Справа № 161/3003/16-а, 2а-161/198/16
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 року Справа № 876/3619/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Андрушківа І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання неправомірними дій та зобовязання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

10 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області, в якому, з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії з 01 травня 2013 року та зобовязати провести перерахунок призначеної йому пенсії в розмірі 90 % заробітної плати за період з 01 травня 2008 року по 30 квітня 2014 року в розмірі 10578,97 грн згідно довідок прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року № 18/86 про складові заробітної плати за 60 календарних місяців роботи перед зверненням за перерахунком пенсії та додаткових уточнених довідок прокуратури Волинської області від 29 січня 2016 року № 18-30 та від 03 березня 2016 року № 18-44, починаючи з 01 травня 2013 року до настання обставин, з якими Закон повязує виникнення, зміну чи припинення правовідносин та виплачувати йому різницю недоплаченої пенсії за період з 01 травня 2013 року з врахуванням виплачених сум без обмеження її граничного розміру.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що пенсійний фонд протиправно відмовив йому у перерахунку пенсії, посилаючись на зміни в законодавстві, оскільки останні не можуть застосовуватись до нього з тих підстав, що пенсія йому була призначена ще до внесення таких змін. Також вважає, що розмір пенсії неправильно обчислений пенсійним фондом, оскільки до уваги було взято довідку про розмір заробітної плати, виданої прокуратурою Волинської області, у якій не було вказано усіх складових заробітної плати, а саме відсутня сума компенсації за невикористані відпустки протягом 2006-2013 років. Вважає, що пенсія протиправно виплачується у меншому розмірі.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Постанова суду першої інстанції мотивована тим, що довідки прокуратури Волинської області від 29 січня 2016 року №18-30 та від 04 березня 2016 року №18-144, на які посилається позивач як на підставу для перерахунку пенсії, не є довідками, які змінюють, уточнюють чи є додатками до довідки прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року №18/86 з додатком до неї №18/84 про заробітну плату позивача, яка видавалась йому для предявлення до пенсійного фонду з метою перерахунку пенсії. Такі довідки є носіями певної інформації, а тому не можуть вважатися підставою для перерахунку пенсії.

Не погодившись з прийнятою постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що пенсія призначається з усіх видів оплати праці, на які нараховуються страхові внески. Оскільки до довідки прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року №18/86, на підставі якої було здійснено перерахунок пенсії, не включено суми компенсації за невикористані відпустки протягом 2006-2013 років, з яких було сплачено страхові внески, то вважає, що на підставі нової довідки від 04 березня 2016 року №18-144, де такі суми зазначені, відповідач зобовязаний здійснити перерахунок пенсії. Крім того, суд першої інстанції, помилково вважає, що уточнені довідки не є підставою для перерахунку пенсії, оскільки такі не відповідають формі довідок, які подаються до пенсійного фонду для призначення пенсії, позаяк позивач просить перерахувати, а не призначити пенсію.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Луцькому обєднаному управлінні пенсійного фонду України Волинської області та одержує пенсію за вислугу років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції на момент призначення) з 04 грудня 2002 року.

Наказом прокурора Волинської області від 17 квітня 2013 року №182-к позивач був звільнений з посади першого заступника прокурора міста Луцька за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за вислугою років відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», ст.38 КЗпП України.

23 квітня 2013 року прокуратурою Волинської області було видано довідку № 18/86 про заробітну плату для предявлення в пенсійний фонд для перерахунку призначеної ОСОБА_1 пенсії.

Згідно поданої заяви від 25 квітня 2013 року та довідки прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року № 18/86 ОСОБА_1 пенсійним фондом був проведений перерахунок по звільненню з 25 квітня 2013 року з розрахунку 80% суми заробітної плати.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 17 лютого 2014 року, яка набрала законної сили, дії Управління пенсійного фонду України в місті Луцьку визнано неправомірними та зобовязано здійснити перерахунок пенсії позивача з 01 липня 2013 року в розмірі 90% від суми заробітної плати з урахуванням виплачених сум відповідно до довідки прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року № 18/86 згідно з постановою КМ України від 30 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

На виконання постанови Луцького міськрайонного суду від 17.02.2014 року ОСОБА_1 було проведено перерахунок пенсії в розмірі 90% від суми заробітної плати відповідно до довідки прокуратури Волинської області від 23 квітня 2013 року № 18/86, з 01 липня 2013 року з урахуванням виплачених сум.

28 січня 2016 року ОСОБА_1 видана довідка №18-40 про зміну розміру посадового окладу першого заступника прокурора м. Луцька з 01 грудня 2015 року, який відбувся у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», а саме збільшено на 25 відсотків посадові оклади працівникам прокуратури.

Також, 04 березня 2016 року прокуратура Волинської області надала йому уточнену довідку від 04 березня 2016 року №18-144 про нарахування та виплату йому в квітні-травні 2013 року компенсації за 279 календарних днів невикористаної відпустки у розмірі 102805,92 грн, а всього 109985,63 грн, з якої сплачена відповідна сума єдиного страхового внеску.

У звязку з цим, ОСОБА_1 звернувся з вимогою до відповідача про перерахунок розміру пенсії з квітня 2013 року згідно довідок прокуратури Волинської області: від 23 квітня 2013 року №18/86, від 29 січня 2016 року № 18-30 та уточненої довідки від 04 березня 2016 року №18-144.

29 лютого 2016 року управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку від №96/Б-01 листом відмовило у проведенні такого перерахунку.

Приймаючи оскаржувану постанову суд першої інстанції прийшов до висновку що дії відповідача щодо відмови у проведенні перерахунку пенсії відповідають вимогам чинного законодавства.

Однак, колегія суддів не погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу, прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Відповідно до ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» прокурори і слідчі мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Таким чином, з 01 січня 2011 року положення ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи».

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють ч.ч. 13,18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Так, відповідно до ч.13 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Згідно з ч.18 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру» призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи, колегія суддів дійшла висновку, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, оскільки внесені Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії.

Також Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 08 липня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», зокрема в тій частині, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.

При цьому колегія суддів зауважує, що згідно з п.2 розділу II «Прикінцеві та Перехідні положення» названого Закону, обмеження пенсії максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів звертає увагу на те, що процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», які змін у зв'язку із прийняттям Закону «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» не зазнали.

Крім того, частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати.

Зокрема згаданою вище статтею визначено, що основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 49 Закону України «Про прокуратуру» в редакції, що діяла на час призначення пенсії позивачу визначено, що заробітна плата прокурорів і слідчих прокуратури складається із посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років і має забезпечувати достатні матеріальні умови для незалежного виконання службових обов'язків, а так само закріплення кваліфікованих кадрів. Надбавки за вислугу років встановлюються також іншим працівникам прокуратури (спеціалістам, службовцям, робітникам).

Аналіз наведених положень дає підстави для висновку, що компенсація за невикористану відпустку входила до системи оплати праці прокурорів.

Крім того, статтею 66 Закону України «Про пенсійне забезпечення» врегульовано види оплати праці, що враховуються при обчисленні пенсій.

Відповідно до частини першої статті 66 цього Закону до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» нараховується збір на обовязкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу)).

Згідно зі статтею 41 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» до виплат (доходів), що враховуються в заробітну плату (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, належать, зокрема: суми виплат, отримуваних застрахованою особою після набрання чинності цим Законом, з яких згідно з цим самим Законом були фактично нараховані (обчислені) та сплачені страхові внески; суми виплат, отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

За змістом наведених норм отримувані застрахованою особою суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, враховуються в заробіток (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії незалежно від того, чи входять вони до структури заробітної плати.

З аналізу вище зазначених норм колегія суддів приходить до висновку, що суми виплат, з яких були фактично нараховані та сплачені страхові внески або збір на обовязкове державне пенсійне страхування, зокрема компенсація за невикористану відпустку, включаються до складу заробітної плати, зокрема прокурора, та враховуються при обчисленні розміру його пенсії.

Як зазначено вище, перерахунок пенсії ОСОБА_1 було здійснено на підставі довідки від 23 квітня 2013 року № 18/86 про розмір заробітної плати, проте, до такої не були включені суми компенсації за невикористану відпустку, однак такі були нараховані і виплачені позивачеві протягом квітня-травня 2013 року при звільненні позивача.

Колегія суддів вважає, що орган пенсійного фонду протиправно відмовив позивачеві у перерахунку пенсії з врахуванням уточненою довідки від 04 березня 2016 року № 18-144, оскільки в такій містились обовязкові складові заробітної плати, з яких відповідно до Закону України «Про збір на обовязкове державне пенсійне страхування» було сплачено збір на обовязкове державне пенсійне страхування.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити про помилковий висновок суду першої інстанції щодо правомірності відмови у перерахунку пенсії з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIІІ тимчасово у період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року особам, на яких поширюється дія цього Закону у період роботи на посадах, які дають на призначення (перерахунок) пенсії у порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про прокуратуру», пенсія, призначена відповідно до цієї статті, не виплачується та не перераховується.

Вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, колегія суддів виходить із того, що згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме : у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Дана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 10 грудня 2013 року (справа № 21-348а13) та від 17 грудня 2013 року (справа №21-445а13).

Таким чином, доводи відповідача судом до уваги не беруться, оскільки виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Крім цього, однією з вимог принципу верховенства права є захист від свавілля, і це означає, що втручання у права людини повинно підлягати ефективному контролю. Щонайменше це має бути судовий контроль, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури (п.55 рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини»).

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, колегія суддів вважає протиправною відмову Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області у проведенні перерахунку призначеної ОСОБА_1

Разом з тим колегія суддів враховує наступне.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 просить здійснити перерахунок пенсії за період з 01 травня 2013 року.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 100 цього Кодексу адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Таким чином, оскільки законами з питань пенсійного забезпечення не встановлено інших строків звернення до суду за захистом порушених прав, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України, якими передбачено шестимісячний строк звернення до суду.

При цьому, відповідно до змісту наведених норм визначальною умовою початку перебігу строку звернення до суду є момент, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що про призначення, складові заробітної плати, враховані при обчисленні (перерахунку) розміру пенсії та сам розмір пенсії ОСОБА_1 було відомо при поданні заяви про перерахунок пенсії, тобто 25 квітня 2013 року та після її отримання.

Отже, з цього часу позивач повинен був дізнатись про порушення відповідачем його прав, зокрема, про протиправне, на його думку, неврахування при перерахунку розміру пенсії сум компенсації за невикористану відпустку.

Твердження позивача про те, що про зазначене вище порушення його прав він дізнався лише у 2016 році, отримавши довідку про збільшений розмір посадового окладу першого заступника прокурора м. Луцька, на думку колегії суддів, не може бути підставою для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.

Враховуючи наведене вище та те, що ОСОБА_1 подав позовну заяву до суду 10 березня 2016 року, колегія суддів дійшла висновку, що позовну заяву в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області та зобовязання останнього здійснити перерахунок пенсії з 01 травня 2013 року по 09 вересня 2015 року слід залишити без розгляду.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувану постанову слід скасувати, оскільки вона прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. 99, ст.100, ст.160, ст. 195, ст. 196, п. 3 ч. 1 ст. 198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2016 року у справі № 161/3003/16а скасувати та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області про визнання дій протиправними та зобовязання вчинити дії за період з 01 травня 2013 року по 09 вересня 2015 року залишити без розгляду.

Визнати неправомірними дії Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 10 вересня 2015 року.

Зобовязати Луцьке обєднане Управління пенсійного фонду України Волинської області здійснити перерахунок призначеної пенсії ОСОБА_1 в розмірі 90% від його заробітної плати з урахуванням довідки Прокуратури Волинської області від 04 березня 2016 року № 18-144 з 10 вересня 2015 року та виплатити ОСОБА_1 різницю недоплаченої пенсії починаючи з 10 вересня 2015 року з врахуванням виплачених сум без обмеження максимальним розміром.

Стягнути в користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Луцького обєднаного Управління пенсійного фонду України Волинської області в розмірі 1157,52 грн (одна тисяча сто пятдесят сім гривень пятдесят дві копійки)

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Б. Заверуха

Судді: О.М. Гінда

ОСОБА_2

Повний текст постанови

виготовлений та підписаний

01 грудня 2016 року