Справа № 820/5416/16
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 р.Справа № 820/5416/16
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: П'янової Я.В. , Зеленського В.В.

за участю секретаря судового засідання: Городової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № 820/5416/16 за позовом ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва Анатолія Анатолійовича про зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним адміністративним позовом, у якому просить суд: визнати дії начальника ГУ НПУ у Харківській області протиправними, які полягають в порушенні Закону України "Про Національну поліцію" щодо стримування дій КП "Харківводоканал", в постійних телефонних дзвінках на домашній телефон інваліда 2-ї групи, які порушують його особисте життя, спокій, та ведуть до неврологічного стресу, в порушенні вимог Закону України "Про звернення громадян" порядку та строків розгляду заяв; зобов'язати начальника ГУ НПУ у Харківській області Дмитрієва А.А. діяти у порядку, визначеним ч.2 ст. 19 Конституції України: тільки на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та Законами України - у стримуванні дій КП "Харківводоканал", які порушують особисте життя людини, при цьому не маючи для цього підстав, договірних відносин, які дають право на такі дії, зобов'язати розглянути заяви від 25.01, 25.04, 13.06.2016 р.р., відповідно до вимог Закону України "Про Національну поліцію", Закону України "Про звернення громадян"; звільнити від уплати судового збору відповідно до положень Закону України "Про судовий збір".

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області генерала поліції третього рангу Дмитрієва Анатолія Анатолійовича про зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р., а справу направити справу до Харківського окружного адміністративного суду для подальшого розгляду зі стадії відкриття провадження. Просить розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 та ч. 1 ст. 41 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання 01.12.2016 року за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у відкритті провадження, виходив з того, що даний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає.

Судовим розглядом встановлено, що позивач оскаржує дії начальника Головного управління Національної поліції в Харківській області та просить визнати їх протиправними та зобов'язати відповідача вчинити відповідні дії, направлені на стримування в свою чергу дій КП "Харківводоканал".

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zаndv. Аustria» від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)». Зогляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Частиною 2 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Статтею 17 Кодексу адміністративного судочинства України визначена юрисдикція адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ. Відповідно до пункту 1 частини першої даної статті, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу адміністративного судочинства України, справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття суб'єкту владних повноважень, відповідно до якого це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Аналіз вищезазначених норм закону свідчить про те, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тільки тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи з боку суб'єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин. При цьому владні повноваження повинні здійснюватись відповідним суб'єктом саме в сфері публічно-правових відносин і стосуватися безпосередньо конкретної особи. Спори з приводу владних управлінських рішень, дій чи бездіяльності, що вчинені у межах приватних правовідносин до адміністративної юрисдикції не відносяться.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 3 Цивільно - процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до положень ч.1 та ч.3 статті 15 Цивільно - процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства, в т.ч., справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Таким чином, при визначенні питання до юрисдикції якого суду відноситься дана справа, суд першої інстанції правильно вийшов з характеру спірних правовідносин, прав та інтересів, на захист яких подано позов.

У даних правовідносинах, які склалися між сторонами, відповідач не здійснював владних управлінських функцій, у зв'язку з чим позов, предметом якого є визнання дій відповідача протиправними щодо стримування дій КП "Харківводоканал" не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства.

Таким чином, колегія суддів вважає, що спір по даній справі не публічно-правовий, а виник із відносин, урегульованих нормами цивільного права, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України, повинен розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у даній справі.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду -без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст. 199, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 11.10.2016р. по справі № № 820/5416/16 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання ухвали у повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Чалий І.С.
Судді Пянова Я.В. Зеленський В.В.

Повний текст ухвали виготовлений 06.12.2016 р.