Справа № 2а-4507/11/2670
Суддя: Патратій О.В.
Дата ухвалення: 2011-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 червня 2011 року 12:20 № 2а-4507/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Патратій О.В. при секретарі Рагімовій Н.А., за участю представників сторін:

від прокуратури: Семененко В.П. (посвідчення № 186 від20.08.2007р.),

від позивача: Старощука С.В. (довіреність від 10.01.2011 р. № 5/10-021),

від відповідача: Кушнерової К.С. (довіреність від 01.06.2011 р.),

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Прокурора Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Святошинському районі м. Києва
до Публічного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Пролісок»
про стягнення заборгованості у розмірі 1 319 919,57 гривень,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Святошинського району м. Києва в інтересах держави в особі Державної податкової інспекції у Святошинському районі міста Києва (далі -позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Пролісок» (далі -відповідач, ПАТ «ТК «Пролісок») про стягнення заборгованості у розмірі 1 319 919,57 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що згадана сума є податковим боргом, не сплаченим у встановлений законом строк. Вжиті податковим органом заходи по стягненню цієї суми не призвели до позитивного результату -погашення податкового боргу, що стало підставою для звернення до суду з метою примусового стягнення коштів з рахунків платника податків відповідно до п. 20.1.18 ст. 20, п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України.

Статтею 60 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у випадках, встановлених законом, прокурор може звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

Стаття 121 Конституції України уповноважує прокуратуру здійснювати функцію представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 361 Закону України «Про прокуратуру»представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва у суді інтересів держави - наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Формами представництва є, зокрема звернення до суду з позовами або заявами про захист прав і свобод іншої особи, невизначеного кола осіб, прав юридичних осіб, коли порушуються інтереси держави.

В даному випадку прокурор Святошинського району м. Києва звернувся з позовом в інтересах держави в особі податкової інспекції, в межах повноважень останньої, оскільки неповна та несвоєчасна сплата податків і зборів платниками податків порушує державні інтереси щодо своєчасного формування доходної частини державного бюджету.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва справі від 01 квітня 2011 року відкрито провадження у даній справі.

У судовому засіданні 25 червня 2011 року представник позивача та прокуратури підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач проти позову заперечував, подав суду письмові заперечення. В обгрунтування своїх заперечень посилався на те, що ДПІ у Святошинському районі м. Києва невірно визначила розмір боргу по податку на додану вартість, оскільки відповідачем заборгованість було частково погашено, на підтвердження чого відповідачем було надано копії платіжних доручень.

Крім того, відповідач вважає, що на порушення вимог чинного законодавства податковим органом не було надіслано на адресу ПАТ «ТК «Пролісок»податкових вимог з метою погашення суми податкового боргу по кожному з податкових повідомлень-рішень. Також, відповідач просив звернути увагу суду на те, що позивачем невірно було визначено суму заборгованості по земельному податку, оскільки відповідно до податкового повідомлення-рішення № /0 від 04.11.2010 року, яке наявне в матеріалах справи, сума нарахованого податкового зобов'язання становить 30 866,61 грн., а не 32 223,17 грн., як це зазначив позивач в своїх розрахунках.

З огляду на вищенаведене відповідач просив відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ПАТ «ТК «Пролісок»(код за ) зареєстроване Святошинською районною у м. Києві державною адміністрацією 18 листопада 1994 року та перебуває на податковому обліку в ДПІ у Святошинському районі м. Києва.

Станом на день розгляду спору у відповідача згідно з обліковою карткою платника податків обліковується заборгованість штрафним санкціям, по земельному податку та по податку на додану вартість та .

Як вбачається з матеріалів справи, вказана заборгованість виникла у відповідача на підставі:

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 30.07.2010 р. № , яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 320,00 грн. за порушення порядку використання торогового патенту (рішення було надіслано поштою та вручене відповідачу 11.08.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення);

- рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій від 30.07.2010 р. № , яким до відповідача було застосовано штрафні (фінансові) санкції у розмірі 680,00 грн. за порушення ЗУ «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»(рішення було надіслано поштою та вручене відповідачу 11.08.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення);

- податкового повідомлення-рішення від 01.10.2010 р. № /0, яким відповідачу було нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 91 764,34 грн. (рішення було надіслано поштою та вручене відповідачу 29.10.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення);

- податкового повідомлення-рішення від 14.10.2010 р. № /0, яким відповідачу було нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «податок на додану вартість»у розмірі 510,00 грн. (рішення було надіслано поштою та вручене відповідачу 29.11.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення);

- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2010 р. № /0, яким відповідачу було нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з юридичних осіб»у розмірі 77 461,69 грн. (рішення було направлено поштою та вручене відповідачу 27.12.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення);

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 14.09.2010 року за червень 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 67 671,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 19.08.2010 року за серпень 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 65 102,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 18.09.2010 року за липень 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 62 405,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 20.10.2010 року за вересень 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 79 617,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 22.11.2010 року за жовтень 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 90 639,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по земельному податку № за 2011 рік, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку у розмірі 1 093272,74 грн. (по 91 106,06 грн. за кожен місяць);

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 20.01.2011 р., в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 44 196,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 25.01.2011 р. за листопад 2010 року, в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 81 599,00 грн.;

- самостійно поданої податкової декларації по податку на додану вартість № від 21.02.2011 р., в якій відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по податку на додану вартість у розмірі 32 268,00 грн.

- самостійно поданного податкового розрахунку земельного податку № 4678 від 01.02.2010 р. за 2010 рік, в якому відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку у розмірі 1 093 279,09 грн. (по 91 106,59 грн. за кожен місяць);

- самостійно поданого податкового розрахунку по земельному податку № за 2011 рік, в якому відповідачем визначено суму податкового зобов'язання по земельному податку у розмірі 1 093 272,74 грн. (по 91 106,06 грн. за кожен місяць);

- податкового повідомлення-рішення від 04.11.2010 р. № /0, яким відповідачу було нараховано суму податкового зобов'язання за платежем «земельний податок з юридичних осіб»у розмірі 30 866,61 грн. (рішення було направлено поштою та вручене відповідачу 27.12.2010 р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення).

Розмір податкових зобов'язань відповідача по податку на додану вартість було самостійно зменшено відповідачем шляхом подання:

- уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 900219850 від 01.10.2010 р., в якому відповідачем зменшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 151,00 грн.;

- уточнюючого розрахунку податкових зобов'язань з податку на додану вартість у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок № 900213792 від 01.02.2011 року, в якому відповідачем зменшено суму податкового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 181,00 грн.

Враховуючи те, що частина податкових зобов'язань відповідача виникла у період, коли був чинним Закон України «Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами»вiд 21.12.2000 р. № 2181-III (далі -Закон № 2181), який установлював порядок погашення зобов'язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів, порядок стягнення податкового боргу та порядок вжиття контролюючим органом заходів з метою погашення платниками податків податкового боргу, судом при вирішенні справи в даній частині застосовують норми вказаного Закону.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону № 2181 податкове зобов'язання платника податків, нараховане контролюючим органом відповідно до пунктів 4.2 та 4.3 статті 4 цього Закону, вважається узгодженим у день отримання платником податків податкового повідомлення, за винятком випадків, визначених підпунктом 5.2.2 цього пункту.

Виходячи з положень пп. 5.2.2, 5.2.4 ст. 5 Закону № 2181 у випадку оскарження рішення податкового органу про нарахування податкового зобов'язання в адміністративному або судовому порядку, такі зобов'язання вважаються узгодженими у день закінчення, відповідно, процедури адміністративного оскарження або у день набрання законної сили рішенням суду.

Доказів оскарження вищевказаних повідомлень-рішень та рішень про застосування штрафних (фінансових) санкцій (№, № від 30.07.2010 р., № /0 від 01.10.2010 р., № /0 від 14.10.2010 р., № /0 від 04.11.2010 р., № /0 від 04.11.2010 р.) в адміністративному або судовому порядку відповідачем суду не надано.

Пунктом 5.1 ст. 5 Закону № 2181 встановлено, що податкове зобов'язання, самостійно визначене платником податків у податковій декларації, вважається узгодженим з дня подання такої податкової декларації.

Таким чином, виходячи з положень п. 5.1. ст. 5 та пп. 5.2.1. п. 5.2. статті 5 Закону № 2181, податкові зобов'язання за вищевказаними рішеннями та податковими деклараціями за 2010 рік є узгодженими, відповідно, у день отримання відповідачем вказаних рішень (до чого згідно пп. 6.2.4 Закону № 2181 прирівнюється їх розміщення на дошці податкових оголошень) та з дня подання відповідних податкових декларацій. При цьому, податкові зобов'язання, самостійно визначені в податкових деклараціях, оскарженню в адміністративному або судовому порядку не підлягають ( п. 5.1. Закону № 2181).

Відповідно до п.п.5.3.1 п. 5.3 вказаної вище статті, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Відповідно до пп. 5.4.1. п. 5.4 статті 5 Закону № 2181 узгоджена сума податкового зобов'язання, не сплачена платником податків у строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків.

Оскільки вищевказані суми податкових зобов'язань та штрафних (фінансових) санкцій не були сплачені відповідачем у встановлений строк, то виходячи з положень пп. 5.4.1. Закону № 2181, ці суми грошових зобов'язань набули статусу податкового боргу.

Виходячи з положень Закону № 2181 право на стягнення податкового боргу виникає після надіслання (вручення) контролюючим органом першої та другої податкових вимог платникові податків (про що вказано також у Інформаційному листі ВАСУ від 24.12.2010 р. № 1843/11/13-10).

Згідно з пп. 6.2.1. - 6.2.4. п. 6.2. статті 6 Закону № 2181 у разі, коли платник податків не сплачує узгоджену суму податкового зобов'язання в установлені строки, податковий орган надсилає такому платнику податків першу та другу податкові вимоги, які вважаються врученими, якщо їх передано під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач з дотриманням вимог пп. 6.2.1, 6.2.2, 6.2.3 пункту 6.2 статті 6 Закону № 2181 надіслав відповідачу першу податкову вимогу № 1/1576 від 04.11.2009 р. на суму 19 930,94 грн. та другу податкову вимогу № 2/68 від 25.01.2010 р. на суму 368 436,32 грн.

Перша та друга податкові вимоги були направлені відповідачу поштою та були вручені 25.12.2009 р. та 01.02.2010 р., що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Стосовно посилання відповідача на необхідність направлення податкових вимог щодо кожного з винесених податкових повідомлень-рішень суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 6.2.3 п. 6.2 ст. 6 Закону № 2181 податкові вимоги надсилаються в наступному порядку:

а) перша податкова вимога - не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати узгодженої суми податкового зобов'язання. Перша податкова вимога містить повідомлення про факт узгодження податкового зобов'язання та виникнення права податкової застави на активи платника податків, обов'язок погасити суму податкового боргу та можливі наслідки непогашення його у строк;

б) друга податкова вимога - не раніше тридцятого календарного дня від дня направлення (вручення) першої податкової вимоги, у разі непогашення платником податків суми податкового боргу у встановлені строки. Друга податкова вимога додатково до відомостей, викладених у першій податковій вимозі, може містити повідомлення про дату та час проведення опису активів платника податків, що перебувають у податковій заставі, а також про дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Підпунктом 6.3.2 п. 6.3 Закону № 2181 встановлено, що у разі коли у платника податків, якому було надіслано першу податкову вимогу, виникає новий податковий борг, друга податкова вимога має містити суму консолідованого боргу. При цьому окрема податкова вимога щодо такого нового податкового боргу не виставляється. Консолідованим вважається борг, визначений у першій податковій вимозі, збільшений на суму нового податкового боргу, що виник до виставлення другої податкової вимоги.

Аналогічні норми також закріплені в пп. 4.6 п. 4 та абз. 2 пп. 4.6 Порядку направлення органами державної податкової служби України податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 03.07.2001 р. № 266 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 16.07.2001 р. № 595/5786, який був чинним на момент направлення податкових вимог.

Отже, податковий орган з дотриманням процедури направлення податкових вимог направив відповідачу першу податкову вимогу та другу податкову вимогу для погашення поточної суми податкового боргу. Нормами Закону № 2181 не передбачено права та обов'язку податкового органу надсилати платнику податків третю та наступні податкові вимоги, а також податкових вимог щодо кожного з винесених податкових повідомлень-рішень.

Враховуюче те, що сума консолідованого податкового боргу, визначена в другій податковій вимозі, не була погашена відповідачем в повному обсязі, наступні податкові вимоги йому не надсилались.

Стосовно податкових зобов'язань по земельному податку та податку на додану вартість, які виникли в 2011 році суд зазначає, що вказані грошові зобов'язання виникли після набрання чинності Податковим кодексом України (далі - ПК України), тому правовідносини в даній частині регулюються нормами вказаного Кодексу.

Пунктом 54.1 ст. 54 ПК України передбачено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом.

Пунктом 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов'язаний сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, виходячи з положень п. 57.3 ст. 57 та п. 58 ст. 58 Податкового кодексу України податкові зобов'язання, які виникли на підставі податкових декларацій по податку на додану вартість та податкової декларації з плати за землю, які були подані у 2011 році, вважаються узгодженими, у день подання вказаних декларацій.

Згідно з підпунктом 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПКУ сума грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання вважається податковим боргом.

Враховуючи те, що грошові зобов'язання по платі за землю та по податку на додану вартість, які були самостійно узгоджені відповідачем, не були погашені протягом граничного строку, відповідно до Податкового кодексу України вони визнаються податковим боргом.

Як вбачається з матеріалів справи, податковий борг по податку на додану вартість було частково погашено відповідачем. Зокрема, згідно платіжного доручення № 890 від 23.02.2011 р. відповідачем повністю сплачено податкове зобов'язання по ПДВ за січень 2011 року, згідно платіжних доручень № 958 від 28.03.2011 р., № 970 від 05.04.2011 р., № 996 від 08.04.2011 р. відповідачем повністю сплачено податкове зобов'язання з ПДВ за лютий 2011 року.

Таким чином, розмір податкового боргу відповідача по податку на додану вартість становить 523 250,46 грн. (587 786,46 грн. -32 268,00 грн. -32 268,00 грн. = 523 250,46 грн.).

В той же час, подані відповідачем платіжні доручення № 1084 від 11.05.2011 р., № 1144 від 25.05.2011 р., № 1149 від 27.05.2011 р. та № 1152 від 30.05.2011 р. про сплату податку на додану вартість (за березень, квітень 2011 року) не приймаються судом до уваги, оскільки вказаними платіжними дорученнями відповідачем погашались податкові зобов'язання за інші податкові періоди, які не є предметом судового розгляду у даній справі.

З приводу посилання представника позивача на зарахування частини грошових коштів, сплачених згідно платіжних доручень № 890 від 23.02.2011 р., № 958 від 28.03.2011 р., № 970 від 05.04.2011 р., № 996 від 08.04.2011 р. в рахунок погашення попереднього податкового боргу суд зазначає наступне.

Згідно з п. 20.1 ст. 20, п. 21.1 ст. 21 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» ініціатором переказу може бути платник, ініціювання переказу проводиться шляхом подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління НБУ від 21.01.2004 р. № 22, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976, кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

Реквізит «Призначення платежу»платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у цій главі, лише за зовнішніми ознаками (п. 3.8 вищезазначеної Інструкції).

Отже, із наведених правових норм вбачається, що право визначати призначення платежу відповідно до чинного законодавства належить виключно платнику, а не податковому органу.

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку, що податковий орган не наділений правом чи обов'язком змінювати призначення платежу, визначеного платником податків, тому зарахування вищевказаних поточних платежів в рахунок погашення податкового боргу відповідача визнається судом неправомірним.

В той же час, погашення податкового боргу відповідача за рахунок переплати з ПДВ за лютий 2011 року може бути здійснено на підставі окремої заяви відповідача, поданої до податкового органу, тому суд не може врахувати подані відповідачем платіжні доручення № 982 від 07.04.2011 р., № 1058 від 04.05.2011 р., № 1050 від 28.04.2011 р. в рахунок погашення податкового боргу за інші податкові періоди.

З вказаного вбачається, що податкові зобов'язання по податку на додану вартість були погашені відповідачем у розмірі 64 868,00 грн. (сума заборгованості становить 523 250,46 грн.), по земельному податку - у розмірі 16 984,66 грн. (сума заборгованості становить 729 777,71 грн.).

Крім того, суд погоджується з доводами представника позивача стосовно того, що відповідно до податкового повідомлення-рішення № /0 від 04.11.2010 року (а.с.37), сума нарахованого податкового зобов'язання по земельному податку становить 30 866,61 грн., а не 32 223,17 грн., як помилково вказано позивачем.

Таким чином, станом на момент розгляду справи загальний розмір заборгованості відповідача становить 1 254 027,00 гривень (523 250,46 грн. по податку на додану вартість + 729 777,71 грн. по земельному податку + 998,84 грн. по штрафних (фінансових) санкціях ).

Відповідно до п. 87.1 ст. 87 ПКУ джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Сплата грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.

Згідно з п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності -шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Відповідно до п. 93.5 ст. 95 Податкового кодексу України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання органам податкової служби, у розмірі суми податкового боргу або його частини.

Підпунктом 20.1.8 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України встановлено, що органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.

Беручи до уваги встановлені судом обставини, враховуючи те, що відповідачем було частково погашено суму податкового боргу та сума, що підлягає стягненню становить 1 254 027,00 грн., суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України у справах, в яких позивачем є суб'єкт владних повноважень, а відповідачем - фізична чи юридична особа, судові витрати, здійснені позивачем, з відповідача не стягуються.

Керуючись вимогами ст. ст. 69-71, ч. 4 ст. 94, 160-162, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Туристичний комплекс «Пролісок» (, адреса: м. Київ, пр-т Перемоги, 139) на користь Державного бюджету України заборгованість у розмірі 1 254 027,00 гривень (один мільйон двісті п'ятдесят чотири тисячі двадцять сім гривень 00 коп.), в тому числі:

- по податку на додану вартість - 523 250,46 гривень (на рахунок № 0009 в ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, КЕКД 14010100, одержувач УДКУ у Святошинському районі м. Києва, код 26077945);

- по земельному податку - 729 777,71 гривень (на рахунок № 0009 в ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, КЕКД 13050100, одержувач УДКУ у Святошинському районі м. Києва, код 26077945);

- по штрафним (фінансовим) санкціям - 998,84 гривень (на рахунок № 0009 в ГУ ДКУ у м. Києві, МФО 820019, КЕКД 21080900, одержувач УДК у Святошинському районі м. Києва, код 26077945).

Постанова відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя О.В. Патратій

Повний текст постанови складено та підписано: 04 липня 2011 року.