Справа № 2а/1270/5076/2012
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Борзаниця С.В.
Суддя-доповідач - Компанієць І.Д.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2016 року справа №2а/1270/5076/2012

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Компанієць І.Д., суддів Сухарька М.Г., Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі №2а/1270/5076/2012 за позовом комунального підприємства "Сєвєродонецькі теплові мережі" до Державної податкової інспекції в м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.02.2012 року №№ , , , , -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2012 року позивач звернувся до суду з цим позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 10.02.2012 року: №, яким збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 172 510,84 грн; №, яким збільшено КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» суму грошового зобов'язання з податку прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності суму 268400,00 грн; №, №, якими збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 27 195,00 грн. та суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 33 990,50 грн. відповідно.

В обґрунтування зазначив, що висновки податкового органу про відсутність реальності господарських операцій між позивачем та ПП «Леком-Рудмет», ПП «Союз-Трейд-В», ПП «Лугпромбуд Плюс», ПП «Ріона» спростовуються наявністю первинних документів, що підтверджують реальність здійснення господарських операцій та підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2012 прийняте Державною податковою інспекцією в м. Сєвєродонецьку Луганської області Державної податкової служби, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 172 556,84 грн., з яких за основним платежем 138 045,47 грн. та за штрафними санкціями 34 511.37 грн.;

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2012 прийняте Державною податковою інспекцією в м. Сєвєродонецьку Луганської області Державної податкової служби, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 286 400,00 грн., з яких за основним платежем 229 120.00 грн. та за штрафними санкціями 57 280.00 грн.;

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2012 прийняте Державною податковою інспекцією в м. Сєвєродонецьку Луганської області Державної податкової служби, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на прибуток в сумі 33 993,50 грн., з яких за основним платежем 28 144,00 грн. та за штрафними санкціями 5 849,50 грн.;

визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № від 10.02.2012 прийняте Державною податковою інспекцією в м. Сєвєродонецьку Луганської області Державної податкової служби, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість в сумі 27 195,00 грн., з яких за основним платежем 22515,20 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати постанову, прийняти нову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що встановлений вироком суду факт створення товариства-контрагента позивача з метою прикриття незаконної діяльності (фіктивне підприємництво) свідчить, що від імені цього товариства діяли особи, які не мали законних повноважень на його представництво, на вчинення від його імені юридичних дій, оскільки не були наділені такими повноваженнями засновником товариства, а відтак податкові накладні, виписані від імені цього товариства такими особами не мають значення звітного прдаткового документа, з яким пов'язано право платника ПДВ включати суми податку до податкового кредиту.

При проведенні перевірок не надано товарно-транспортні накладні та інші документи, що свідчать про транспортування товарно-матеріальних цінностей по господарським операціям з контрагентами. Тобто не виявлено документи, згідно яких відбувався рух товару від продавця до покупця, та що підтверджують прийняття, оприбуткування та відвантаження, як визначено чинним законодавством.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за приписами п. 2 ч. 1 ст.197 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановила наступне.

Комунальне підприємство «Сєвєродонецькі теплові мережі» зареєстровано як юридична особа виконавчим комітетом Сєвєродонецької міської ради 13.02.2008, номер запису 1 002436 (т.1 а.с.208-209).

Позивач є платником податку на додану вартість.

З 28.03.2011 року по 08.04.2011 року ДПІ в м. Сєвєродонецьку проведена позапланова виїзна документальна перевірка комунального підприємства «Сєвєродонецькі теплові мережі» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «Лугапорт», ПП «Леком-Рудмет», ПП «Союз-Трейд-В», ПП «Лугпромбуд Плюс» за період з 13.02.2008 року по 31.12.2010 року, за результатами якої 15.04.2011 року складено акт № 871/23-35549138 (т.1 а.с.88-105).

На підставі зазначеного акту перевірки 10.02.2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким ДПІ в м. Сєвєродонецьку було збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 172 556,84 грн. (т.1 а.с.64).

Також з 06.06.2011 року по 10.06.2011 року податковою інспекцією проведена позапланова виїзна документальна перевірка КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на прибуток по взаємовідносинам з ТОВ «Лугапорт», ПП «Леком-Рудмет», ПП «Союз-Трейд-В», ПП «Лугпромбуд Плюс» за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, за результатами якої 20.06.2011 року складено акт № 1306/23-35549138 (т.1 а.с.119-131).

На підставі зазначеного акту перевірки 10.02.2012 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким збільшено КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» суму грошового зобов'язання з податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності суму 268 400,00 грн. (т.1 а.с.66).

З 22.11.2011 року по 28.11.2011 року ДПІ в м. Сєвєродонецьку проведена позапланова виїзна документальна перевірка КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ПП «Ріона» та ПП «Ауріта» за період з 01.01.2010 року по 30.09.2011 року, за результатами якої 05.12.2011 року складено акт № 2159/2301/35549138 (т.1 а.с.147-155).

На підставі акту перевірки 10.02.2012 року прийняті податкові повідомлення-рішення №№ , , якими ДПІ в м. Сєвєродонецьку збільшено позивачу суму грошового зобов'язання з податку на додану вартість на суму 27 195,00 грн. та суму грошового зобов'язання з податку на прибуток на суму 33 990,50 грн. (т.1 а.с.60,62).

Не погоджуючись із зазначеними податковими повідомленнями-рішеннями, КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» 23.02.2012 року звернулось до Державної податкової служби у Луганській області з первинними скаргами вих. №№ 04-225, 04-226, 04-227, 04-228, які рішенням від 26.04.2012 року залишені без задоволення (т.1 а.с.166-181,186-191).

КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» 10.05.2012 року звернулось до Державної податкової служби України із повторними скаргами (т.1 а.с.193-200), які залишені без задоволення (т.1 а.с.201-206).

Відповідно до п.5.1 ст.5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності.

Згідно із пп. 5.2.1 п. 5.2 ст.5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Відповідно до п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 ЗУ «Про оподаткування прибутку підприємств», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивачем сформовано валові витрати на підставі отриманих видаткових накладних, виданих ТОВ «Луганськенерголюкс», за 2008-2010 роки. Розрахунки за придбані товари проводились на підставі видаткових накладних, рахунків-фактур, які знаходяться у матеріалах справи.

На підставі пп. 7.2.3. п. 7.2. ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, податкова накладна складається у момент виникнення податкових зобов'язань продавця у двох примірниках. Оригінал податкової накладної надається покупцю, копія залишається у продавця товарів (робіт, послуг).

Підпункт 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 ЗУ «Про податок на додану вартість», чинного на момент виникнення спірних правовідносин, норми якого, визначають, що податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду, у тому числі у зв'язку з придбанням послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності.

Абзац 3 даного підпункту передбачає, що право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари (послуги) почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно із пп. 7.4.4. п. 7.4 ст. 7 Закону, що діяв на момент виникнення спірних правовідносин, якщо платник податку придбаває (виготовляє) матеріальні та нематеріальні активи (послуги), які не призначаються для їх використання в господарській діяльності такого платника, то сума податку, сплаченого у зв'язку з таким придбанням (виготовленням), не включається до складу податкового кредиту.

Згідно із пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 зазначеного Закону, не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп. 7.5.1. п. 7.5. ст. 7 Закону, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин, датою виникнення права платника податку на податковий кредит вважається дата здійснення першої з подій:

або дата списання коштів з банківського рахунку платника податку в оплату товарів (робіт, послуг), дата виписки відповідного рахунку (товарного чека) - в разі розрахунків з використанням кредитних дебетових карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової накладної, що засвідчує факт придбання платником податку товарів (робіт, послуг).

Тобто право на включення ПДВ до податковою кредиту пов'язано із отриманням покупцем від постачальника податкової накладної.

Як вбачається з матеріалі справи КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» із контрагентами - постачальниками укладено низку договорів купівлі-продажу товарів та їх поставки. Згідно з умовами договорів постачання, укладених з контрагентами, доставка товарів здійснюється транспортом Продавця.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що на момент надання податкових накладних контрагенти позивача не були зареєстровані платниками податку на додану вартість, а тому не мали права виписувати податкові накладні.

Висновки податкової інспекції щодо ненастання реальності здійснення операцій не відповідають дійсності, оскільки належне виконання сторонами договору підтверджується численними податковими накладними, приходними ордерами, видатковими накладними, специфікаціями.

На підставі ч. 1 ст.215 ЦК України підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

Стаття 203 ЦК України зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

На підставі ч.1 ст.208 ГК якщо господарське зобов'язання визнано недійсним як таке, що вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то за наявності наміру в обох сторін - у разі виконання зобов'язання обома сторонами - в доход держави за рішенням суду стягується все одержане ними за зобов'язанням, а у разі виконання зобов'язання однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею, а також все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. У разі наявності наміру лише у однієї із сторін усе одержане нею повинно бути повернено другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, положення ст.ст. 207-208 Господарського кодексу України підлягають застосуванню з урахуванням того, що правочин, який вчинено з метою, завідомо суперечною інтересам держави і суспільства, водночас суперечить моральним засадам суспільства, а тому згідно з ч. 1 ст. 203 і ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України є нікчемним, і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Таким чином, для висновку про нікчемність правочину, вчиненого з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства має бути доведеним умисел суб'єктів господарювання на вчинення такого правочину (господарського зобов'язання); намір сторін угоди на ухилення від оподаткування прибутків, відсутність необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької діяльності в силу відсутності управлінського, технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, безтоварність операції, тощо.

Надаючи таку оцінку господарським правовідносинам, податковий орган тим самим виходить за межі своєї компетенції щодо недійсності (нікчемності) таких правочинів. Податковий орган із стадії визначення такого правочину недійсним переходить у надання правової оцінки щодо його нікчемності, що за своєю правовою природою мають різне правове навантаження.

При цьому податковий орган доводить свою позицію з урахуванням того, що такі договірні відносини направлені на порушення публічного порядку, спрямованого на незаконне заволодіння майном держави, безпосередньо шляхом ухилення від сплати до державного бюджету обов'язкових платежів, що складають систему наповнення такого бюджету.

Але за змістом статті 228 Цивільного кодексу України нікчемний правочин - це той правочин, який безпосередньо суперечить вимогам закону, тобто повинно мати місце абсолютне порушення відповідного закону, яке може не визнаватися в судовому порядку нікчемним.

Виходячи з правового змісту частини 3 статті 228 Цивільного кодексу України правочини, що мають ознаки оспорюваності, визнаються недійсними в судовому порядку та за рішенням суду, крім того, у даному випадку настають відповідні юридичні наслідки.

В даному випадку податковий орган, без визнання такого правочину недійсним в судовому порядку, робить висновки про його недійсність та переходить до іншої стадії, визнаючи такий правочин нікчемним, що також суперечить вимогам законодавства.

Висковки податкового органу про не підтвердження між позивачем та його контрагентом господарських операцій є безпідставними, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено право податкового органу самостійно надавати оцінку укладеним (вчиненим) договорам з визначенням їх нікчемними, недійсними з застосуванням відповідних наслідків внаслідок вчинення таких правочинів.

Судова колегія не приймає посилання відповідача на вирок Ленінського районного суду від 23 грудня 2011 року по справі № 1-1126/2011, оскільки перевірки були призначені по кримінальним справам №№ 02/10/9145-02, 07/11/9038, за якими не представлено доказів наявності рішень (вироків) суду, що набрали законної сили.

Крім цього, відповідно до листа Державної податкової інспекції у м. Сєвєродонецьку від 17.05.2012 року № 5072/22-204 рішення суду, що набрали законної сили у вищезазначених справах чи копії постанов про закриття цих кримінальних справ за нереабілітуючими підставами у ДПІ у м. Сєвєродонецьку відсутні (т.1 а.с.68).

Листами ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області від 23.06.2016 року № 399/23/12-14 та від 18.07.2016 року № 446 підтверджується, що в слідчому відділі фінансових розслідувань ДПІ у м. Сєвєродонецьку ГУ ДФС у Луганській області відсутня будь-яка інформація щодо підсумків розгляду кримінальних справ № 02/10/9145-02 та № 07/11/9038 на підставі постанов слідчих, згідно яких призначено та проведено позапланову виїзну перевірку КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з TOB «Лугапорт», ПП «Леком-Рудмет», ПП «Союз-Трейд- В», ПП «Лугпромбуд Плюс» за період з 01.01.2008 року по 31.12.2010 року, а також позапланову виїзну перевірку КП «Сєвєродонецькі теплові мережі» з питання дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинам з ПП «Ріона» та ПП «Ауріта» за період з 01.01.2010 року по 30.09.2011 року. Також відсутні відомості щодо завершення досудового розслідування по цим кримінальним справам та результатам судового розгляду по ним (т.5 а.с.151,155).

На підставі п.86.9 статті 86 Податкового кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, у разі якщо грошове зобов'язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального закону або закону про оперативно-розшукову діяльність, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки не приймається до дня набрання законної сили відповідним рішенням суду. Матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку.

Таким чином, що ДПІ в м. Сєвєродонецьку не мала правових підстав до ухвалення та набрання законної сили вироками у цих кримінальних справах приймати податкові повідомлення-рішення за результатами перевірок, здійснених під час розслідування цих справ.

Враховуючи викладене, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, постанова прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду не вбачається.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової інспекції в м. Сєвєродонецьку Головного управління ДФС у Луганській області на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі №2а/1270/5076/2012 - залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2016 року у справі №2а/1270/5076/2012 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду у письмовому провадженні набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили.

Суддя-доповідач І.Д. Компанієць

Судді М.Г. Сухарьок

Л.В. Ястребова