Справа № 810/1340/16
Суддя: Парінов А.Б.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/1340/16 Головуючий у 1-й інстанції: Панова Г.В. Суддя-доповідач: Парінов А.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Грибан І.О., Губської О.А.,

при секретарі судового засідання Приходько К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області на постанову Київського окружного адміністративного суду 07 червня 2016 року у справі за позовом Білоцерківського національного аграрного університету до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 13.01.2016 № 000041501 та № .

Постановою Київського окружного адміністративного суду 07 червня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення невірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь в справі в судове засідання не з'явилися, про дату та час слухання справи були повідомлені належним чином, тому у відповідності до ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваної постанови суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, в жовтні 2013 року позивачем було заявлено податковий кредит по податковій накладній № 21 від 30.10.2013 на суму ПДВ 38 250,00 грн. (а.с.45,46)

Самостійно виявивши технічну помилку у вказаній декларації, позивач 26.06.2015 направив до податкового органу «уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ у зв'язку з виправленням самостійно виявлених помилок» та «уточнюючу розшифровку податкових зобов'язань податкового кредиту в розрізі контрагентів (Д5)» за жовтень 2013 року.

Згідно з даними наявного в матеріалах справи платіжного доручення № 1194 від 26.06.2016 позивач сплатив суму ПДВ визначену у вказаному уточнюючому розрахунку, а також суму штрафу, що разом становить 48 172,00 грн. (а.с.10).

В подальшому платником податків було виявлено помилку у вказаному уточнюючому розрахунку, у зв'язку з чим цей розрахунок був анульований та 01.07.2015 направлено новий розрахунок (а.с. 47).

З витягів КОР Білоцерківського НАУ за 2015-2016 роки судом встановлено, що станом на 30.06.2015 у позивача була відсутня заборгованість, натомість сума переплати становила 45 775,64 грн.

Водночас, згідно даних КОР Білоцерківського НАУ за 2015-2016 роки 01.07.2015 у позивача виник податковий борг на суму, визначену в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 у розмірі 38 250,00 грн. На зазначену суму позивачу було нараховано пеню у розмірі 4724,56 грн., у зв'язку з чим загальна сума заборгованості склала 42 974,56 грн.

Виходячи з позиції податкового органу, вказана сума боргу виникла у Білоцерківського НАУ у зв'язку з тим, що наявна станом на 01.07.2015 в КОР сума переплати позивача була перенесена податковим органом до його рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ із фактичним її обнулінням.

29.12.2015 посадовою особою Білоцерківської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку своєчасності сплати узгоджених податкових зобов'язань з ПДВ Білоцерківським НАУ.

Результати перевірки відображено в акті від 29.12.2015 від № 0000869/10-02015-01/493712, в якому контролюючим органом встановлено порушення позивачем п. 50.1 ст. 50, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, а саме несвоєчасну сплату податкового зобов'язання в сумі 866 670,00 грн., яка складається з наступного:

- по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № до декларації ПДВ яким визначено зобов'язання у розмірі 38060,60 грн. на 117 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 26.10.2015);

- по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № до декларації ПДВ яким визначено зобов'язання у розмірі 189,40 грн. на 6 днів (дата нарахування 01.07.2015, а дата сплати 07.07.2015)

- по податковій декларації з податку на додану вартість від 19.10.2015, в якій суму грошового зобов'язання визначено у розмірі 48 420,00 грн. на 10 днів (дата нарахування 30.10.2015, а дата сплати 10.11.2015).

На підставі акта перевірки відповідачем були прийняті податкові повідомлення-рішення:

- № від 13.01.2016, яким позивачу визначено штраф за порушення граничного терміну сплати суми грошового зобов'язання ПДВ із вироблених в Україні товарів (за затримку на 6 днів суми зобов'язання у розмірі 48 609,4 грн.) у розмірі 10% на загальну суму 4 860,94 грн.

- № від 13.01.2016, яким позивачу визначено штраф за порушення граничного терміну сплати суми грошового зобов'язання ПДВ із вироблених в Україні товарів (за затримку на 117 днів суми зобов'язання у розмірі 38060,60 грн.) у розмірі 20% на загальну суму 7 612,00 грн.

За результатами адміністративного оскарження спірні податкові повідомлення-рішення були залишені контролюючим органом без змін, а скарги платника податків - без задоволення.

У вказаних рішеннях органами державної фіскальної служби було роз'яснено позивачу, що з електронного рахунка погашаються суми податкових зобов'язань, задекларованих платником податку в податкових деклараціях з ПДВ за звітні (податкові) періоди з 01.02.2015, а суми податкових зобов'язань з ПДВ, які платник визначив в уточнюючих розрахунках до податкових декларацій з ПДВ, суми ПДВ, донараховані платнику контролюючим органом за результатами перевірок, суми штрафів та пені сплачуються не з електронного рахунку платника, а з його поточного рахунка.

Вважаючи податкові повідомлення-рішення від 13.01.2016 № 000041501 та № протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було допущено порушень податкового законодавства та виконано обов'язок щодо сплати податку на додану вартість по уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № та по декларації з ПДВ за вересень 2015 року від 19.10.2015 № в порядку і строки, визначені Податковим кодексом України.

Перевіряючи наведений висновок суду, колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов'язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Зокрема, базові звітні (податкові) періоди для подання податкових декларацій з податку на додану вартість визначені нормами п. 49.18 ст. 49 ПК України.

За загальним правилом нарахування та сплати податків, визначеним в абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 14.1.178 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що податок на додану вартість - непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу.

Питання, пов'язані з обчисленням, нарахуванням і сплатою податку на додану вартість врегульовані розділом V ПК України. Так, згідно п. 203.1 ст. 203 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 203.1 ст. 203 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Пунктом 203.2 ст. 203 ПК України визначено, що платник податку зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого п. 203.1 ст. 203 ПК України для подання податкової декларації.

Дана норма п. 203.2 ст. 203 Кодексу кореспондується з нормою абз. 1 п. 57.1 ст. 57 ПК України, відповідно до якої платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 31.1 і п. 31.3 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов'язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов'язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.

Виконанням податкового обов'язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов'язань у встановлений податковим законодавством строк (п. 38.1 ст. 38 ПК України).

Нормами ст. 50 цього Кодексу передбачено право платника податків на здійснення коригування показників, задекларованих у раніше поданій звітності, в тому числі шляхом їх збільшення чи зменшення. Так, згідно з положеннями норм п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов'язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов'язання минулих податкових періодів, зобов'язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

а) або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку;

б) або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов'язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п'яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов'язання з цього податку.

Якщо після подачі декларації за звітний період платник податків подає нову декларацію з виправленими показниками до закінчення граничного строку подання декларації за такий самий звітний період або подає у наступних податкових періодах уточнюючу декларацію внаслідок виконання вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу, то штрафи, визначені у цьому пункті, не застосовуються.

Відповідно до п. 20.1.19 ст. 20 ПК України, контролюючі органи наділені, зокрема, правом застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.

Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені (п. 111.2 ПК України).

Зокрема, згідно з п. 126.1 ст. 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов'язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов'язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Пунктом 87.1 ст. 87 Податкового кодексу України передбачено, що джерелами самостійної сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Джерелом самостійної сплати грошових зобов'язань з податку на додану вартість є суми коштів, що обліковуються в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, та джерела, зазначені в абзаці першому цього пункту.

Сплату грошових зобов'язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено також:

а) за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника);

б) за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів;

в) за рахунок суми бюджетного відшкодування з податку на додану вартість (на підставі відповідної заяви платника) до Державного бюджету України.

Відповідно до п. 40 підрозділу 2 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України штрафні санкції та пеня, передбачені цим Кодексом, за порушення строків, установлених цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість, не застосовуються за умови наявності у такі строки коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість у сумах, достатніх для сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість до бюджету або на спеціальні рахунки платників - сільськогосподарських підприємств, що обрали спеціальний режим відповідно до статті 209 цього Кодексу.

У разі нарахування протягом перехідного періоду системи електронного адміністрування податку на додану вартість зазначених штрафних санкцій такі штрафні санкції підлягають списанню контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку на додану вартість протягом 14 робочих днів.

Судом першої інстанції встановлено, що 26.06.2015 позивач направив до податкового органу уточнюючий розрахунок податкових зобов'язань з ПДВ та в той же день (своєчасно) сплатив визначену в уточнюючому розрахунку суму боргу у розмірі 38 060,60 грн., а також 20% штрафних санкцій, що відповідно складає 7612,12 грн., що підтверджується копією платіжного доручення № 1194 від 26.06.2015, в якому призначення вказаного платежу вказано «ПДВ до уточнення; код 14010100».

Відповідач зазначає, що сплачені 26.06.2015 позивачем кошти були перенесені податковим органом на підставі абз. 3 п. 34 підрозділу ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України з поточного рахунку Білоцерківського НАУ на його рахунок в системі електронного адміністрування ПДВ з фактичним їх «обнуленням», що свідчить про невиконання обов'язку по сплаті ПДВ. Крім того, відповідач посилається на ту обставину, що норми пункту 40 підрозділ ІІ Розділу ХХ Податкового кодексу України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки набрали чинності 16.07.2015.

Станом на дату проведення перевірки вказані норми Податкового кодексу, що передбачають звільнення платника податків від відповідальності за порушення строків, установлених цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов'язань з податку на додану вартість за наявності певних умов, тобто пом'якшує відповідальність особи, були чинними, та, враховуючи положення ст. 58 Конституції України, поширюють свою дію на спірні правовідносини.

При цьому, судом враховано положення п.п. 4.1.4. п. 4.1 ст. 4 Податкового Кодексу України, якою передбачено, що презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов'язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Білоцерківською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було безпідставно не зараховано кошти з рахунку позивача в СЕА ПДВ, сплачені ним на погашення податкового зобов'язання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2016, а, отже, порушення позивачем вимог податкового законодавства щодо несвоєчасної сплати податкового зобов'язання відсутнє.

Судом першої інстанції встановлено, що несвоєчасне зарахування податковим органом коштів сплачених позивачем на рахунок погашення зобов'язання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 призвело до виникнення у позивача податкового боргу по декларації за вересень 2015 року (№ від 19.10.2015) у розмірі 48420,00 грн.

У декларації за вересень 2015 року (№ від 19.10.2015) позивачем було визначено суму грошового зобов'язання ПДВ у розмірі 48420,00 грн.

Згідно з даними наявних в матеріалах справи платіжних доручень вказане зобов'язання було виконано позивачем своєчасно та у повному обсязі, проте сплачені позивачем кошти в рахунок погашення податкового зобов'язання з ПДВ за вересень 2015 року були зараховані податковим органом в рахунок погашення податкового зобов'язання визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015 № .

Відповідач вказує, що в повному обсязі залишок заборгованості позивача за уточнюючим розрахунком від 01.07.2015 року № (38060,60 грн.) був погашений лише 26.10.2015 року, як слідує із КОР, внаслідок сплати ним коштів у сумі 60798,00 грн.

Аналогічна ситуація мала місце і з сплатою заборгованості по декларації з ПДВ за вересень 2015 року (від 19.10.2015 року № ), оскільки здійснені Білоцерківським НАУ проплати відповідно до платіжних доручень № 2001 від 19.10.2015 року, № 2034 від 22.10.2015 року та № 2142 від 30.10.2015 року були віднесені на рахунок підприємства в СЕА ПДВ, а не до КОР.

З огляду на встановлення протиправності незарахування податковим органом коштів, сплачених позивачем на рахунок погашення зобов'язання, визначеного в уточнюючому розрахунку від 01.07.2015, а також те, що чинним законодавством передбачена можливість самостійної сплати податкових зобов'язань з ПДВ за рахунок коштів наявних у достатньому розмірі для сплати узгоджених податкових зобов'язань з податку на додану вартість до бюджету на його рахунку у системі СЕА ПДВ, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно зі ст. 159 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись статтями 41, 196, 198, 200, 205, 206, 112, 254 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Білоцерківської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного адміністративного суду 07 червня 2016 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов
Судді І.О. Грибан
О.А. Губська

Ухвалу в повному обсязі виготовлено 05.12.2016

Головуючий суддя Парінов А.Б.

Судді: Грибан І.О.

Губська О.А.