Справа № 754/8662/16-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 754/8662/16-а Головуючий у 1-й інстанції: Таран Н.Г. Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І., Літвіної Н.М.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання неправомірним рішення та зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Деснянського районного суду міста Києва з позовною заявою до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач) про зобов'язання відповідача зарахувати позивачці стаж роботи за період з 01.03.2009 року по 28.07.2012 року в «Науково-дослідному інституті фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова»; зобов'язання відповідача зарахувати стаж роботи позивачки за період її роботи за сумісництвом в ДП «Санаторій «Ай-Петрі» «ЗАО «Укрпрофоздоровниця», згідно довідки № 25 від 05.02.2015 року.

Деснянський районний суд міста Києва своєю постановою від 05 вересня 2016 року адміністративний позов залишив без задоволення.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року та постановити нову про задоволення адміністративного позову. На думку апелянта, зазначену постанову суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду - без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, 21.04.2016 року позивачка звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Листом від 04.05.2016 року відповідач відмовив позивачці у призначенні пенсії за вислугу років, оскільки стаж роботи за спеціальністю, яка дає право на призначення пенсії за вислугу років складає 21 рік 1 місяць 6 днів. Позивачці також було роз'яснено те, що до спеціального стажу, що дає право призначити пенсію за вислугу років не зараховано період роботи з 11.05.2007 року по 08.07.2012 року в Кримській республіканській установі «Науково-дослідному інституті фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова» на посаді спеціаліста 1 категорії, у зв'язку з відсутністю даної посади в наказі МОЗ України від 25.12.1992 року «Про затвердження Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю». Також, не зараховано період її роботи за сумісництвом в ДП «Санаторій «Ай-Петрі» ЗАО «Укрпрофоздоровниця», згідно довідки № 25 від 05.02.2015 року, оскільки зарахування до спеціального стажу роботи за сумісництвом у чинному законодавстві не передбачено.

Не погоджуючись з такою відмовою відповідача, ОСОБА_2 звернулася до суду за захистом своїх прав.

Колегія суддів апеляційної інстанції з приводу даних спірних правовідносин, вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КЗпП України, відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку, зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Згідно ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров'я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до абзаців 1, 2, 12, 13 пункту «е» частини 1 статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (зі змінами, внесеними Законом N 911-VIII від 24.12.2015 року) право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники охорони здоров'я після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців, а з 01.04.2016 року по 31.03.2017 року - не менше 26 років.

Згідно записів у трудовій книжці позивачки, вона працювала в закладах охорони здоров'я:

- з 01.08.1996 року по 01.06.2002 року - медсестрою Кримської республіканської психлікарні № 5;

- з 01.06.2002 року по 31.10.2002 року - медсестрою кабінету психотерапії філіалу «Ялтакурорт», ЗАО «Укрпрофоздоровниця» «Санаторій «Ай-Петрі»;

- з 20.12.2002 року по 09.08.2003 року - палатною медсестрою стаціонару Кримської республіканської психлікарні № 5;

- з 10.08.2003 року по 03.11.2003 року - палатною медсестрою ДП «Санаторій «Ай-Петрі»;

- з 16.12.2003 року по 10.05.2007 року - медсестрою дитячого стаціонару пульмонологічного відділення Ялтинської міської дитячої лікарні;

- з 11.05.2007 року по 28.07.2012 року - спеціалістом 1 категорії відділу неврології Кримського республіканського науково-дослідного інституту фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова;

- з 30.07.2012 року по 18.01.2013 року - медсестрою по масажу ДП «Санаторій «Ай-Петрі»;

- з 03.05.2013 року по 31.12.2014 року - медсестрою по масажу ДП «Санаторій «Ай-Петрі».

Відповідно до копії наказу № 248 від 28.09.2009 року Кримського республіканського науково-дослідного інституту фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова ОСОБА_2 була надана відпустка по догляду за дитиною до трьох років, а саме: з 30.09.2009 року по 28.07.2012 року.

Зокрема, відповідно до копії наказу № 31 від 20.02.2009 року Кримського республіканського науково-дослідного інституту фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова ОСОБА_2 з 01.03.2009 року була переведена на посаду медичної сестри неврологічного відділення Кримського республіканського науково-дослідного інституту фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова.

Тобто з 01.03.2009 року по 28.07.2012 року позивачка фактично перебувала на посаді медичної сестри неврологічного відділення Кримського республіканського науково-дослідного інституту фізичних методів лікування і медичної кліматології ім. І.М. Сєченова.

Згідно записів у трудовій книжці стаж роботи позивачки у період перебування її у відпустці по догляду за дитиною не переривався.

У своїй апеляційній скарзі позивачка посилається на лист Пенсійного фонду України № 110842/02-10 від 25.08.2008 року, яким роз'яснено, що при отриманні пільгової пенсії, зараховується період оплачуваної відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, в той же час колегія суддів звертає увагу на постанову Верховного суду України від 05 листопада 2013 року № 21-289а13 в якій зазначається, що «вислуга років є видом спеціального стажу. Це період виконання особливого роду трудової діяльності або державної служби, коли до особи, яка її здійснює, пред'являють особливі вікові, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідно професійну працездатність.» З огляду на викладене, період перебування у відпустці по догляду за дитиною не може бути врахований до спеціального стажу.

Крім того, врахування періоду по догляду за дитиною до спеціального стажу буде суперечити ст. 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка передбачає, що пенсія по вислузі років встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Таким чином, перебуваючи у відпустці по догляду за дитиною позивачка не виконувала робіт, які призводять до втрати професійної працездатності.

Дана позиція підтверджується ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.07.2015 року у справі № К/800/34032/13.

Що стосується вимог позивачки про зобов'язання відповідача зарахувати їй стаж роботи за період роботи за сумісництвом в ДП «Санаторій «Ай-Петрі» «ЗАО «Укрпрофоздоровниця» згідно довідки № 25 від 05.02.2015 року, то слід зазначити наступне.

На підтвердження періодів роботи за сумісництвом в ДП «Санаторій «Ай-Петрі» ЗАО «Укрпрофоздоровниця» позивачкою надано дві довідки ЗАО «Укрпрофоздоровниця» № 25 від 25.02.2015 року та № 231 від 13.04.2016 року.

Однак, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, вказані довідки видані за різні періоди. В довідці від 2015 року зазначений період роботи позивачки з 01.06.2000 року по 31.12.2014 року, тоді як в більш пізній довідці від 2016 року зазначений період лише з 07.06.2005 року по 30.09.2008 року. Також, ті самі періоди, які зазначені в довідках не співпадають у датах прийняття та звільнення з роботи. Наприклад, період за 2005 рік. В довідці від 2015 року зазначено, що ОСОБА_2 працювала з 04.06.2005 року, а в довідці за 2016 рік з 07.06.2005 року. Період роботи за 2007 рік. У довідці за 2016 рік зазначено, що позивачка працювала з 22.11.2007 року по 29.12.2007 року, в той час як в довідці за 2015 рік цей період взагалі не зазначений. Таким чином, за один і той самий період різні довідки зазначають різний час перебування позивачки на посаді за сумісництвом і незрозуміло взагалі, яка з цих довідок є достовірною.

За вказаних обставин у суду відсутні підстави зобов'язати відповідача зарахувати позивачці стаж роботи за період роботи за сумісництвом в ДП «Санаторій «Ай-Петрі» ЗАО «Укрпрофоздоровниця» згідно довідки № 25 від 05.02.2015 року до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Окремо, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_2, заявляючи позовні вимоги про зобов'язання управління врахувати до спеціального медичного стажу, що дає право на пенсію за вислугою років час роботи за сумісництвом та період перебування у відпустці по догляду за дитиною, не перебуває на обліку у відповідача як пенсіонер та не просить суд зобов'язати управління призначити їй пенсію з врахуванням стажу.

Таким чином, відповідач не має право зараховувати стаж особі, яка не є пенсіонером та не перебуває у нього на обліку.

Також, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про пенсійне забезпечення» звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Відповідно до наданої позивачкою трудової книжки з 20.09.2015 року, вона працює в територіальному медичному об'єднані «Психіатрія» у місті Києві на посаді медичної сестри стаціонару, тобто є працюючою на посаді, яка дає право на вислугу років.

Цей факт також підтверджується Індивідуальними відомостями про застраховану особу - ОСОБА_2, в яких значиться що вищезазначена організація сплачує страхові внески по сьогоднішній день.

Отже, враховуючи те, що відпустка по догляду за дитиною до трьох років не враховується у спеціальний стаж, довідки надані позивачем для підтвердження роботи за сумісництвом мітять розбіжності, та враховуючи той факт, що позивач продовжує працювати на посаді, яка дає право на вислугу років, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до статті 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач діяв правомірно щодо відмови у достроковому призначені пенсії, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Приймаючи до уваги те, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, висновки суду доводами апелянта не спростовані, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Постанову Деснянського районного суду міста Києва від 05 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Чаку Є.В.

Судді: Мєзєнцев Є.І.

Літвіна Н. М.