Справа № 826/24713/15
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом

до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс»

Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників

про

визнання протиправними та скасування рішень, визнання протиправними дій та зобов’язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників (далі по тексту - відповідач) з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог про:

- скасування податкової вимоги від 11.08.2015 р. №99-11;

- визнання протиправними дії відповідача з обліку пені у зв’язку з відсутністю несплачених узгоджених грошових зобов’язань з податку на додану вартість;

- зобов’язання відповідача здійснити відповідне коригування даних у картці особового рахунку з податку на додану вартість ТОВ «Грінтур-Екс», яким виключити пеню, нараховану за податковою вимогою від 11.08.2015 р. №99-11.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскаржуваних рішень та дій щодо нарахування узгоджених грошових зобов’язань на суму 581 979,26грн., які не були задекларовані в податкові декларації з податку на додану вартість за лютий 2015 року.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача проти позову заперечив та зазначив, що нарахована пеня зменшена в інтегрованій картці з ПДВ на суму 582 617,26грн., а тому на його думку відсутній предмет спору.

На підставі ч. 4 ст. 122 КАС України дійшов переконання про можливість подальшого розгляду справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» (код ЄДРПОУ 25380435), як платник податків перебуває на обліку в Міжрегіональному головному управлінні ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Незгода позивача з оскаржуваними рішеннями, діями щодо обліку узгодженого грошового зобов’язання у розмірі 581 979,26 грн. та у зв’язку із цим необхідність зобов’язати відповідача вчинити певні дії, зумовила звернутися до суду.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов’язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб’єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Платниками податків у відповідності до п. 15.1. ст. 15 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Так, зокрема для цілей оподаткування податком на додану вартість, платником податку у відповідності до п. “ 1” п. 180.1. ст. 180 ПК України є будь-яка особа, що провадить або планує провадити господарську діяльність і реєструється за своїм добровільним рішенням як платник податку у порядку, визначеному статтею 183 цього розділу.

У відповідності до п. “а” 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з передачі права власності на об'єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об'єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (п. 187.1. ст. 187 ПК України).

Передумовою щодо сплати податкового зобов'язання є подання платником податку на додану вартість податкової декларації за відповідний звітний період, який у відповідності до п. 202.1. ст. 202 ПК України, становить календарний місяць.

Згідно з пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів.

Податкова декларація у відповідності до 46.1. ст.46 ПК України, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Отже, за наслідками проведення господарської діяльності, платник податків зобов'язаний здійснити декларування податкового зобов'язання, та в законодавчо встановлені строки згідно вимог пп. 16.1.4. п. 16.1 ст. 16 ПК України, здійснити сплату податкового зобов'язання.

Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 46.5. ст. 46 ПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Грінтур-Екс» 18.03.2015 р. подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2015 року та 31.03.2015 р. уточнюючий розрахунок до неї, з яких вбачається, що позивачем не було задекларовано жодних грошових зобов’язань з податку на додану вартість, які підлягають до сплати.

В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що пеня на суму 581 979,26 грн. контролюючим органом скасована.

Відповідно до п.п. 14.1.175 п. 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов'язання.

Підпунктом 14.1.162 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов'язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Згідно з п.п. 14.1.153 п. 14.1 статті 14 ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.

Підпунктом 14.1.156 п. 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов'язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Відповідно до п.п. 14.1.179 п. 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов'язання для цілей розділу V цього Кодексу - загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді.

Пунктом 54.1 статті 54 ПК України визначено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до п. 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов'язаний самостійно сплатити суму податкового зобов'язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 59.1 статті 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує двадцять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.

Пунктом 89.1 статті 89 ПК України визначено, що право податкової застави виникає у разі:

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;

- несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов'язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.

У той же час у відповідності до ст.60 ПК України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо (п.60.1):

60.1.1. сума податкового боргу самостійно погашається платником податків або органом стягнення;

60.1.2. контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення про нарахування суми грошового зобов'язання або податкову вимогу;

60.1.3. контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов'язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення або суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі;

60.1.4. рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі;

60.1.5. рішенням суду, що набрало законної сили, зменшується сума грошового зобов'язання, визначена у податковому повідомленні-рішенні контролюючого органу, або сума податкового боргу, визначена в податковій вимозі.

60.2. У випадках, визначених підпунктом 60.1.1 пункту 60.1 цієї статті, податкова вимога вважається відкликаною у день, протягом якого відбулося погашення суми податкового боргу в повному обсязі.

60.3. У випадках, визначених підпунктом 60.1.2 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня прийняття контролюючим органом рішення про скасування такого податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги.

60.4. У випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов'язання або податкового боргу.

60.5. У випадках, визначених підпунктом 60.1.4 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними у день набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Статтею 93 ПК України врегульовані питання припинення податкової застави.

Зокрема, у п.93.1 ст.93 ПК України визначено, що майно платника податків звільняється з податкової застави з дня:

отримання контролюючим органом підтвердження повного погашення суми податкового боргу в установленому законодавством порядку;

визнання податкового боргу безнадійним;

набрання законної сили відповідним рішенням суду про припинення податкової застави у межах процедур, визначених законодавством з питань банкрутства;

отримання платником податків рішення відповідного органу про скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов'язання або його частини (пені та штрафних санкцій) внаслідок проведення процедури адміністративного або судового оскарження.

Пункт 93.2 ст.93 ПК України передбачає, що підставою для звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів є відповідний документ, що засвідчує закінчення будь-якої з подій, визначених підпунктами 93.1.1-93.1.5 пункту 93.1 цієї статті.

Як підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося сторонами позивач отримав рішення Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників від 30.12.2015р. №166/28-10-20-3-24 про зменшення суми нарахованої ТОВ «Грінтур-Екс» пені у розмірі 582 617,26 грн. з приводу чого відповідачем раніше було прийнято оскаржувані податкова вимога та рішення про опис майна у податкову заставу.

Оскільки вказаним рішенням позивачу зменшено нараховану суму податкового боргу, визначену в податковій вимозі в повному обсязі, у відповідності до приписів ст.60 та ст.93 ПК України відповідна податкова вимога вважається відкликаною, а майно платника податків є звільненим з податкової застави.

В частині вимог щодо зобов’язання відповідача здійснити відповідне коригування даних у картці особового рахунку з податку на додану вартість ТОВ «Грінтур-Екс», яким виключити пеню, нараховану за податковою вимогою від 11.08.2015р. №99-11, суд відмовляє в їх задоволенні у зв’язку з тим, що відповідно до рішення Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників від 30.12.2015р. №166/28-10-20-3-24 в інтегрованій картці з ПДВ (КБК 14010100) ТОВ «Грінтур-Екс» було зменшено нараховано пеню на суму 582 617,26 грн., а відповідних доказів, які б свідчили про бездіяльність відповідача з вказаного приводу, позивачем суду надано не було.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною другою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

З урахуванням ч. 1 ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 191 грн. з бюджетних асигнувань Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників.

Керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160 – 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міжрегіонального головного управління ДФС – Центральний офіс з обслуговування великих платників з обліку пені у зв’язку з відсутністю несплачених узгоджених грошових зобов’язань з податку на додану вартість Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Присудити з бюджетних асигнувань Міжрегіонального Головного управління ДФС - Центральний офіс з обслуговування великих платників на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Грінтур-Екс» понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 191 грн. (шість тисяч сто дев’яносто одна гривна, 00 копійок).

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко