Справа № 706/949/16-а
Суддя: Орендарчук М. П.
Дата ухвалення: 2016-09-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 706/949/16-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2016 м.Христинівка

Христинівський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді: Орендарчука М.П.

при секретарі: Пізняк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Христинівка адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Христинівського відділу Уманського обєднаного відділу Пенсійного фонду України про визнання неправомірних дій Христинівського управління Пенсійного фонду України Черкаської області та зобовязання здійснити пенсійні виплати згідно Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01 травня 2016 року,-

Встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Христинівського районного суду Черкаської області із позовом до Христинівського відділу Уманського обєднаного відділу Пенсійного фонду України про визнання неправомірними дій та зобов'язання вчинити дії.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що їй, ОСОБА_1, з 23.04.2014 призначено пенсію по віку відповідно до Закону «Про службу в органах місцевого самоврядування». Вона перебуває на обліку в Христинівському відділі Уманського обєднаного управління Пенсійному фонді України Черкаської області. З дати призначення пенсії і по даний час вона продовжує працювати за строковим трудовим договором на посаді, на яку поширюється дія Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», але нарахування та виплата пенсії, призначеної їй відповідно до Закону з 01.05.2016 не здійснюється.

Листом № 3793-10 від 01.06.2016 Христинівський відділ Уманського обєднаного управління Пенсійному фонду України Черкаської області проінформував її про припинення виплати їй пенсії з посиланням на ст. 21 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» та повідомив про відсутність права па отримання пенсії з 01.05.2016, а саме: про неможливість одночасно перебувати на державній службі та отримувати пенсію. З таким рішенням Христинівського відділу Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області вона не згідна, у звязку з чим просить визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті їй пенсії, призначеної згідно Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», та зобовязати Христинівський відділ Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області виплатити їй призначену довічно пенсію за віком.

Також позивачка зазначила, що Христинівський відділ Уманського обєднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області порушив її конституційне право на отримання призначеної їй пенсії у відповідності до Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а саме: припинив нарахування їй пенсії з 01.05.2016.

В судове засідання позивачка не зявилась, проте від неї до суду надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, та просила справу розглядати у її відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 об'єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області позов не визнає, вважає його безпідставним і необґрунтованим подавши письмові заперечення та просить суд відмовити в задоволенні позову. Суд, дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та вважає що у задоволенні позову слід відмовити виходячи наступного.

Згідно ст. 11 ч. 1 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 71 КАС України вказує, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Як вбачається з матеріалів справи Позивачу призначена з 23.04.2014 року пенсія по віку відповідно до Закону України «про службу в органах місцевого самоврядування»

За статтею 2 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2001 № 2493-ІІІ посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Відповідно до документів пенсійної справи, Позивач є працюючим пенсіонером та працює за строковим трудовим договором з 23.04.2014 року по даний час на посоді головного бухгалтера міської ради, у звязку з чим на неї поширюється дія Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування.

З 1 квітня 2015 року набрав чинності Закон України від 02.03.2015 № 213-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення (далі - Закон № 213), яким встановлено особливий порядок виплати пенсії працюючим пенсіонерам. Зокрема, внесено зміни дон. 7 ст. 21 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування та визначено, що тимчасово, у період з 1 квітня 2015 року по 31 грудня 2015 року, посадовим особам місцевого самоврядування (крім інвалідів І та II груп, інвалідів війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), у період служби в органах місцевого самоврядування, пенсії, призначені відповідно до законодавства України, не виплачуються.

Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» вищезазначені обмеження щодо виплати пенсії працюючим пенсіонерам було продовжено до 31.12.2016.

Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону № 213 порядок виплати пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) працюючим пенсіонерам, встановлений цим Законом, поширюється на пенсіонерів незалежно від часу призначення пенсії.

Згідно абзацу 4 ч. 1 ст. 47 Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно цього Закону поновлюється.

Таким чином, з 01.04.2015 на законодавчому рівні встановлено заборону виплати пенсій у період роботи пенсіонерів на окремих посадах, у тому числі, відповідно до Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, а можливість поновлення виплати пенсії до 31.12.2016 передбачена лише в разі звільнення особи з такої посади.

Згідно ст. 6 Конституції України, органи виконавчої влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що правовий порядок в Україні грунтується на принципах, згідно з якими ніхто не може бути вимушений робити те, що не передбачено законодавством. Одночасно дана норма встановлює, що органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти на підставі, в межах повноважень і в спосіб, що передбачені Конституцією та законодавством України.

Оскільки позивач є посадовою особою органу місцевого самоврядування та не належить до числа осіб, на яких дія Закону № 213 не розповсюджується, то дії управління щодо припинення виплати пенсії з 01.05.2016 є правомірними. Посилання позивача як на підставу відновлення з 01.05.2016 виплати пенсії на п. 5 Прикінцевих положень Закону № 213, а саме неприйняття до 01.06.2015 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах є безпідставним і необгрунтованим, оскільки останнім передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів". "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу". Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України. При цьому вказаний пункт не містить приписів щодо відновлення виплати пенсій, у разі неприйняття до 01.06.2016 закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі, призначеної на підставі Закону України „Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування.

Оскільки, згідно матеріалів пенсійної справи, за період з 01.06.2015 та до моменту звернення з адміністративним позовом до суду позивач продовжує працювати, підстав для поновлення управлінням виплати пенсії протягом вказаного періоду не було, а заборгованість по особовій справі позивача відсутня.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 106 КАС України, у позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог згідно з частинами четвертою і п'ятою статті 105 цього Кодексу і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Згідно ч. 2 ст. 106 КАС України, на підтвердження обставин, якими обгрунтовуються позовні вимоги, позивач надає докази, а в разі неможливості - зазначає докази, які не може самостійно надати, із зазначенням причин неможливості подання таких доказів.

Згідно ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

На порушення зазначеного, позивач не наводить доказів щодо наявності заборгованості з пенсійних виплат.

З урахуванням наведеного, позовні вимоги позивача щодо зобов'язання управління виплатити заборгованість з пенсійних виплат є безпідставними та необгрунтованими.

Також Конституційний Суд України у рішенні від 25 січня 2012 року № З-рп/2012 зробив висновок, що соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально - економічних можливостей.

Конституційний Суд зазначив, що передбачені законами соціально - економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через можливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 09 жовтня 1979 року у справі Ейрі проти Ірландії також констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі Кйартан Асмундсон проти Ісландії від 12 жовтня 2004 року.

Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.

Зазначене вище, підтверджується і ухвалою Вищого адміністративного суду від 28.01.2016 по справі № К/800/51159/15, в якій зазначено, що: «Законом України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» тимчасово у1 період з 01.04.2015 по 31.12.2015 особам, на яких поширюється дія Закону України «Про державну службу» (тобто державним службовцям та особам, які до них прирівняні), у період роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії, пенсії, призначені відповідно до цієї статті, не виплачуються, отже УПФУ правомірно не здійснювало виплату пенсії з 01.04.2015.

Оскільки застосуванню підлягає спеціальний закон, який регулює правовідносини пов'язані із пенсійним забезпеченням державних службовців та прирівняних до них осіб, яким є зокрема Закон України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», тому колегія суддів Вищого адміністративного суду України погоджується з обґрунтованими висновками судів попередніх інстанцій, що УПФУ з урахуванням приписів Закону України від 02.03.2015 № 213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» правомірно не здійснювало позивачу виплату пенсії з 01.04.2015 по 15.07.2015 року.

Суд привертає увагу позивача, що її позовні вимоги фактично стосуються не уповноваженої на те особи, а саме Христинівського відділу Уманського обєднаного відділу Пенсійного фонду України, оскільки субєктом владних повноважень в даному випадку є ОСОБА_2 обєднання управління Пенсійного фонду України Черкаської області. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 71, 94, 158 - 163, 183-2 КАС України, суд,-

Постановив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Христинівського відділу Уманського обєднаного відділу Пенсійного фонду України про визнання неправомірних дій Христинівського управління Пенсійного фонду України Черкаської області та зобовязання здійснити пенсійні виплати згідно Закону України « Про службу в органах місцевого самоврядування» з 01 травня 2016 року, відмовити.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України.

Суддя: М.П. Орендарчук