Справа № 810/3167/16
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2016-10-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2016 року м.Київ 810/3167/16

Київський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Київській області

про відшкодування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_2 з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про відшкодування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 17.02.2016 за наслідками проведеної атестації його було звільнено зі служби в поліції з підстав, визначених пунктом 5 частини 1 статті 77 Закону України Про Національну поліцію (через службову невідповідність).

В подальшому, постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2016 в адміністративній справі № 810/1208/16, яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016, зазначений Наказ було скасовано та поновлено його на службі в поліції на посаді, яку він займав до звільнення інспектора Вишнівського відділення Києво-Святошинського відділу поліції.

Позивач також зауважив, що звертаючись до суду з адміністративним позовом про визнання протиправним та скасування наказу про його звільнення, а також поновлення його на посаді позовних вимог про відшкодування середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу ним заявлено не було, у звязку з чим зазначене питання під час розгляду адміністративної справи № 810/1208/16 судом не вирішувалось.

У свою чергу, після набрання рішенням законної сили та поновлення його на посаді, він звернувся до Головного управління Національної поліції у Київській області про виплату середнього грошового забезпечення за термін вимушеного прогулу, що пов'язаний з незаконним звільненням. Проте, відповідачем у виплаті зазначених коштів йому було відмовлено, оскільки відсутнє відповідне рішення суду.

За наведених обставин позивач просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на його користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 по 24.06.2016 у розмірі 17903,19 грн.

Ухвалами Київського окружного адміністративного суду від 17.10.2016 відкрито провадження в адміністративній справі № 810/3167/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 26.10.2016 уповноважені представники сторін не зявились.

Разом з цим, 26.10.2016 до початку судового засідання від представника позивача до суду надійшло клопотання про здійснення розгляду даної справи без його участі в порядку письмового провадження.

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується даними наявного у матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 495, явку уповноваженого представника до суду не забезпечив та будь-яких заяв або клопотань до суду не надавав.

Відповідно до частини шостої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але прибули не всі особи, які беруть участь у справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

За вказаних обставин, розгляд даної справи здійснено в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, зясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом в квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області, Атестаційної комісії Головного управління Національної поліції в Київській області, в якому позивач, з наступними уточненнями, просив суд:

- визнати протокол атестаційної комісії ГУ НП в Київській області щодо ОСОБА_2 в частині не відповідає займаній посаді, підлягає звільненню зі служби в поліції, через службову невідповідність неправомірним та скасувати його;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Київській області №77 о/с від 17.02.2016 "По особовому складу" в частині звільнення ОСОБА_2 зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановою на військовий облік) за пп. 5, п.1, ст.77 Закону України "Про Національну поліцію";

- поновити ОСОБА_2 на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області;

- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2016, яка була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 07.09.2016, адміністративний позов ОСОБА_2 задовольнено.

Визнано протиправним та скасувано рішення Атестаційної комісії № 6 Головного управління Національної поліції в Київській області, оформлене протоколом від 29 грудня 2015 року, яким ОСОБА_2 визнано таким, що займаній посаді не відповідає і підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність.

Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Київській області від 17 лютого 2016 року №77 о/с "По особовому складу" в частині звільнення лейтенанта поліції ОСОБА_2 (М-171144), інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу поліції, 17 лютого 2016 року зі служби в поліції у запас Збройних сил (з постановкою на військовий облік) за статтею 77 п. 1 пп.5 Закону України "Про Національну поліцію" (через службову невідповідність).

Вирішено поновити ОСОБА_2 (М-171144) на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області з 18 лютого 2016 року та допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 (М-171144) на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області.

08 липня 2016 року на виконання зазначеного рішення суду Київським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист № 810/1208/16, яким зобовязано ГУ НП в Київській області поновити ОСОБА_2 (М-171144) на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області з 18 лютого 2016 року (а.с.10).

Допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_2 (М-171144) на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області.

Як вбачається з матеріалів справи наказом № 408 о/с від 29.07.2016 лейтенанта поліції ОСОБА_2 (М-171144) поновлено на посаді інспектора Вишнівського відділення поліції Києво-Святошинського відділу ГУ НП в Київській області з 18 лютого 2016 року (а.с.7)

Водночас, як стверджує позивач та встановлено судом з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_2 з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу до суду не звертався.

Крім того, судом також встановлено, що суд розглядаючи адміністративну справу № 810/1208/16 та приймаючи рішення про поновлення позивача на роботі питання щодо виплати ОСОБА_2 середнього заробітку за час вимушеного прогулу не вирішував.

Враховуючи, що грошового забезпечення за час вимушеного прогулу позивачу після поновлення на посаді в добровільному порядку виплачено не було, ОСОБА_2 звернувся з даним позовом до суду.

Відповідач, у свою чергу, на виконання вимог увал суду від 17.10.2016 заперечень проти позову, а також будь-яких доказів, зокрема, контрозрахунку суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 по 24.06.2016 до суду не надав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа № 21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Крім того, вимогами частини 2 статті 235 Кодексу законів про працю України встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір (в даному випадку суд), одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. В той же час, якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Аналогічна правова норма закріплена і в спеціальному законодавстві, що регулює спірні правовідносини, зокрема, в пункті 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. № 114.

Так приписами вказаної норми передбачено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обовязків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу.

У свою чергу, статтею 238 Кодексу законів про працю України передбачена можливість ухвалення рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.

Суд звертає увагу, що відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 34 постанови № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Отже, судом встановлено, що рішення суду від 23.06.2016 в адміністративній справі № 810/1208/16 є виконаним з 29.07.2016, а позивач поновлений на службі з 18.02.2016.

У свою чергу, судом також встановлено, що станом на час розгляду даної справи ОСОБА_2 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 по 29.06.2016 не отримано.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у період з 18.02.2016 по 28.07.2016

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку № 100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В пункті 6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року № 13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку № 100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається з довідки Головного управління Національної поліції в Київській області від 21 квітня 2016 року № 51, загальна сума нарахованого грошового забезпечення за період з грудня 2015 року по січень 2016 року становить 8740,00 грн., у тому числі за грудень 2015 року 4370,00 грн. та за січень 2016 року 4370,00 грн. (а.с. 9)

При цьому, кількість відпрацьованих позивачем днів за грудень 2015 року січень 2016 року складає 62 календарних дня.

Таким чином, середньоденне грошове забезпечення позивача становить 140,97 грн. (8740,00 грн./62).

Суд зазначає, що відповідно до пункту 6 Порядку та умов виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання (затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.04.2016 № 260) поліцейським, звільненим зі служби в поліції, а потім поновленим на службі у звязку з визнанням звільнення незаконним, за час вимушеного прогулу з дня звільнення виплачуються всі види грошового забезпечення (в тому числі премія), які були їм визначені на день звільнення. Підставою для нарахування та виплати грошового забезпечення є наказ керівника органу поліції про поновлення особи на службі або скасування наказу про його звільнення.

Таким чином, судом встановлено, що період вимушеного прогулу позивача складає обраховується починаючи з першого дня після звільнення (дня з якого поновлено позивача на посаді), а саме 18 лютого 2016 року по день, що передує рішенню про поновлення позивача на роботі, тобто 28 липня 2016 року. Отже, судом встановлено, що тривалість вимушеного прогулу позивача складає 162 дня

При цьому, судом було враховано, що графік роботи (режим праці) позивача не передбачав вихідних днів, тому при обчисленні тривалості вимушеного прогулу суд виходив з кількості календарних днів, що минули з 18 лютого 2016 року по 28 липня 2016 року включно.

Враховуючи, що кількість днів вимушеного прогулу складає 162 дня, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу становить 22837,14 грн. (162х140,97).

Водночас, як вбачається з прохальної частини адміністративного позову, позивач просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції у Київській області на його користь суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 по 24.06.2016 у розмірі 17903,19 грн.

Частиною 2 статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Частиною 2 статті 162 КАС передбачено, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб'єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

За наведених обставин, та враховуючи, що розмір суми грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, що належить до виплати ОСОБА_2 становить 22837,14 грн. та є більшим ніж визначений позивачем в адміністративному позові у розмірі 17903,19 грн., суд дійшов висновку, що з метою ефективного правого захисту є необхідність вийти за межі позовних вимог та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу у розмірі 22837,14 грн.

Частиною 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визначаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідачем, як субєктами владних повноважень, жодних доказів або заперечень проти адміністративного позову суду надано не було.

Разом з тим, позивачем доведено суду обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Таким чином, з огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно пункту 2 частини 1 статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.

Враховуючи зазначене суд вважає за необхідне постанову суду щодо стягнення на користь ОСОБА_2 суми середнього грошового забезпечення допустити до негайного виконання у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 4370,00 грн. (довідка від 21.04.2016 № 51).

Відповідно до статті 97 Кодексу адміністративного судочинства України суд за клопотанням однієї зі сторін визначає грошовий розмір судових витрат, які повинні бути їй компенсовані.

Оскільки позивач на підставі пункту 1 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір звільнений від сплати судового збору, за відсутності в матеріалах справи доказів понесення ним інших витрат, судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 128, 159 - 163, 167, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Стягнути з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_2 (М-171144) суму середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18 лютого 2016 року по 28 липня 2016 року у розмірі 22837 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять сім) грн. 14 коп.

3. Звернути до негайного виконання постанову суду в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_2 суми середнього грошового забезпечення за час вимушеного прогулу в межах одного місяця в розмірі 4370 (чотири тисячі триста сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили відповідно до частини першої статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня її отримання за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України.

Суддя Панова Г. В.