Справа № 826/2419/16
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2419/16 Головуючий у 1-й інстанції: Огурцов О.П.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

30 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Межевича М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О., за участю секретаря судового засідання Лисенко І.Д., представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача Котляра А.О., представника третьої особи-1 ОСОБА_4, представника третьої особи-2 ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 до Приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни, треті особи: ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року провадження у справі закрито з роз'ясненням права позивача звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

Позивач в апеляційній скарзі просить суд скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду в суд першої інстанції, оскільки вважає, що останнім не в повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для правильності вирішення питання закриття провадження у справі, не враховано всі підстави, на які позивач посилається як на підсави задоволення позову, порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу та заперечення на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно свідоцтва права власності серії НОМЕР_1 від 15 липня 2010 року ОСОБА_6 є власником шестикімнатної квартири АДРЕСА_1.

31 липня 2010 року між ОСОБА_10, який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір позики. Для забезпечення виконання зобов'язань між зазначеними суб'єктами було укладено договір іпотеки від 31.07.2010, предметом якого є передача в іпотеку шестикімнатної квартири АДРЕСА_1.

ОСОБА_8 (далі - іпотекодержатель) у зв'язку з невиконанням умов договору позики та договору іпотеки звернувся до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни щодо вчинення реєстраційної дії з перереєстрації права власності, на підставі чого відповідачем 25 січня 2016 року було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 27925526, про що до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності № 12999895.

Не погоджуючись з таким рішенням, 18 лютого 2016 року ОСОБА_6 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом про визнання недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жицькою Яною Євгенівною, щодо державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 261, 2 кв.м., за ОСОБА_8.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції дійшов висновку, що даний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки він не є публічно - правовим, а випливає з договірних відносин і має вирішуватись судами за правилами Цивільного процесуального кодексуУкраїни.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Частиною 1 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

У частині 1 статті 3 КАС визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 частин 1 статті 3 КАС суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Суд першої інстанції приймаючи рішення про закриття провадження у справі посилався на постанову Верховного Суду України від 14 червня 2016 року, справа № 826/4858/15, де вказано, що спір щодо звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності відповідного застереження у договорі та без укладення окремого договору не є публічно-правовим, випливає з договірних відносин, оскільки предметом його фактично є неналежне виконання умов цивільно-правової угоди.

Проте, у рамках даної справи, виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди (договорів позики та іпотеки) не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду. Предметом даного спору є виключно рішення відповідача, що стосуються порушення ним встановленого порядку державної реєстрації прав за наявності підстав для відмови у такій реєстрації. Тобто, у даній справі спір про право відсутній, а дослідженню підлягають виключно владні, управлінські рішення та дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб'єкт владних повноважень.

Окрім того, у даній справі також підлягає оцінці обставина наявності арешту під час здійснення державної реєстрації прав, на що наголошує позивач. Також, як зазначає Міністерство юстиції України у своєму листі від 11.04.2016 № 12131/А-7043/13 приватним нотаріусом Жицькою Я.Є. під час проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_8 не було перевірено відсутність обтяжень речових прав на предмет іпотеки (а.с. 184-186). Правову позицію у таких спорах неодноразово висловлював Верховний Суд України саме в порядку адміністративного судочинства.

Позивач в обґрунтування своєї позиції посилається також і на інші обставини, які підлягають дослідженню саме в рамках адміністративного судочинства та не стосуються виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди.

Крім того, колегія суддів бере до уваги обставину, що раніше позивач уже звертався до Шевченківського районного суду м. Києва з цивільним позовом до ОСОБА_8 про визнання недійсним правочину про перереєстрацію права власності на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25.01.2016 приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Жицької Яни Євгенівни. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2016 було відмовлено у відкритті провадження по справі № 761/6216/16-ц, з роз'ясненням позивачу, що такі позовні вимоги розглядаються за правилами КАС.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що даний спір належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому підстави закриття провадження у справі відсутні, а отже оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 1 ст. 202 КАС підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Таким чином, встановивши, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції .

Керуючись ст.ст. 160, 199, 204, 205, 206, 212, 254 КАС, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту постановлення є остаточним та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.В. Межевич

Суддя Г.В. Земляна

Суддя Є.О. Сорочко

Повний текст рішення виготовлений 01.12.2016.

Головуючий суддя Межевич М.В.

Судді: Сорочко Є.О.