реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 є необгрунтованими.

Згідно з пунктом 1.2 Порядку будівельний паспорт забудови земельної ділянки визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного) з площею до 300 квадратних метрів, господарських будівель, споруд, гаражів, елементів інженерного захисту, благоустрою та озеленення на земельній ділянці.

Згідно з Додатком В "Правил підрахунку площі квартири у житловому будинку і гуртожитку, площі житлового будинку, площі приміщень, площі забудови, будівельного об'єму, поверховості житлового будинку та переліку обов'язкових техніко-економічних показників" ДБН В.2.201502995 "Житлові будинки. Основні положення" площа горищ і технічних поверхів та підвалів до площі будинку не включається; при визначенні поверховості надземної частини будинку до кількості поверхів включають усі надземні поверхи (включаючи мансардний), у тому числі технічний і цокольний, якщо верх його перекриття знаходиться вище середньої планувальної позначки землі не менше ніж на 2 метри.

Тобто, площа підвалу не враховується при розрахунку площі жилого, садового, дачного будинку не вище двох поверхів. ОСОБА_1 при будівництві індивідуального дачного будинку не були перевищенні параметри, передбачені проектною документацією.

Твердження Головного інспектора будівельного нагляду відділу нагляду за діяльністю органів державного архітектурно-будівельного контролю та ринкового нагляду Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області Солов'я Д.А., що будівництво проводиться з відхиленням від затвердженої проектної документації є необгрунтованими, оскільки параметри об'єкту, будівництво якого здійснює ОСОБА_1, залишаються у відповідності з будівельним паспортом № 01-07/73.

Суд також звертає увагу на той факт, що ОСОБА_1 притягується до адміністративної відповідальності на підставі частини сьомої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" замовник має право виконувати будівельні роботи після подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком об'єктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 був затверджений Перелік об'єктів, будівництво яких здійснюється після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт, до якого входять:

1. Індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) площею до 300 кв. метрів.

2. Господарські будівлі і споруди, зокрема гаражі, які розташовані на присадибних, дачних і садових земельних ділянках.

Тобто, у ОСОБА_1 існував обов'язок подати повідомлення про початок виконання будівельних робіт з будівництва індивідуального дачного будинку. Даний обов'язок був виконаний ОСОБА_1 18 квітня 2016 року.

При цьому суд вказує, що частина сьома статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення встановлює відповідальність за виконання будівельних робіт без реєстрації декларації про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такій декларації, вчинені щодо об'єктів II категорії складності.

Суд дійшов висновку, що навіть незалежно від наявності чи відсутності виявлених Соловйом Д.А. порушень ОСОБА_1 будівельного законодавства України, ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності на підставі частини сьомої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, оскільки у ОСОБА_1 відсутній встановлений чинним законодавством України обов'язок реєструвати декларацію про початок виконання будівельних робіт при будівництві індивідуального дачного будинку в граничних межах, передбачених Переліком об'єктів, будівництво яких здійснюється після подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

На думку суду, зазначені Соловйом Д.А. порушення слід було кваліфікувати відповідно до частини п'ятої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення, якою встановлено відповідальність за виконання будівельних робіт без повідомлення про початок виконання зазначених робіт, а також наведення недостовірних даних у такому повідомленні.

У будь-якому випадку, судом не було встановлено наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до вимог статті 293 Кодексу України про адміністративну відповідальність і роз'яснень, викладених в пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом'якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з'ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Разом з тим, виходячи із закріпленого в частини четвертої статті 129 Конституції змагальності і рівності сторін у судочинстві, обов'язок доказування законності застосування адміністративного стягнення при розгляді скарги громадянина в суді покладається на орган (посадову особу), яким винесено оскаржувану постанову.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Приморський районний суд міста Одеси дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення передбаченого частиною сьомою статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Також суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині закриття провадження по справі не підлягає задоволенню, так як адміністративні суди не наділені повноваженнями закривати провадження у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких відноситься до компетенції інших органів державної влади.

За змістом статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи (у судовому засіданні, у порядку скороченого чи письмового провадження) з урахуванням вимог статті 70 КАС України щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню, та висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими, таким, що знайшли своє належне підтвердження у матеріалах та при розгляді справи, тому приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 251, 283, 284 Кодексу України про адміністративну відповідальність, суд -

ПОСТАНОВИВ

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Постанову № 542 від 29 липня 2016 року Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності на підставі частини сьомої статті 96 Кодексу України про адміністративні правопорушення з призначенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 гривень скасувати.

У частині адміністративного позову щодо закриття провадження по адміністративній справі - відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А. Ю. Бойчук