Справа № 826/27508/15
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2016-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22 листопада 2016 року 16 год. 00 хв. № 826/27508/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Данилишина В.М. розглянув у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1) до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича (далі - відповідач-1, уповноважена особа Фонду) та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - відповідач-2, Фонд) про:

- визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 про визнання нікчемними договору банківського вкладу (депозиту) №46287 від 10 липня 2014 року, укладеного між позивачем та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український фінансовий світ" (далі - ПАТ "КБ "УФС", Банк), оформленого наказом №6 від 18 листопада 2014 року (згідно переліку);

- зобов'язання відповідача-1 подати відповідачу-2 додаткову інформацію щодо позивача (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "КБ "УФС", за рахунок відповідача-2;

- зобов'язання відповідача-2 включити позивача (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "КБ "УФС", за рахунок відповідача-2.

В обґрунтування позову зазначено, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, оскільки протиправними рішеннями (діями, бездіяльністю) відповідачів порушено права та законні інтереси позивача як вкладника.

Відповідною ухвалою суду відкрито провадження в адміністративній справі №826/27508/15 (далі - справа), яку призначено до розгляду у судовому засіданні.

Враховуючи викладене та зважаючи на достатність наявних у матеріалах справи доказів для розгляду та вирішення справи по суті, у відповідному судовому засіданні судом, відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 128 КАС України, прийнято рішення про подальший розгляд та вирішення справи у порядку письмового провадження.

У подальшому, відповідною ухвалою суду відмовлено у задоволенні письмового клопотання, поданого представником відповідача-1 до суду через канцелярію, про залишення позову без розгляду.

Оцінивши у порядку письмового провадження належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Між позивачем, як вкладником, та ПАТ "КБ "УФС", як банком, 10 липня 2014 року укладено договір банківського вкладу (депозиту) "Вигідний альянс" №46287 (далі - договір банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287), за умовами якого банк приймає від вкладника на вкладний (депозитний) рахунок грошові кошти у розмірі 190000,00 грн. у тимчасове строкове користування на строк до 10 жовтня 2014 року та зобов'язується сплачувати проценти за його користування у розмірі, встановленому п. 1.2 договору.

Відповідно до п. 2.1 ст. 2, п. 1.3 ст. 1 цього договору, банк зобов'язується відкрити вкладний (депозитний) рахунок вкладнику №0006.6829 та прийняти вклад.

Датою внесення грошових коштів вкладником є дата надходження грошових коштів на вкладний (депозитний) рахунок у банку №0006.6829.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 вкладник зобов'язується протягом трьох днів з дати укладання цього договору внести готівкою або безготівковим шляхом суму вкладу на вкладний (депозитний) рахунок. Внесення суми вкладу оформлюється відповідним розрахунково-касовим документом, який підтверджує внесення (перерахування) грошових коштів та зберігається у вкладника.

Порядок внесення вкладу в безготівковій формі окремо визначений у розд. 3 цього договору, та передбачає внесення вкладу безпосередньо вкладником.

Факт внесення грошових коштів у розмірі 190000,00 грн. на вкладний (депозитний) рахунок позивача №0006.6829 у банку підтверджується наявною у матеріалах справи копією квитанцією Банку №TR.60594.1866.37 від 10 липня 2014 року.

Постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2014 року №491 "Про віднесення публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" до категорії неплатоспроможних" ПАТ "КБ "УФС" віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 14 серпня 2014 року №69 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "КБ "УФС" із 15 серпня 2014 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноваженою особою Фонду на здійснення тимчасової адміністрації провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків - ОСОБА_4.

Постановою Правління Національного банку України від 10 листопада 2014 року №717 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" відкликано банківську ліцензію ПАТ "КБ "УФС".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 13 листопада 2014 року №119 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "УФС" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку" розпочато процедуру ліквідації ПАТ "КБ "УФС" з відшкодуванням з боку Фонду коштів за вкладами фізичних осіб відповідно до плану врегулювання із 13 листопада 2014 року. Призначено уповноважену особу Фонду строком на один рік із 13 листопада 2014 року по 12 листопада 2015 року включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонд від 02 листопада 2015 року №198 змінено уповноважену особу Фонду, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "УФС". Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ "КБ "УФС" делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Оберемку Роману Анатолійовичу з 03 листопада 2015 року.

10 листопада 2014 року за результатами засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів складено протокол, яким визнано нікчемними правочини згідно додатку №1.

18 листопада 2014 року за результатами засідання виконавчої дирекції Фонду складено протокол №237/14 відповідно до п. 2 якого вирішено погодити рішення уповноваженої особи Фонду на тимчасову адміністрацію ПАТ "КБ "УФС" ОСОБА_4, яким було тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ "КБ "УФС", що були внесені у період з 1 по 16 липня 2014 року з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду та рекомендовано уповноваженій особі Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" ОСОБА_4 звернутися до правоохоронних органів із заявою про виявлені факти збільшення загальної гарантованої суми, що відбулося в період з 1 по 16 липня 2014 року.

Крім того, відповідач-1 надав суду копію листа від 12 грудня 2014 року №001/927, в якому зазначено, що договір банківського вкладу, укладений між ПАТ "КБ "УФС" та ОСОБА_1 від 10 липня 2014 року №46287, операції з внесення та перерахування грошових коштів по рахунку, відкритому на виконання вказаного договору, є нікчемними відповідно до вимог ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі - Закон №4452-VI) та ст. 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Представник відповідача-1 стверджує, що позивач отримав вищевказаного листа 25 грудня 2014 року, що підтверджується розпискою позивача на вказаному листі (було додано копію листа), в той же час, представник відповідача-1 не подав до суду для оригінал листа від 12 грудня 2014 року №001/927, тому, суд дійшов висновку, що копія такого листа не є належним та допустимим доказом у даній справі.

ОСОБА_1, вважаючи протиправним рішення уповноваженої особи Фонду щодо визнання договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 нікчемним та вважаючи, що її має бути включено до переліку вкладників та загального реєстру вкладників ПАТ "КБ "УФС", звернувся із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

У контексті вище викладеного суд зазначає наступне.

Стосовно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, щодо того, що на спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, не поширюється юрисдикція адміністративних судів, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 244-2 КАС України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Однак, суд вважає за доцільне та необхідне відступити від правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 та від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14, виходячи із нижче викладених мотивів.

Висновок Верховного Суду України у вище вказаних постановах зводиться до того, що юрисдикція адміністративних судів не поширюється на вище зазначені спірні правовідносини, які регулюються нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №2343-XII), а тому спори, які виникають на стадії ліквідації (банкрутства) банку, належить вирішувати у порядку, визначеному нормами Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Нормами Закону №2343-XII визначено умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури з метою повного або часткового задоволення вимог кредиторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2343-XII, банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Неплатоспроможність - неспроможність боржника виконати після настання встановленого строку грошові зобов'язання перед кредиторами не інакше, як через відновлення його платоспроможності.

Тобто, нормами Закону №2343-XII регулюються відносини щодо відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, які вирішуються у порядку, визначеному нормами ГПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Закону №2343-XII, законодавство про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом при розгляді судом справи про визнання неплатоспроможним (банкрутом) банку застосовується з урахуванням норм законодавства про банки і банківську діяльність.

Суд звертає увагу на те, що у даній справі вирішуються спірні правовідносини у рамках норм Закону №4452-VI.

Закон №4452-VI є спеціальним, нормами якого, як уже зазначено вище, регулюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України.

Системний аналіз вище викладених норм Закону №4452-VI дає суду підстави дійти до висновку, що, у даному випадку, ліквідаційна процедура, яка застосовується при ліквідації банку у силу відмінного правового регулювання, відрізняється від процедури, передбаченої нормами Закону №2343-XII. Зокрема, відповідно до ст. 7 Закону №2343-XII, порядок ліквідації банкрута здійснюється шляхом застосування судових процедур банкрутства.

Тобто, необхідною умовою для застосування до спірних правовідносин у частині задоволення кредиторських вимог у рамках норм Закону №2343-XII є безпосередня наявність порушення справи про банкрутство у господарському суді.

У даному випадку, ліквідація банку здійснюється на підставі постанови Правління Національного банку України у рамках норм Закону №4452-VI, якими не передбачено порушення справи про банкрутство у господарському суді, а тому, у даному випадку, норми Закону №2343-XII до спірних правовідносин не застосовуються.

Крім того, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 2, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ч. 1 ст. 34, ч. 8 ст. 36, ч. 1 ст. 54 Закону №4452-VI, уповноважена особа Фонду - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Дія Закону №2343-XII на банки не поширюється.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Отже, оскільки Фонд є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, а уповноважена особа Фонду виконує від імені Фонду делеговані останнім повноваження щодо ліквідації банку та гарантування вкладів фізичних осіб, тому спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають вирішенню за правилами КАС України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України "Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів" від 20 травня 2013 року №8.

Вище вказані висновки також кореспондуються із позицією Вищого адміністративного суду України, що викладена в інформаційному листі №992/11/14-14 від 25 липня 2014 року.

Таким чином, враховуючи у сукупності вище викладені норми та з'ясовані обставини, а також з метою дотримання вимог ст. 17 КАС України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відступлення від правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постановах від 16 лютого 2016 року у справі №21-4846а15 від 15 червня 2016 року у справі №826/20410/14 та вирішення справи №826/27508/15 саме у порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI, Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов'язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов'язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам у строк, встановлений цим Законом.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, визначений нормами ст. 27 Закону №4452-VI.

Так, уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 28 Закону №4452-VI Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти.

Згідно п. 5 розд. ІІ, п.п. 2, 4 і 5 розд. ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14, що зареєстроване в Міністерстві юстиції України 07 вересня 2012 року за №1548/21860, (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Положення №14), уповноважена особа Фонду протягом 15 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку формує та надає до Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку, зокрема, такі переліки: перелік рахунків, за якими вкладники мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню, згідно з додатком 2 до цього Положення; перелік рахунків вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до п.п. 4-6 ч. 4 ст. 26 Закону, згідно з додатком 3 до цього Положення; переліки рахунків вкладників, вклади яких мають ознаки, визначені ст. 38 Закону. Переліки, зазначені у цьому пункті, надаються до Фонду на паперових та електронних носіях разом із супровідним листом. У супровідному листі зазначаються назви переліків, кількість інформаційних рядків та підсумкові значення сум.

Фонд складає на підставі Переліку реєстр відшкодувань вкладникам для здійснення виплат за формою, наведеною у додатку 5 до цього Положення (далі - Загальний реєстр), що затверджується виконавчою дирекцією Фонду.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд здійснює відшкодування коштів за вкладами відповідно до Загального реєстру за частинами Загального реєстру.

Аналіз вказаних судом вище положень законодавства дає підстави дійти до наступних висновків. Виплата вкладів здійснюється Фондом після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування. Така виплата здійснюється через банки-агенти на підставі відомостей Загального Реєстру.

В свою чергу відомості Загального реєстру формуються на підставі Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, який формується та подається до Фонду уповноваженою особою Фонду після отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Наведені норми законодавства вказують, що процедура визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, включає наступні етапи: 1) складення уповноваженою особою Фонду переліку вкладників та визначення розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду; 2) передача уповноваженою особою Фонду сформованого переліку вкладників до Фонду; 3) складення Фондом на підставі отриманого переліку вкладників Загального Реєстру; 4) затвердження виконавчою дирекцією Фонду Загального реєстру.

При цьому, у відповідності до п. 6 розд. ІІІ Положення №14 (в останній чинній редакції) протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників. Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Судом встановлено, що наказом тимчасової адміністрації ПАТ "КБ "УФС" від 30 жовтня 2014 року №34 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на тимчасову адміністрацію ОСОБА_4 створено комісію щодо визнання нікчемними правочинів (договорів) банківських вкладів (депозитів), які обліковуються на балансі ПАТ "КБ "УФС", (далі - Комісія).

Зі змісту протоколу засідання Комісії від 10 листопада 2014 року вбачається, що ухвалено визначити нікчемними правочини, згідно додатку №1, в тому числі договір банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287.

Відповідно до виписки з протоколу засідання виконавчої дирекції від 18 листопада 2014 року №237/14, тимчасово обмежено (заблоковано) виплати по деяким записам у базі даних про вкладників ПАТ "КБ "УФС", що внесені у період з 01 по 16 липня 2014 року з метою недопущення можливого протиправного відшкодування виплат по зазначеним записам за рахунок коштів Фонду.

Як зазначила позивач в тексті свого позову, 18 листопада 2014 року уповноваженою особою Фонду ОСОБА_4 оформлено наказ №6, яким визнано нікчемними транзакції та правочини (договори), згідно переліку, який додається до наказу, в тому числі договір банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287.

Обставини щодо прийняття уповноваженою особою Фонду ОСОБА_4 наказу №6 від 18 листопада 2014 року в частині визнання нікчемним договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 були спростовані представником відповідача-1 в тексті його письмових заперечень проти позову.

Перевіряючи наявність підстав, з яких за висновками комісії щодо визнання нікчемними вкладів договір банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 та транзакція з переказу коштів на вкладний рахунок позивача визнано нікчемними, у розрізі ст. 38 Закону №4452-VI, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч.ч. 1 - 3 ст. 38 Закону №4452-VI (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку.

Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч. 3 цієї статті.

Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України.

Відповідно до ч. 4 ст. 38 зазначеного Закону уповноважена особа Фонду вживає наступних заходів: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

У разі отримання повідомлення уповноваженої особи Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених ч. 3 цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину (ч. 5 ст. 38 цього Закону).

В наданих письмових заперечення представник відповідача-1 посилався на те, що правочин, укладений позивачем з ПАТ "КБ "УФС", визнано Комісією нікчемним на підставі п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, водночас, при цьому, ним не було наведено факту наявності причинно-наслідкового зв'язку між правочином, який укладено між позивачем та Банком, та наданням окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

З аналізу тексту договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 вбачається, що він не містить в собі жодних умов, які б передбачали платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку.

Зобов'язання ПАТ "КБ "УФС" за зазначеним договором визначені в п. 2.1 такого договору та передбачають відкриття і обслуговування рахунків вкладника, а також повернення суми вкладу та виплату нарахованих процентів.

З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованими посилання відповідача-1 на п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI, як на підставу для віднесення договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 до нікчемних правочинів.

Також, в наданих суду запереченнях відповідач-1 посилався на те, що договір банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 є нікчемним в силу ст. 228 ЦК України як такий, що порушує публічний порядок, оскільки спрямований на незаконне заволодіння майном держави шляхом отримання від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб коштів у розмірі, що перевищує суму, гарантовану ч. 1 ст. 26 Закону №4452-VI.

З матеріалів справи вбачається, що кошти у сумі 190000,00 грн. були внесенні на вкладний (депозитний) рахунок ОСОБА_1 особисто нею. Вказана обставина підтверджується копією квитанції №TR.60594.1866.37 від 10 липня 2014 року. На квитанції міститься підпис уповноваженої особи банку та відтиски штампу банківської установи. Доказів того, що зазначені кошти фактично не вносились, суду надано не було.

Посилання відповідача-1 на звернення до правоохоронних органів із заявою про скоєння кримінального правопорушення колишніми працівниками Банку, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України, та відкриття за результатами розгляду такої заяви кримінального провадження №0017478 є необґрунтованими, адже згідно довідки Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві досудове розслідування за вказаною заявою ще триває.

Докази визнання у встановленому законом порядку недійсним договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287 в матеріалах справи відсутні.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про те, що відповідачем-1 не надано суду доказів того, що договір банківського вкладу (депозиту) від 10 липня 2014 року №46287 є нікчемним в силу п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452-VI та ч. 2 ст. 228 ЦК України.

Водночас, суд звертає увагу, що позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "УФС" про визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 10 липня 2014 року №46287, укладеного між позивачем та названим Банком, оформленого наказом №6 від 18 листопада 2014 року (згідно переліку), однак таке рішення у матеріалах справи відсутнє.

З огляду на зазначене, враховуючи встановлення судом факту протиправності визнання нікчемним договору банківського вкладу від 10 липня 2014 року №46287, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ "КБ "УФС", суд, керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, дійшов висновку про те, що для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача в рамках даного адміністративного спору необхідно вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10 листопада 2014 року в частині щодо визнання нікчемним вищезазначеного договору (згідно додатку №1).

Відповідно до положень п. 6 розділу ІІІ Положення №14 відповідач-1 наділений повноваженнями на подання додаткової (уточнюючої) інформації про вкладників, які мають право на відшкодування.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги щодо зобов'язання відповідача-1 подати до Фонду додаткову інформацію щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладати в ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про зобов'язання відповідача-2 вчинити дії по відношенню до позивача, як таких, що спрямовані на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду справи не були порушені.

Зокрема, суд зважає на те, що оскільки інформація про позивача до переліку вкладників внесена не була, а Фонду додаткова інформація про позивача уповноваженою особою Фонду не надавалась, то у суду відсутні обґрунтовані підстави для задоволення вимоги про зобов'язання Фонду включити позивача до Загального реєстру вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ "КБ "УФС" за рахунок Фонду.

Суд також зазначає, що на час розгляду справи та прийняття у ній судового рішення по суті відносини між позивачем та Фондом відсутні, права та законні інтереси позивача Фондом не порушено, що, за переконанням суду, також свідчить про відсутність підстав для зобов'язання відповідача-2 вчинити певні дії щодо позивача.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з'ясованих судом обставин вбачається, що позов ОСОБА_1 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язання вчинити певні дії є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо адміністративний позов задоволено частково, судові витрати, здійснені позивачем, присуджуються йому відповідно до задоволених вимог, а відповідачу - відповідно до тієї частини вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 11, 69-71, 86, 94, 128, 158-163, 167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати протокол засідання комісії щодо визнання нікчемними вкладів від 10 листопада 2014 року у частині щодо визнання нікчемним договору банківського вкладу (депозиту) від 10 липня 2014 року №46287, укладеного між ОСОБА_1 та публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Український Фінансовий світ" (згідно додатку №1).

3. Зобов'язати уповноважену особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Український фінансовий світ" Оберемка Романа Анатолійовича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), як вкладника, який має право на відшкодування за вкладами у публічному акціонерному товаристві "Комерційний банк "Український фінансовий світ", за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

4. Позов в іншій частині залишити без задоволення.

5. Присудити на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) частину здійсненого нею судового збору у розмірі 974 грн. (дев'ятсот сімдесят чотири гривні) за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ().

Копії постанови направити сторонам (вручити їх уповноваженим представникам) у порядку та строки, встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України, постанова може бути оскаржена шляхом подання до Київського апеляційного адміністративного суду через Окружний адміністративний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів із дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Київського апеляційного адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України, постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Суддя В.М. Данилишин