Справа № 804/16090/15
Суддя: Сидоренко Дмитро Володимирович
Дата ухвалення: 2016-03-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Сидоренко Д.В., при секретарі Клочек Д.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участю представника позивача ОСОБА_1, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_2,
до Державної податкової інспекції в Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС в Дніпропетровській області,
про скасування податкового повідомлення-рішення.
Представник позивача вважає, що вказані податкові повідомлення-рішення не законні та просить суд їх скасувати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що земельна ділянка, на підставі якої йому нарахували земельний податок з фізичних осіб у розмірах, що були викладені в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях йому не належить та не перебуває у його власності. Також він не є орендарем відповідної земельної ділянки. Позивач наголошує, що не має жодного правовстановлюючого документу стосовно вказаної податковим органом земельної ділянки, тому податок має нараховуватись тільки на землю, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда.
Будівлі та споруди, які зазначені в технічному паспорті становлять єдиний комплекс майна, власником якого є не тільки ОСОБА_2 (її частка становить ? частини майна), тобто данні які стосуються площ вищезазначених об'єктів мають бути поділені навпіл. Тому податок на землю має нараховуватись на ділянку площею 1028,0 м2
У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач проти позову заперечував. Також відповідачем були надані дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельних ділянок для розрахунку плати за землю (№7005 від 05.05.2006р.), що стосуються ділянки позивача (загальнодержавний кадастровий НОМЕР_1) та дані стосовно нормативної грошової оцінки зазначеної земельної ділянки за 2013-2015 р.р.
Заслухавши пояснення, розглянувши наявні документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
З матеріалів справи вбачається, що громадянка ОСОБА_2 є власником ? (одна друга) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1. Це підтверджується договором дарування від 25.10.2004 р. посвідченого приватним нотаріусом Бондаренко В.Г.
16 листопада 2004 року КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» прийнято рішення про реєстрацію права власності на 1/2 (одну другу) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за власником - ОСОБА_2, про що свідчить Витяг №5461822 про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Згідно з експлікацією в Технічному паспорті на виробничий будинок (нежитлові будівлі та споруди) по АДРЕСА_1 (розмір частки власності за ОСОБА_2 - 1/2) загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 3408,0, з них:
- під будинком, господарськими будівлями та спорудами усього 2056,0: 1827,5 - під будинком та 228,5 - під господарськими будівлями та спорудами).
Згідно до ст. 67 Конституції України, кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним.
Згідно з пп.14.1.72. п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України (далі ПК України) земельний податок - обов'язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73).
Згідно зі ст.269 ПК України платниками земельного податку є:
- власники земельних ділянок, земельних часток (паїв);
- землекористувачі.
Об'єктами оподаткування земельним податком є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні та земельні частки (паї), які перебувають у власності (ст.270 ПК України).
Відповідно до пунктів 286.5 та 286.6 ст.286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому у нового власника виникло право власності.
У разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника до іншого протягом календарного року орган державної податкової служби надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
- у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
- пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
- пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
За земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у користуванні кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується кожному з них пропорційно тій частині площі будівлі, що знаходиться в їх користуванні, з урахуванням прибудинкової території.
Відповідно до пункту 287.6 статті 287 Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Наведені норми кореспондуються з положенням Земельного кодексу України.
Так, згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти; до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення; якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Положеннями п.286.1 ст.286 ПК України визначено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру; центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 289.1ст. 289 ПКУ - для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Як зазначалося вище, ОСОБА_2 є власником 1/2 (одна друга) частини нежитлових будівель, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, згідно договору дарування від 25.10.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко В. Г. та зареєстрованого в реєстрі за №5194, внаслідок чого є платником земельного податку, який має визначатися контролюючим органом з урахуванням площі земельної ділянки виходячи з пропорційно належній частці кожної особи співвласника та встановленої для даної ділянки нормативно-грошової оцінки.
Разом з тим, контролюючим органом при здійсненні розрахунку розміру земельного податку, було застосовано дані Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 05.05.2006р. (№7005 від 05.05.2006р.), які були чинні протягом 2006 року, що суперечить приписам статті 286 та 289 ПКУ, та не могли використовуватись для розрахунків податку на землю в період 2013-2015р.р.
Щодо наданих листів Головного управління Держземагенства у Дніпропетровській області № 8-411-0.2-2691/2-15 від 21.07.2015р. та №8-411-0.2-3026/2-15 від 19.08.2015р. з інформацією про нормативну грошову оцінку землі в період 2013-2015 р.р., суд зазначає, що останні отримані податковим органом вже після винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, а тому не могли використовуватися при визначенні податкових зобов'язань.
Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти тільки на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.
Частиною ч.3 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
- на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України;
- з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
- обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
- безсторонньо (неупереджено);
- розсудливо;
- з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації;
- пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
- з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
- своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Так зокрема, принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України що є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб'єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувані рішення прийняті з порушення вищезазначеного принципу, у зв'язку з чим адміністративний позов підлягає задоволенню.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними рішення суб'єкта владних повноважень чи окремих його положень, дій чи бездіяльності і про скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень.
З наведеного слідує, що скасування рішення суб'єкта владних повноважень є наслідок визнання цього рішення протиправним.
В свою чергу, часиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено право суду вийти за межі позовних вимог, тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Вступну та резолютивну частину постанови проголошено у судовому засіданні 22.03.2016 року.
Повний текст постанови складено 28.03.2016 року.
Керуючись ст.ст.11, 160,163-167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її проголошення. Якщо проголошено вступну та резолютивну частину постанови або справу розглянуто у порядку письмового провадження, постанова набирає законної сили через 10 днів з дня її отримання у разі неподання апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд протягом 10 днів з дня проголошення. У разі проголошення вступної та резолютивної частини постанови або розгляду справи у порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.

Суддя Д.В. Сидоренко