Справа № 815/2637/16
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/2637/16

Категорія: 6.3 Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.

Одеський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка В.О.,

при секретарях Алєксєєвій Т.М. і Сємак О.В.,

за участю представника позивача Ларіної Т.Г., представника відповідача Паньків І.О. та представника 3-ї особи Мельниченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу підприємства «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року по справі за адміністративним позовом підприємства «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю до державного реєстратора Реєстраційної служби Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області Рогачко Павла Олександровича, Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради та третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» і Товариства з обмеженою відповідальністю «Орловський 2012» про скасування рішення,-

В С Т А Н О В И В:

01.06.2016 року Підприємство «Орловський завод» у вигляді ТОВ звернулося до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до державного реєстратора Реєстраційної служби Біляївського МРУЮ в Одеській області Рогачко П.О., приватного нотаріуса Біляївського РНО Одеської облсті Зезик В.А., 3-х осіб ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», ТОВ «Орловський 2012», в якому просило суд:

- визнати недійсним свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1516, видане 13.11.2012р. приватним нотаріусом Зезик В.А.;

- скасувати рішення державного реєстратора Рогачко П.О. від 28.03.2014 року (індексний номер 11990925) про державну реєстрацію права власності ТОВ «Орловський 2012» (код 38405088) на цілісний майновий комплекс, що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, комплекс будівель та споруд №5, та вилучити запис про право власності Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №5173013.

Ухвалою судді Одеського окружного адміністративного суду від 03.06.2016 року відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом Підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ в частині позовних вимог до приватного нотаріуса Зезик В.А. щодо визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів №1516 від 13.11.2012р.

Вказана ухвала позивачем в апеляційному порядку не оскаржувалася.

10.06.2016 року до Одеського окружного адміністративного суду через канцелярію надійшло письмове клопотання представника ТОВ «Орловський 2012» про залишення адміністративного позову без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.155 КАС України, у зв'язку з пропуском позивачем встановленого законом строку звернення до адміністративного суду із даними позовними вимогами.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, з підстав пропуску позивачем шестимісячного строку для звернення до адміністративного суду, позовну заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду 1-ї інстанції, представник Підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ 23.08.2016 року подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану вище ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2016р. та направити справу до суду 1-ї інстанції для продовження її розгляду по суті.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 16.11.2016р., у зв'язку із ліквідацією реєстраційної служби Біляївського МРУЮ в Одеській області, до участі у справі в якості відповідачів залучено Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області та Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради.

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції 16.11.2016р. і 30.11.2016р. представник позивача Ларіна Т.Г. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник відповідача - Юридичного департаменту Одеської міської ради Паньків І.О. та представник 3-ї особи - генеральний директор ТОВ «Орловський 2012» Мельниченко Н.О., кожен окремо, в судових засіданнях суду 2-ї інстанції з доводами і вимогами апеляційної скарги не погодились та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу окружного суду - без змін.

Представник 3-ї особи - ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», будучи своєчасно та належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в жодне судове засідання суду 2-ї інстанції (т.б. 12.10.2016р., 16.11.2016р., 30.11.2016р.) не прибув та надіслав свої письмові заперечення на адміністративний позов, в яких позовні вимоги не визнав та категорично наполягав на відмові у їх задоволенні. Письмових же заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Представник відповідача - Управління державної реєстрації ГТУ юстиції в Одеській області та відповідач - державний реєстратор Реєстраційної служби Біляївського МРУЮ в Одеській області Рогачко П.О. також в жодне судове засідання суду 2-ї інстанції не прибули, про дату, час і місце розгляду справи були своєчасно та належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю-доповідача, виступи присутніх представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що дана апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

До такого висновку суд апеляційної інстанції приходить з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про залишення адміністративного позову Підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ без розгляду, окружний суд виходив з того, що позивач пропустив шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду із цими позовними вимогами.

Колегія суддів, уважно дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обгрунтованими, з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту положень ст.99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

А відповідно до вимог ч.2 ст.99 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, необхідно зазначити, що дотримання строків звернення до суду з адміністративним позовом є однією з обов'язкових передумов ефективності адміністративних проваджень щодо строку розгляду адміністративних справ, оскільки захист прав, свобод та інтересів осіб безпосередньо залежить від меж їх реалізації у часі. Провадження в адміністративних судах, як спосіб захисту цих прав, базується на процесуальних принципах та забезпечується чітко регламентованими строками. Дотримання цих строків впливає на права та обов'язки учасників адміністративних правовідносин, спонукаючи їх до своєчасного здійснення наданих їм прав чи виконання покладених на них обов'язків.

Так, процесуальний закон визначає, що строк звернення до адміністративного суду - це строк, в межах якого особа, яка має право на позов, повинна звернутися до адміністративного суду для захисту своїх прав у публічно-правових відносинах або для реалізації владних повноважень.

При чому, днем, коли особа дізналась про порушення свого права, - є день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про рішення, дію чи бездіяльність відповідача (суб'єкта владних повноважень), внаслідок яких відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Практика Європейського суду з прав людини, яка, відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, також, в свою чергу, свідчить про те, що право на звернення до суду «не є абсолютним» і «може бути обмеженим», в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення ЄСПЛ від 27.02.1980р., 22.10.1996р.).

Як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи, позивач - підприємство «Орловський завод» у вигляді ТОВ фактично звернулося до окружного суду із даним адміністративним позовом з вимогою про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності №11990925 від 28.03.2014 року та вилучення запису про право власності з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №5173013 - 01.06.2016 року.

При цьому, позивач в своєму позові стверджує, що дізнався про порушення своїх прав, а саме про оскаржуване рішення державного реєстратора від 28.03.2014р. №11990925 - тільки 07.05.2016 року, тобто в день, коли до Орловського заводу, де розташований спірний Цілісний майновий комплекс, прийшли співробітники органів внутрішніх справ та прокуратури з вимогою звільнити територію заводу, яку на той момент фактично займала 3-я особа - ТOB «Орловський 2012», яка, в свою чергу, з 28.03.2014р. (т.б. з моменту державної реєстрації), є власником цього спірного майнового комплексу.

Проте, жодних належних і беззаперечних доказів на підтвердження вказаної вище обставини та відсутності реальної можливості вчасно (т.б. раніше) дізнатися про оскаржуване рішення позивачем не надано.

Разом з тим, судами обох інстанцій з матеріалів справи встановлено, що спірний Цілісний майновий комплекс (т.б. комплекс будівель і споруд №5), внаслідок порушення підприємством позивача зобов'язань за кредитним договором із Банком (т.б. ПАТ «ПУМБ») від 22.01.2008р. №7.4-93, в рамках виконавчого провадження №261050870 (боржником у якому виступало підприємство «Орловський завод» у вигляді ТОВ), був придбаний 3-ю особою - TOB «Орловський 2012» (як переможцем) ще у 2012 році з прилюдних торгів.

Далі, як видно з матеріалів справи, на підставі акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 06.11.2012р. №12/24/3, приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезик В.А. TOBу «Орловський 2012» (т.б. 3-й особі) було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 13.11.2012р. (реєстр. №1516).

В подальшому, як встановлено по справі, TOB «Орловський 2012», придбавши вищевказаний Цілісний майновий комплекс, 14.11.2012 року уклало із ПП «Комплексна гарантія та безпека» (ліцензія МВС України АЕ №184566 від 19.10.2012р.) договір №34 про надання охоронних послуг, відповідно до якого, ПП «Комплексна гарантія та безпека» з 14.11.2012 року зобов'язалася в інтересах TOB «Орловський 2012» цілодобово охороняти територію заводу (в т.ч. спірного майнового комплексу), що, в свою чергу, підтверджується наданими представником 3-ї особи копіями договору, додатків до нього та актами здачі-приймання послуг (т.1 а.с.117-149).

При цьому, представник 3-ї особи - генеральний директор ТОВ «Орловський 2012» в судовому засіданні зазначив, що саме з 14.11.2012 року спірний Цілісний майновий комплекс та вся територія заводу фактично перейшла у повне користування та оперативне управління ТОВ «Орловський 2012» і з того часу жодного представника (або працівника) колишнього власника - підприємства «Орловський завод» у вигляді TOB на цій території до 07.05.2016р. не було, як і не має останніх і на цей час.

Дану обставину фактично підтвердила в судовому засіданні суду 2-ї інстанції і представник позивача Ларіна Т.Г., яка, в свою чергу, пояснила, що дійсно з 2012 року і по цей час їх підприємство «Орловський завод» у вигляді TOB будь-яку господарську (підприємницьку) діяльність на спірній території заводу не вело, керівництво підприємства та його працівники у цей період на даній території не знаходилися, а також не займалися питаннями організації та забезпечення охорони цієї території заводу. Крім того, представник позивача також повідомила суд 2-ї інстанції й про те, що 29.11.2016р. господарський суд Одеської області своєю ухвалою (по справі №916/1382/16) визнав підприємство «Орловський завод» у вигляді TOB «банкрутом» та відкрив ліквідаційну процедуру.

Далі, як встановлено з матеріалів справи, 3-я особа, т.б. ТОВ «Орловський 2012», після отримання в листопаді 2012 року свідоцтва про придбання спірного нерухомого майна з прилюдних торгів, звернулося до державного реєстратора Реєстраційної служби Біляївського МРУЮ в Одеській області, який, в свою чергу, 28.03.2014 року прийняв рішення (індексний номер 11990925) про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Орловський 2012» (код 38405088) на цілісний майновий комплекс (комплекс будівель та споруд №5), що розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, с.Нерубайське, про що, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було здійснено №5173013.

Таким чином, із вказаного вище вбачається, що 3-я особа - ТОВ «Орловський 2012», як переможець прилюдних торгів, з листопада 2012 року (т.б. з моменту отримання свідоцтва про право власності), забезпечивши пропускний режим та охорону території придбаного ними заводу, фактично в повному обсязі користувалося і управляло спірним цілісним майновим комплексом, а з 28.03.2014 року (т.б. з моменту державної реєстрації) - стало його юридичним власником, т.б. і вже як власник, з березня 2014р. по теперішній час, повністю розпоряджається цим заводом і всім його майном.

Позивач же - підприємство «Орловський завод» у вигляді TOB, в свою чергу, як встановлено судовою колегією з матеріалів справи та пояснень самого представника позивача, з листопада 2012 року і по цей час (т.б. понад 4 роки) спірним майновим комплексом не користувалося, будь-яку господарську діяльність на території заводу не вело, його керівництво чи наймані працівники у даний період на цій території не знаходилися, не працювали і не займалися її охороною та відповідно, до 07.05.2016р. взагалі не піднімали питання (т.б. не зверталися ні до ТОВ «Орловський 2012», ні до правоохоронних органів, ні до суду) про повернення заводу або будь-якого майна спірного цілісного майнового комплексу. Жодних письмових доказів зворотного в матеріалах справи не міститься.

Що ж стосується зазначеної позивачем дати - 07.05.2016 року (т.б. дня, коли позивач нібито достовірно дізнався про оскаржуване рішення державного реєстратора), то з матеріалів справи та пояснень представників позивача і 3-ї особи встановлено, що в цей день на територію Орловського заводу, у супроводі директора підприємства «Орловський завод» у вигляді ТОВ Голованя В.А., прибули ст.слідчий СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУ НП в Одеській області Булига М.В. та прокурор Одеської міської прокуратури №3 Грамма О.О., які, в свою чергу, на підставі ухвали слідчого-судді від 04.05.2016р., в рамках кримінального провадження №0000483 від 20.01.2015р., провели відповідні слідчі дії (огляд приміщень ЦМК та інш.), а керівник ТОВ «Орловський 2012», в свою чергу, на їх вимогу пред'явив останнім усі необхідні документи (в т.ч. і оскаржуване рішення державного реєстратора від 28.03.2014р.), які підтверджують право власності на ЦМК Орловського заводу.

При цьому, слід зазначити, що за вказаним фактом, на підставі заяви генерального директора ТОВ «Орловський 2012» Мельниченко Н.О., Слідчим управлінням прокуратури Одеської області 12.05.2016р. було порушено кримінальне провадження №000364 та розпочато досудове слідство відносно співробітників ГУ НП в Одеській області по факту зловживання службовим становищем (ст.364 КК України).

Отже, виходячи з вищевикладеного, судова колегія, оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до аналогічного, що і суд 1-ї інстанції, висновку, що твердження позивача про те, що про наявність оскаржуваного рішення від 28.03.2014р. і відповідно про порушення своїх прав, як власника спірного Цілісного майнового комплексу він нібито дізнався лише тільки 07.05.2016 року, з чим він і пов'язує початок перебігу строку позовної давності, є необґрунтованими та недоведеними, оскільки ці твердження не підтверджуються жодними належними доказами і взагалі повністю спростовуються встановленими судами обох інстанцій фактичними обставинами.

До того ж, ще необхідно зазначити й про той факт, що згідно зі змісту Постанови Кабінету Міністрів України №786 від 30.09.2015р. «Деякі питання надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», яка набрала чинності 06.10.2015р. і є загальновідомою, вбачається, що вся інформація про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з 06.10.2015 року є відкритою та загальнодоступною. Тобто, будь-яка фізична або юридична особа (якою є підприємство позивача), зареєструвавшись на офіційному веб-сайті Міністерства юстиції, ще з жовтня 2015р. має право отримати в електронному вигляді з вказаного вище державного реєстру необхідну інформацію про реєстрацію права на будь-яке нерухоме (в т.ч. і спірне) майно.

Таким чином, на переконання суду, позивач, будучи «зацікавленою» і діючою юридичною особою - суб'єктом підприємницької (господарської) діяльності, після стягнення з нього у 2011 році за рішеннями господарських судів (від 19.09.2011р. і 10.10.2011р. по справі №20-4/17-160802011, які набрали законної сили) заборгованості за кредитним договором від 22.01.2008р. (укладеним з ПАТ «ПУМБ») в загальній сумі 12 384 634 грн., відкриття 30.01.2012р. виконавчого провадження №261050870, звернення стягнення на предмет іпотеки (яким є спірний ЦМК №5) згідно із виконавчим написом приватного нотаріуса від 05.04.2011р., проведення в листопаді 2012р. відкритих прилюдних торгів та проведеної в березні 2014р., на підставі виданого 3-й особі 13.11.2012р. свідоцтва про право власності, державної реєстрації, ще задовго до 07.05.2016р. достовірно знав та, з урахуванням (т.б. з допомогою) в т.ч. Постанови КМУ №786 від 30.09.2015р., мав реальну можливість і повинен був вчасно дізнатися про перехід у 2014 році права власності на нерухоме майно заводу до ТОВ «Орловський 2012» (інформація про яке з 06.10.2015р. є відкритою і загальнодоступною), який, в свою чергу, фактично одноособово користувався і управляв останнім ще з 2012 року.

У відповідності до вимог ст.100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

При чому, необхідно зауважити, що сутність зазначеного «інституту» полягає в тому, що особа, яка звертається до суду за захистом порушеного права була не в змозі зробити це внаслідок незалежних від неї обставин, зокрема, якщо цьому перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Проте, як вже зазначалося вище, позивач на підтвердження існування вказаних обставин жодних доказів не надав.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.155 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду, якщо позовну заяву подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Отже, за вказаних обставин, судова колегія вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про пропуск без поважних причин позивачем (т.б. підприємством «Орловський завод» у вигляді ТОВ) встановленого ч.2 ст.99 КАС України 6-місячного строку для звернення до адміністративного суду із даними позовними вимогами, в зв'язку із чим, даний позов дійсно підлягає залишенню без розгляду.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку про те, що суд 1-ї інстанції порушень матеріального і процесуального права при постановлені оскаржуваної ухвали не допустив. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.199 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду 1-ї інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Таким чином, оскільки судом 1-ї інстанції при винесенні оскаржуваної ухвали не було порушено норми процесуального права, колегія суддів апеляційного суду, відповідно до ст.200 КАС України, залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а ухвалу окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,199,200,206,254 КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу підприємства «Орловський завод» у вигляді Товариства з обмеженою відповідальністю - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 30 червня 2016 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Адміністративного Суду України протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили судовим рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Ю.В. Осіпов

Судді: О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко