Справа № 683/1515/14-а
Суддя: Бондарчук Л. А.
Дата ухвалення: 2014-05-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/1515/14-а
У Х В А Л А

29 травня 2014 року м. Старокостянтинів

Суддя Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області Бондарчук Л.А., ознайомившись із матеріалами за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання бездіяльності протиправною, зобовязання здійснити перерахунок, нарахування та виплату щорічної допомоги на оздоровлення та одноразової компенсації як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,

в с т а н о в и л а:

27 травня 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до управління соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області і просить:

- визнати протиправною бездіяльність та зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат, в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ, за період з 1996 року по 2013 рік включно, що дорівнює 85 розмірам мінімальних заробітних плат;

- визнати протиправною бездіяльність та зобовязати відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат;

- зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та виплачувати йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат в порядку та на умовах, визначених положеннями статті 48 Закону України від 28 лютого 1991 року №796-ХІІ.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання відповідача здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити йому щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 1996 року по 11 листопада 2013 року включно та одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат підлягають залишенню без розгляду з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.99 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частина друга статті 99 КАС України передбачає, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.100 КАС України адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що відповідач не виплатив йому одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а також за період з 1996 року по 2013 рік включно в неналежному розмірі виплачує йому щорічну допомогу на оздоровлення.

За повідомленням управління соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №03/1398/14 від 16 травня 2014 року ОСОБА_1 став інвалідом ІІ групи 23 січня 2002 року, що підтверджується довідкою МСЕК № 283307 від 27 січня 2002 року й виплата одноразової компенсації як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС йому не проводилась. Що стосується виплати щорічної допомоги на оздоровлення, то така проводилась ОСОБА_1 з 2005 року по 2014 рік щорічно в розмірі 120 грн.

Зазначене свідчить про те, що ОСОБА_1 знав або повинен був знати про порушення свого права з моменту отримання ІІ групи інвалідності та зазначених виплат, проте у встановлений законом строк правом на звернення до суду не скористався та не був позбавлений такого права, оскільки не надав суду жодних доказів поважності причин пропуску визначеного законом шестимісячного строку на звернення до суду.

Посилання позивача на положення Віденської конвенції Про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 21 травня 1963 року та Закону України Про приєднання України до Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від 12 липня 1996 року не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Частина перша статті 76 Закону України від 8 лютого 1995 року № 39/95-ВР Про використання ядерної енергії та радіаційну безпеку (далі - Закон № 39/95-ВР) не встановлює строку звернення до адміністративного суду громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки відповідно до частини восьмої статті 73 цього Закону відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, встановлюється відповідним законодавством України.

Актом спеціального законодавства, дія якого спрямована на реалізацію конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров'я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення України та встановлює відповідальність за шкоду, спричинену Чорнобильською катастрофою, є Закон України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 29 лютого 1991 року (далі Закону № 796-ХІІ).

Абзацом третім частини другої статті 1 цього Закону передбачено, що державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується, зокрема, на принципі соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 70 Закону № 796-ХІІ закріплено право громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, захищати у відповідних державних, судових органах свої законні інтереси та інтереси своїх дітей. При цьому зазначеним Законом строк звернення до суду з адміністративним позовом не встановлено.

Крім того, відповідно до статті 90 Закону № 39/95-ВР всі вимоги цього Закону застосовуються щодо будь-якого ядерного інциденту, що може статися на території України, після набрання цим Законом чинності, тобто починаючи з 21 березня 1995 року.

Статтею VI Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, ратифікованою Законом України від 12 липня 1996 року № 334/96-ВР, передбачено, що права на відшкодування за цією Конвенцією втрачають силу, якщо позов не подано на протязі десяти років з дня ядерного інциденту, а не тридцяти років, як про це зазначено у позовній заяві. Окрім того, Конвенція передбачає відповідальність та відшкодування за заподіяний ядерний інцидент з боку оператора - особи, призначеної або визнаної відповідальною державою в якості оператора ядерної установки. З огляду на те, що відповідач жодним чином не відповідає критеріям оператора ядерної установки, встановленим Віденською конвенцією про цивільну відповідальність за ядерну шкоду, її застосування у цій справі є неможливим.

Крім того, вимоги про нарахування суб'єктом владних повноважень та проведення виплат, встановлених Законом № 796-ХІІ, є публічно-правовими, а не цивільно-правовими. У зв'язку з цим до таких вимог правила позовної давності, встановлені статтею 268 глави 19 Цивільного кодексу України, не застосовуються.

Подібна позиція була висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 травня 2011 року (справа №21-29а11), яка, відповідно до приписів статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України, є обовязковою для всіх судів України.

Також зазначену правову позицію підтвердив і Пленум Вищого адміністративного суду України в пункті 6 Постанови від 16 березня 2012 року № 4 Про судову практику вирішення адміністративними судами спорів, що виникають у звязку із застосуванням статей 39, 48, 50, 52, 54 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Тому, під час вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду необхідно керуватися нормами статті 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

З огляду на викладене, позовні вимоги, які виходять за межі строку звернення до суду слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.ст. 99, 100 КАС України, суддя

у х в а л и л а:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про визнання протиправною бездіяльності та зобовязання здійснити перерахунок, нарахувати та виплатити щорічну допомогу на оздоровлення у розмірі 5 мінімальних заробітних плат за період з 1996 року по 26 листопада 2013 року включно та одноразову компенсацію як інваліду ІІ групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у розмірі 45 мінімальних заробітних плат залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу суду було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: