Справа № 539/2583/16-а
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 р.Справа № 539/2583/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого судді Бартош Н.С.,

Суддів: Мельнікової Л.В., Донець Л.О.

при секретарі Дорошенко Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради

про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з адміністративним позовом, в якому просила: визнати неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради щодо припинення та не поновлення виплати щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язати Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради поновити або призначити їй щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, з моменту порушення її прав.

Постановою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а позовні вимоги задоволено частково: визнано неправомірними дії Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради про відмову в призначенні ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг; зобов'язано Управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг згідно порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505 за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. включно. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Позивач подав письмові заперечення на апеляційну скаргу, де наполягає на законності судового рішення та просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 1 ст. 41 та ч. 4 ст. 196 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши постанову суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, є громадянкою Грузії, яка на підставі посвідки на постійне місце проживання, виданої СГІРФО Микитівського РВ Горлівського МУ ГУМВС України в Донецькій області від 30.12.2011 р., зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 з 23.05.2007 р., що підтверджується копією посвідки серії НОМЕР_2.

У зв'язку з проведенням на території Донецької області антитерористичної операції позивачка разом з неповнолітньою дитиною в липні 2014 року переїхала до м. Лубни Полтавської області, де зареєстрована за адресою : АДРЕСА_2.

Також, судом першої інстанції встановлено, що 17.10.2014 р. Управлінням праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради позивачку взято на облік як тимчасово переміщену особу та на виконання приписів Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» видано відповідну Довідку № від 17.10.2014 р. Разом з позивачем, як тимчасово переміщену особу, зареєстровано неповнолітнього сина ОСОБА_3.

У зв'язку з цим, позивачці призначено державну допомогу на проживання та оренду житла і адресна допомога для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг призначалася та виплачувалася позивачу з 17.10.2014 р. по 16.04.2015 р. у розмірі 1768,00 грн. щомісяця, та з 25.05.2015 р. по 24.11.2015 р. в розмірі 1833,00 грн.

Судом першої інстанції також встановлено, що 09.06.2016 р. позивач ОСОБА_1 отримала відповідь від УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради № 02-18/2201, в якій повідомлялося, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні. Вказаною відповіддю відповідачем фактично відмовлено позивачу у призначенні щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 505.

Не погодившись з відмовою відповідача у призначенні (поновленні виплати) щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, позивач звернулася до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов до висновку, що законодавством України не передбачено такої підстави, завдяки якій припинялися або не призначалися виплати грошової допомоги, особам, які не мають громадянства України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судовим розглядом встановлено, що у липні 2014 року у зв'язку з активізацією бойових дій в м. Горлівка Микитівського району Донецької області позивачка покинула постійне місце проживання та виїхала до м. Лубни, Полтавської області.

У зв'язку з виїздом позивача до м. Лубни, Полтавської область, 17.10.2014 р. ОСОБА_1 взята на облік Управлінням праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Лубенської міської ради як внутрішньо переміщена особа з окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції особа, що підтверджується довідкою № від 17.10.2014 р. Відповідно до повідомлення про надання допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання від 21.10.2014 р. цим Управлінням ОСОБА_1 призначено допомогу переміщеним особам на проживання з 17.10.2014 р. по 16.04.2015 р. у розмірі 1768,00 грн.

В подальшому позивачем надавалися до УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради заяви про продовження щомісячної адресної допомоги на наступні шестимісячні строки разом з повторними зверненнями для продовження терміну дії довідки, але щомісячну адресну допомогу за листопад-грудень 2015 року вона отримала у значно меншому розмірі.

На усні звернення позивача до органу соціального забезпечення, причин невиплати допомоги відповідачем не повідомлено, у зв'язку з чим позивач звернулася до Адміністрації Президента України. Відповідно до листа № 22/002627-16 від 21.01.2016 р. звернення позивача направлено на розгляд Полтавської обласної державної адміністрації за належністю, але відповіді із зазначеного органу державної влади на адресу позивача не надходило і лише 09.06.2016 р. нею отримано лист-відповідь № 02-18/2201 від УПСЗН виконкому Лубенської міської ради, в якій зазначено, що законодавством України не передбачено призначення допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам іноземцям.

Наведені вище обставини відповідачем в доводах апеляційної скарги не заперечувалися та не спростовані.

Зі змісту наведено вище листа-відповіді № 02-18/2201 вбачається, що фактично підставою для невиплати позивачу допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам слугував висновок відповідача про те, що така допомога призначається внутрішньо переміщеним особам, які є громадянами України.

В свою чергу, в доводах апеляційної скарги відповідач по справі зазначив інші підстави для непоновлення/непризначення ОСОБА_1 допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам вказавши на те, що позивачка після 24.11.2015 р. до 13.09.2016 р. не зверталася до органу соціального забезпечення із заявою про продовження виплати такої допомоги. Також апелянт зазначив, що п. 4 постанови КМУ № 509 від 01.10.2014 р. «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (зі змінами від 09.09.2015 р.) визначено, що разом із заявою про взяття на облік, внутрішньо переміщена особа пред'являє документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, або тимчасове посвідчення, що підтверджує особу громадянина України. При цьому, відповідач зазначив, що на момент внесення цих змін у позивача припинялося право на отримання допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів зазначає, що 02.09.2014 р. був прийнятий Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», що набрав чинності 15.10.2014 р., яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

Додатково гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб встановлені Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 р., який набрав чинності 22.11.2014 р.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова КМУ від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб. Згідно п. 1 Порядку довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

Також 01.10.2014 р. Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 505, якою затверджено Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно п. 2 цього Порядку грошова допомога надається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, а також стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, структурних підрозділах з питань соціального захисту населення виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад, з дня звернення за її призначенням та виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.

Згідно п. 3 зазначеного Порядку, грошова допомога особам, які переміщуються, призначається на сім'ю та виплачується одному з її членів за умови надання письмової згоди довільної форми про виплату грошової допомоги цій особі від інших членів сім'ї (уповноважений представник сім'ї) у таких розмірах: для непрацездатних осіб (пенсіонери, інваліди, діти) - 884 грн. на одну особу (члена сім'ї); для працездатних осіб - 442 грн. на одну особу (члена сім'ї). Загальна сума допомоги на сім'ю розраховується як сума розмірів допомоги на кожного члена сім'ї та не може перевищувати 2400 грн.

На підставі наведеного, право на отримання допомоги, передбаченої постановою КМУ № 505 від 01.10.2014 р., мають фізичні особи (в тому числі і іноземці), переміщення яких відбулося або з тимчасово окупованої території України або з районів проведення антитерористичної операції.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Колегія суддів зазначає, що 26.08.2015 р. Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 636 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України», якою внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 р. та Постанови Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р., у зв'язку з якими поняття «громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції» замінено поняттям «внутрішньо переміщені особи».

Вищевказані зміни до підзаконних актів набрали чинності 09.09.2015 р. та з цього моменту лише в ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначалося поняття «внутрішньо переміщеної особи», де внутрішньо переміщеною особою вважалися громадяни України, які постійно проживають в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо посилення гарантій дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 921-VIII від 24.12.2015 р.) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

В свою чергу, до прийняття змін на підставі Закону № 921-VIII від 24.12.2015 р. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачала, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Судовим розглядом встановлено, що довідка ОСОБА_1 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 16300000 від 17.10.2014 р. діє з 17.10.2014 р. та дія довідки не припинялася на момент дії постанов Кабінету Міністрів України № 505 від 01.10.2014 р. і № 509 від 01.10.2014 р. та Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» з 09.09.2015 р. до 13.01.2016 р., тобто, в період чинності ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в редакції, яка передбачала, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання. Іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах першій та шістнадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на постійне проживання (ч. 1 ст. 5 цього Закону).

Положеннями ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов'язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції зазначив, що позивачка дізналася про порушення свого права на отримання допомоги з листа УПСЗН виконавчого комітету Лубенської міської ради від 09.06.2016 року вих. № 02-18/2201 та зобов'язав відповідача призначити та виплатити ОСОБА_1 щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. включно, оскільки 13.09.2016 р. позивач звернулася до відповідача, написавши заяву про призначення виплат, у зв'язку з чим була проведена перевірка з питань признання (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, результатами якої ОСОБА_1М, призначено соціальну виплату внутрішньо переміщеній особі. Відповідним рішенням від 15.09.2016 р допомога призначена з 13.09.2016 р. по 12.03.2017 р. включно.

Що стосується непризначення (непоновлення) позивачу виплати такої допомоги за період з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р., відповідач зазначив, що ОСОБА_1 не зверталася до нього із відповідною заявою.

Судовим розглядом встановлено, що із листа відповідача від 09.06.2016 р. вбачається про звернення позивачки з вказаного приводу, про що прямо зазначається у цьому листі. Також, жодних доводів відповідача щодо спростування цього висновку суду першої інстанції в апеляційній скарзі не зазначено.

Враховуючи те, що судом першої інстанції правомірно встановлений факт звернення позивача із заявою про відновлення виплати допомоги тимчасово переміщеній особі та зважаючи на ту обставину, що протягом періоду з 09.06.2016 р. по 12.09.2016 р. чинним законодавством передбачено право на отримання такої допомоги як громадянами України, так і іноземцям, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог за вказаний вище період.

Враховуючи те, що постанова Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а прийнята з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не виявила підстав для її скасування.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 209, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради на постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а - залишити без задоволення.

Постанову Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 05.10.2016р. по справі № 539/2583/16-а за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Лубенської міської ради про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з моменту виготовлення повного тексту.

Головуючий суддя (підпис)Бартош Н.С.
Судді(підпис) (підпис) Мельнікова Л.В. Донець Л.О.

Повний текст ухвали виготовлений та підписаний 05.12.2016 року.