Справа № 821/1645/16
Суддя: Бездрабко О.І.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 р.м. ХерсонСправа № 821/1645/16
Херсонський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді - Бездрабка О.І., суддів - Войтовича І.І., Кузьменко Н.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з адміністративним позовом до Національного банку України (далі - відповідач), в якому просить стягнути з відповідача 15880,69 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги мотивує тим, що 19.08.2015 р. звільнили з роботи на підставі наказу від 19.08.2015 р. № 138-к згідно ч.1 ст.40 КЗпП України. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р., яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 р., її поновлено на роботі та за період з 19.08.2015 р. по 23.05.2016 р. стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 104045,90 грн. З посиланням на ч.2 ст.235 КЗпП України, вказує на те, що відповідач з наступного дня від моменту винесення постанови суду першої інстанції з 24.05.2016 р. до 05.07.2016 р. включно, за час апеляційного оскарження постанови першої інстанції, повинен сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу, так як з його вини її неправомірно звільнено з роботи. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. встановлено суму середньоденного заробітку - 547,61 грн., яка повторно доказуванню не підлягає, так як постанова набрала чинності. Таким чином за період з 24.05.2016 р. по 05.07.2016 р. включно відповідач повинен сплатити 15880,69 грн. (547,61 грн. х 29 робочих днів).

Від позивача надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, направив до суду заперечення на позов. У наданих запереченнях відповідач вказує на те, що виконання судових рішень здійснюється за виконавчим листом, який Національний банк України не отримував. Позивач просить стягнути з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу, однак за постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. на користь ОСОБА_1 стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 104045,90 грн. Період оскарження Національним банком України рішення суду першої інстанції не може вважатися вимушеним прогулом працівника, оскільки не існує такої законодавчої норми.

Положеннями ч.4 ст.128 КАС України визначено, що у разі неприбуття відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин розгляд справи може не відкладатися і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом начальника управління Національного банку України в Херсонській області від 19.08.2015 р. № 138-к позивача звільнено із займаної посади з 19.08.2015 р. за п.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. даний наказ скасовано, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Херсонській області, стягнуто з Національного банку України середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 104045,90 грн. Постанова суду в частині поновлення на посаді та стягнення заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущена до негайного виконання.

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2016 р. постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. залишено без змін.

На виконання постанови Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. наказом заступника голови Національного банку України від 08.08.2016 р. № 3288-к ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді начальника відділу валютного контролю та ліцензування Управління Національного банку України в Херсонській області з 20.08.2016 р.

Даний наказ направлено позивачу поштою 10.08.2016 р.

Зважаючи на те, що відповідач не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 заробітну плату за період з 24.05.2016 р. (з дня винесення судового рішення) по 05.07.2016 р. включно (по день розгляду справи апеляційною інстанцією), позивач вважає, що із Національного банку України підлягає стягненню середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу у сумі 15880,69 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (ч.1 ст.255 КАС України).

Згідно із п.3 ч.1 ст.256 КАС України постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу ч.2 ст.257 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Зазначена вище стаття КЗпП не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред'явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.

Як вже зазначалося, п.3 ч.1 ст.256 КАС України передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Частиною 4 статті 257 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Цим підкреслюється винятковість саме примусового виконання рішення адміністративного суду.

Відповідно до ст.2 Закону № 606-ХІV (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі постанов судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов'язок. Зокрема, зазначений обов'язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі. В таких випадках держава в особі органу державної виконавчої служби несе відповідальність за виконання остаточних судових рішень.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23.06.2015 р. у справі № 2а-3138/10/0370.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 р. у справі "ОСОБА_2 проти України" (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов'язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

З огляду на викладене, доводи відповідача про виникнення у Національного банку України обов'язку поновлення позивача на роботі лише у разі пред'явлення нею виконавчого листа не ґрунтуються на вимогах як національного законодавства, так і рішеннях Європейського суду з прав людини.

Частиною 3 пункту 32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому, враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100.

Відповідно до п.2 Порядку, у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Пунктом 8 розділу 4 вказаного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 34 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому суд звертає увагу на те, що сам відповідач не заперечує того, що за період з 24.05.2016 р. (наступний день після винесення судом рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі) до 05.07.2016 р. включно заробітна плата позивачу не нараховувалася і не виплачувалася. Даний факт також підтверджено наданим до суду індивідуальними відомостями про застраховану особу з Пенсійного фонду України від 26.10.2016 р., довідкою Херсонської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Херсонській області від 09.11.2016 р. № 2763/П/21-03-08-01-09.

Доводи відповідача стосовно того, що позивачу вже виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд вважає безпідставними, оскільки предметом позовних вимог ОСОБА_1 у даній справі є стягнення з Національного банку України середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з несвоєчасним виконанням відповідачем постанови суду в частині поновлення позивача на роботі, яка підлягала негайному виконанню. Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. з Національного банку України стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 104045,90 грн. за період з 19.08.2015 р. по 23.05.2016 р., а той же час як у цій справі ОСОБА_1 просить стягнути середній заробіток з 24.05.2016 р. по 05.07.2016 р.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 23.05.2016 р. у справі № 821/3516/15-а, яка набрала законної сили, встановлено середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 547,61 грн., яка відповідно до ч.1 ст.72 КАС України не потребує доказуванню у даній справі.

Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 24.05.2016 р. по 05.07.2016 р. включно, який підлягає стягненню з Національного банку України, становить 15880,69 грн. (547,61 грн. х 29 робочих днів (травень 2016 року - 6 р.д., червень 2016 року - 19 р.д., липень 2016 року - 4 р.д.)).

Згідно ч.1 ст.9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши наявні у справі докази, суд вважає адміністративний позов ОСОБА_1. обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.8, 9, 12, 71, 72, 122, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Національного банку України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24.05.2016 р. по 05.07.2016 р. включно у сумі 15880 (п'ятнадцять тисяч вісімсот вісімдесят) грн. 69 коп.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Головуючий Бездрабко О.І.

Судді Войтович І.І.

ОСОБА_3

кат. 12.3