Справа № 377/12/2170
Суддя: Хом'якова В.В.
Дата ухвалення: 2012-03-28 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" березня 2012 р. 14 год.48 хв.Справа № 2-а-377/12/2170

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Хом'якової В.В.,

при секретарі: Мельник О.О., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" до Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби про визнання недійсними податкових повідомлень рішень,

встановив:

Дочірнє підприємство "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (далі - ДП "Херсонський облавтодор") звернулось до суду з позовом про визнання недійсними податкових повідомлень-рішень Державної податкової інспекції у м. Херсоні (далі - ДПІ) від 12.01.12 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 про збільшення сум грошового зобов'язання по податку на додану вартість та податку на прибуток. Позивач не погоджуючись з висновками відповідача, викладеними в акті перевірки від 13.12.11, подав свої заперечення, однак ДПІ вони не були взяті до уваги. Податкова служба вважає, що ДП "Херсонський облавтодор" порушено статтю 228 ЦК України при укладанні з ПВКФ "Маркет" договору, а тому договір від 16.10.2008 року № 55 є нікчемним, і таким, що не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Позивач вважає, що висновок податкової служби про нікчемність правочинів позивача з ПВКФ "Маркет" суперечить чинному законодавству України, дійсним обставинам справи та матеріалам перевірки. Правочин є правомірним, поки відсутнє судове рішення про його недійсність. Правочин з ПВКФ "Маркет" ніхто не оспорював, відповідне судове рішення відсутнє. В акті перевірки не зазначено підстав нікчемності угод з ПВКФ "Маркет", не наведено доказів укладання договору з метою, що суперечить інтересам держави, доказів удаваності або фіктивності угоди. Придбані у ПВКФ "Маркет" бітум, мазут використовувались у господарській діяльності для будівництва, ремонту та утримання автомобільних доріг. Операції з поставки товарів підтверджуються первинними документами, податковими накладними, витратними накладними, платіжними дорученнями, до оформлення яких у податкової інспекції зауважень немає.

Представник позивача прибув в судове засідання. Просить задовольнити позов.

Відповідно до статті 55 КАС України судом ухвалено на місці про процесуальне правонаступництво шляхом допуску до судового розгляду Державної податкової інспекції у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби, яке є правонаступником Державної податкової інспекції у м. Херсоні, що підтверджується наказом ДПС України від 10.10.11 № 49, випискою з ЄДР.

ДПІ у м. Херсоні Херсонської області Державної податкової служби (відповідач) заперечує проти позову, просить суд відмовити в його задоволенні за необгрунтованністю. Оскаржувані податкові повідомлення-рішення є законними, прийняті відповідно фактичних обставин справи. У постачальників позивача по ланцюгу ПВКФ "Маркет" - ТОВ "Трансмультиторг"- ПП "Гамма" не виявлено транспорту, основних засобів, трудових ресурсів, які приймали б участь у постачанні продукції. Постачальники позивача по ланцюгу відсутні за юридичними адресами, фактичне місцезнаходження їх невідомо, що унеможливлює їх перевірку, мають ознаки "фіктивності". Таким чином, податкова інспекція не має підстав для підтвердження факту сплати позивачем ПДВ в ціні придбаної продукції. Відсутність належних доказів сплати постачальниками позивача по ланцюгу ПДВ до бюджету виключає можливість задоволення позову. Операції з купівлі-продажу даними контрагентами продукції не спричиняють реального настання правових наслідків, а, отже, є нікчемними по ланцюгу до "вигодонабувача", яким є в даному випадку позивач. Нікчемний правочин є недійсним в силу закону, а тому також не створює інших наслідків, крім тих, що пов'язані із його недійсністю.

Представник відповідача прибув в судове засідання, просить відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали та заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, окружний адміністративний суд встановив:

ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "ДАК "Автомобільні дороги України" є юридичною особою, платником податків, знаходиться на обліку в ДПІ у м. Херсоні як платник податків.

Державною податковою інспекцією у м. Херсоні були прийняті податкові повідомлення - рішення від 12.12.2011:

- № про збільшення ДП "Херсонський облавтодор" суми грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість на суму 233 214 грн. та застосування штрафної санкції 58 303,50 грн.,

- № НОМЕР_2 про збільшення ДП "Херсонський облавтодор" суми грошового зобов'язання за платежем податок на прибуток на суму 291 517,50 грн. та застосування штрафної санкції 72 879,37 грн.

Підставою для прийняття податкових повідомлень-рішень є висновки акту від 13.12.2011 №4326/23-5/31918234 позапланової невиїзної перевірки ДП "Херсонський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", в якому зазначено про нікчемність правочинів між ПВКФ "Маркет" та ДП "Херсонський облавтодор" відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 215, ч. 1, 5 ст. 203, ст.216 Цивільного кодексу України, як такі, що не спрямовані на реальне настання наслідків, що обумовлені ними по правочинах, порушення пп. 5.2.1 п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств", в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 291 517,50 грн., порушення п. 1.6, п. 1.7 ст. 1, п. 3.1.1. п. 3.1. ст. 3, п. 4.1 ст. 4, п. 6.4 ст. 6, п.п. 7.2.3, п.п. 7.2.6 п. 7.2, п.п. 7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4 Закону України "Про податок на додану вартість", в результаті чого занижено податок на додану вартість, який підлягає сплаті в бюджет в періоді, що перевірявся, на загальну суму 233 214 грн.

В акті перевірки вказано, що в квітні 2010 року ДП "Херсонський облавтодор" придбало у ПВКФ "Маркет" бітум, мазут на суму 1166070 грн., крім того ПДВ 233214 грн. Реалізація товару відбулась згідно договору від 16.10.2008 № 55 та додаткових угод до нього, що укладені між ДП "Херсонський облатодор" (Покупець) та ПВКФ "Маркет" (Постачальник), накладної від 15.04.10 № 46, податкової накладної від 30.04.10 № 22. Позивач розрахувався з ПВКФ "Маркет" грошовими коштами через розрахунковий рахунок. При проведенні перевірки відповідачем був використаний акт ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська від 29.07.11 №2742/23-5/21292863 "Про результати позапланової виїзної перевірки приватної виробничо - комерційної фірми "Маркет", з питання підтвердження взаємовідносин з ТОВ "Трансмультиторг" за період з 01.04.10 по 30.09.10, яким встановлено, що ПВКФ "Маркет" на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2010 року №15 придбано у ТОВ "Трансмультиторг" бітум 246 тн та мазут 21,6 тн з доставкою на загальну суму 1166070 грн., крім того ПДВ 233214 грн. - загальна сума придбання 1399284,90 грн., що підтверджується накладними та податковими накладними. Цей товар в подальшому був проданий позивачу. ПВКФ "Маркет" не мало складських приміщень, автомобільного чи іншого транспорту, устаткування, необхідне для здійснення фінансово-господарської діяльності. Також відсутні виробничі можливості, майно, транспорт у ТОВ "Трансмультиторг". Не встановлено документів про транспортування товарів. ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська дійшла до висновку про нікчемність правочину між ПВКФ "Маркет" та ТОВ "Трансмультиторг" (продавцем), а також між ПВКФ "Маркет" та покупцями, в тому числі позивачем.

Суду наданий акт перевірки 17.02.11 № 403/231/35497148 позапланової невиїзної документальної перевірки ТОВ "Трансмультиторг", складений ДПІ у Жовтневому районі м. Дніпропетровська, з якого вбачається, що за юридичною адресою відсутнє ТОВ або його керівник ОСОБА_3, тому перевірка відбулась на підставі податкової звітності та інших документів. В акті зазначено, що в квітні 2010 року постачальниками ТОВ були ПП "Гамма", ТОВ "Фірма "П.С.В.", ТОВ "Турін-Дніпро", ПП "Інтер-Пром", ТОВ "Содеко" та інші, серед покупців зазначена ПВКФ "Маркет" (сума 233214 грн.). У ТОВ "Трансмультиторг" відсутні обладнання, транспорт, сировина, ресурси для господарської діяльності, тому податкова служба визнала нікчемними правочини даного товариства, в тому числі і з ПВКФ "Маркет", відсутність об'єктів оподаткування у ТОВ "Трансмультиторг" при придбанні та продажу товарів

Суд вважає висновки податкової служби про нікчемність укладеного між позивачем та ПВКФ "Маркет" договору необґрунтованими. Частинами 1 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Стаття 204 ЦК України закріплює принцип презумпції правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемними правочини). У цьому разі визнання такою правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 228 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, зниження, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави. Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Таким чином до правочинів, які посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, відносяться правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу, землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (ст. 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режими вилучення з обігу або обмеження в обігу об'єктів цивільного права, тощо. Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок. В усіх інших випадках недійсність правочину має бути встановлено судом на підставі позовної заяви зацікавленої особи після повного та всебічного судового розгляду. Про недійсність правочинів ухвалюється судове рішення.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК України має враховуватися вина яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Належне встановлення умислу можливе лише в межах кримінального процесу. Доказом вини може бути вирок суду постановлений у кримінальній справі або інше судове рішення, яке підтверджує вину особи. Разом з тим акт перевірки не тільки не містить посилань на вищезазначені обставини, а й не доводить умислу посадових осіб ДП "Херсонський облавтодор" на порушення публічного порядку, не пояснює, в чому саме таке порушення полягає. Суд не надано вироку відносно керівників або інших посадових осіб ДП "Херсонський облавтодор", ПВКФ "Маркет", ТОВ "Трансмультиторг". Договора поставки або купівлі-продажу за своїм змістом не направлені на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, АР Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Отже, відповідач, зробивши висновок у акті перевірки про нікчемність правочинів, міг керуватися лише припущеннями щодо фіктивності (нікчемності) укладених договорів, його позиція про те, що ці правочини очевидно суперечать інтересам держави, не підкріплені належними доказами чи відповідними судовими рішеннями. Відобразивши в акті перевірки певні фактичні дані, не можна довести нікчемність правочину. Для визнання правочину недійсним не має значення чи були сплачені сторонами податку з отриманих по цьому правочину коштів чи ні, оскільки зобов'язання по сплаті податків виникають після вчинення самого правочину. Відповідачеві не надано право визначати дійсність договорів в залежності від наявності у сторін договору складів, приміщень, чисельності персоналу, умови його транспортування. Положеннями законодавства, яке регламентує права органів державної податкової служби, вбачається, що податковим органам, відповідно до покладених на них функцій та повноважень, не надано прав щодо встановлення висновків в актах перевірки про нікчемність, або недійсність правочинів, укладених суб'єктами господарювання. Тому правочини між позивачем та його постачальниками є оспорюваними, тобто, є правомірними, поки їх недійсність не буде встановлена судом.

Позивач та його постачальники були на момент вчинення поставок платниками ПДВ, претензій до правоздатності і дієздатності юридичних осіб, які були сторонами правочину, укладеного між позивачем та ПВКФ "Маркет", до правового статусу сторін цього договору як платників ПДВ, ДПІ ні при проведенні перевірки, ні в ході судового розгляду не висував. Крім того, ПКВФ "Маркет" поставив мазуту та бітуму на значно більшу суму, ніж вказано в акті перевірки, а саме на суму 2273126грн. 80 коп., в т.ч. ПДВ 378854 грн. 47 коп. Правочин не може бути частково нікчемним на суму 1399284,90 грн., як в даному випадку, стверджує податкова інспекція.

За змістом підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв'язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті. Пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону про оподаткування прибутку визначено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов'язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку. Порядок визначення суми податку на додану вартість, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України, визначені виключно Законом України "Про податок на додану вартість" від 03.04.97 № 168/97-ВР (надалі Закон № 168/97). Сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного податкового періоду та сумою податкового кредиту такого звітного податкового періоду. В силу вимог підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість" (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Підпунктом 7.2.4 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97 передбачено, що право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку на додану вартість. Не дозволяється включення до податкового кредиту будь-яких витрат по сплаті податку, що не підтверджені податковими накладними..

Отже, з огляду на наведені законодавчі приписи підставою для зменшення платником об'єкта оподаткування (податкових зобов'язань) з податку на прибуток на суму вартості придбаного товару, а з податку на додану вартість - на суму цього податку, нараховану на вартість товару, є факт реального придбання товару та безпосередній зв'язок витрат на оплату вартості товару з господарською діяльністю платника податків, що передбачає використання у власній господарській діяльності придбаних товарів або ж призначення останніх для такого використання, наявність у продавців товарів, робіт (послуг), які видавали податкові накладні, спеціальної податкової правосуб'єктності; віднесення до складу податкового кредиту лише сум податку, сплачених (нарахованих) у зв'язку з придбанням товарів (послуг), що підлягають використанню у господарській діяльності платника податку.

Доводи відповідача про те, що обґрунтованість віднесення позивачем згаданих витрат до валових та сум ПДВ до податкового кредиту нічим не підтверджена, суд не приймає до уваги через відсутність доказів. Такі витрати у розумінні підпункту 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону № 334/94-ВР повинні бути підтверджені певними документами, складеними у відповідності до вимог, які пред'являються до них діючим законодавством.

Згідно ст.9 Закону України від 16.07.99 №996 "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. В акті перевірки не зазначено факту відсутності документального підтвердження правочинів купівлі-продажу товару позивачем у ПВКФ "Маркет". ДПІ не має заперечень до документів, на підставі яких позивач відніс витрати по придбанню бітуму та мазуту до валових витрат. ДПІ в акті перевірки не посилається на невідповідність вимогам законодавству податкових накладних, за якими позивач формував податковий кредит, не вказує на неправильність складання позивачем податкових декларацій, а також не посилається на відсутність фактичної сплати позивачем у складі ціни товарів сум ПДВ, які увійшли до задекларованого позивачем податкового кредиту. Аналіз наданих позивачем податкових накладних, декларацій та зміст акту перевірки свідчить про дотримання позивачем спеціальних вимог щодо документального підтвердження сум валових витрат та податкового кредиту за періоди, які були предметом перевірки. Крім того, позивач надав докази відпуску придбаної продукції своїм структурним підрозділам.

З акту перевірки ПВКФ "Маркет" вбачається, що дане підприємство не заперечує факту поставки бітуму та мазуту позивачу, операцію продажу відобразило в податковій звітності. Дана фірма є діючим суб'єктом господарювання, зареєстровано в ЄДРПОУ, є платником податків, в тому числі ПДВ. Податковою інспекцією не встановлено факту несплати ПДВ при придбання позивачем товару у даного постачальника.

ДПІ стверджує про відсутність факту руху товару від постачальника позивача ПВКФ "Маркет". Суд не може погодитись з даною позицією податкової інспекції виходячи з того, що згідно Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363 основними документами на перевезення вантажів є товарно-транспортні накладні та дорожні листи вантажного автомобіля. Згідно пункту 11.5 Правил № 363 товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри, перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику (п. 11.6, 11.7 Правил № 363). Згідно наявних в матеріалах справи товарно-транспортних накладних на перевезення позивачу товару замовником транспорту була ПВКФ "Маркет", перевізниками інші господарюючі суб'єкти. Дані ТТН не містять в собі порушення Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, заповнені відповідно до вимог чинного законодавства, містять в собі повну інформацію щодо перевізника, вантажоотримувача, виду транспорту, товару, вартість товару та послуг, підписи та печатки сторін накладної, що дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у господарських операціях. До того ж товарно-транспортні накладні не відносяться до первинних бухгалтерських документів.

Суд також приймає до уваги, що доводи податкової інспекції про отримання ТОВ "Трансмультиторг" товарів, які були в подальшому реалізовані позивачу, у такого постачальника як ПП "Гамма" не підтверджені належними доказами, тому мають характер припущень, ПП "Гамма" не було єдиним постачальником у ТОВ "Трансмультиторг", а при відсутності будь-яких документів встановити такий факт тільки по податковій звітності неможливо.

В даному випадку ДПІ не наведено аргументів, які б спростовували доводи позивача про реальність господарських операцій. Суд відмічає, що порушення, які були можливо допущені ТОВ "Трансмультиторг", та їх вплив на право позивача формування валових витрат та на податковий кредит слід оцінювати з урахуванням можливої обізнаності позивача щодо таких обставин. Саме по собі невиконання постачальником контрагента позивача своїх зобов'язань по сплаті податку до бюджету не є достатньою підставою для висновку про скоєння порушення позивачем. Покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцем, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї. Докази, які б підтвердили той факт, що позивач був обізнаний про придбання товару від недобросовісних постачальників по ланцюгу до виробника, в матеріалах справи відсутні.

З урахуванням встановлених фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що господарські операції, вчинені позивачем, не викликають сумніву в їх реальності та відповідності дійсному економічному змісту, ДП "Херсонський облавтодор" не допущено порушень вимог діючого законодавства під час формування податкового кредиту та включенню витрат по операціям з ПВКФ "Маркет" до складу валових витрат.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності субєкта владних повноважень обовязок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. На думку суду, відповідач не довів правомірності прийнятих ним спірних рішень.

На підставі викладеного заявлені позивачем позовні вимоги про скасування податкових повідомлень-рішень ДПІ м. Херсоні від 12.01.12 №№ НОМЕР_1, НОМЕР_2 про збільшення сум грошового зобов'язання по податку на додану вартість та податку на прибуток підлягають задоволенню, витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню позивачу з Державного бюджету в повному обсязі. В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину постанови суду.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства, суд -

постановив:

Позов Дочірнього підприємства "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у м. Херсоні від 12.01.12 № № НОМЕР_1, НОМЕР_2.

Відшкодувати з Державного бюджету на користь ДП "Херсонський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" (73036, вул. Поповича, 23, м. Херсон, ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2 146 (дві тисячі сто сорок шість) грн.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня її проголошення, а в разі складення постанови у повному обсязі відповідно до ст. 160 КАС України чи прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та підписаний 04 квітня 2012 р.

Суддя Хом'якова В.В.

кат. 8.2.6