Справа № 642/6526/16-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 р.Справа № 642/6526/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Григорова А.М. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова на Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2016р. по справі № 642/6526/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова

про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова, в якому просила визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невиплаті пенсії позивачу та відмові у поновленні пенсійних виплат, зобов'язати відповідача поновити виплату пенсії позивачці негайно після проголошення рішення, стягнути невиплачені з липня 2016 року по день проголошення судового рішення пенсійні виплати.

Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2016р. по справі № 642/6526/16-а за результатами розгляду справи в порядку скороченого провадження позов задоволено.

Відповідач, не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині задоволення позову, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а саме: ст.ст. 1, 4-1, 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», п. 8 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014р., постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2015р. № 637 «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції», просить оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, з 01.10.1994 року отримувала пенсію за місцем проживання, що підтверджується копією пенсійного посвідчення НОМЕР_1, виданого 25.09.1995 року Свердловським міськсоцзабезом Луганської області.

З довідки № від 19.01.2015 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції вбачається, що ОСОБА_1 перемістилась з тимчасово окупованої території в АДРЕСА_1.

З копії інформаційного листа Управління Пенсійного фонду України в Ленінському (Холодногірському) районі м.Харкова від 8 вересня 2016 року вбачається , що позивач перебуває на обліку в управлінні з січня 2015 року, виплата пенсії проводилась їй по 01.07.2016 року.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв'язку з непідтвердженням місця фактичного проживання. Надійшов лист яким повідомлено, що ОСОБА_1 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 19-20).

З рішення УПФУ в Холодногірському районі м. Харкова судом встановлено, що позивачу припинено з 01.06.2016 року виплату пенсії з посиланням на ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», та з врахуванням інформації бази отримувачів пенсій та Єдиної інформаційної бази даних внутрішньо переміщених осіб, яка ведеться у відповідності з Постановою КМУ від 01.10.2014 року № 509.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності призупинення відповідачем виплати позивачу пенсії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Перевіряючи правомірність рішення відповідача щодо припинення позивачу з 01.07.2016р. виплату її пенсії, колегія суддів виходить з наступного.

Приписами ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України;

(положення пункту 2 частини першої статті 49 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 07.10.2009 р. N 25-рп/2009)

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Як встановлено з матеріалів справи, виплату пенсії ОСОБА_1 припинено у зв'язку з не підтвердженням фактичного місця проживання. Відповідач зазначає, що рішення прийнято на підставі ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», враховуючи дані листа яким повідомлено, що ОСОБА_1 ніколи не проживала за адресою: АДРЕСА_1.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014р. № 509 затверджено Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - Порядок № 509).

За приписами п. 1 вказаного Порядку № 509 довідка є документом, який видається внутрішньо переміщеній особі.

Відповідно до п. 6 Порядку № 509 строк дії такої довідки становить шість місяців з дати її видачі.

У разі продовження дії обставин, що визначені в статті 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", строк дії такої довідки може бути продовжений на наступні шість місяців, для чого внутрішньо переміщена особа має повторно звернутися за фактичним місцем свого проживання до уповноваженого органу.

У зв'язку з не підтвердженням позивачем у подальшому свого фактичного місця проживання його в Єдиній інформаційній базі даних внутрішньо переміщених осіб було відмічено як «Переселенець не зареєстрований» та припинено виплату пенсії.

Також відповідач в обґрунтування правомірності припинення виплати позивачу посилається на положення постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014р. «Про здійснення соціальних виплат особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території та районів проведення антитерористичної операції» № 637, якою встановлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. N 509.

Зазначені виплати, що призначені або продовжені відповідним особам до набрання чинності цією постановою, здійснюються за фактичним місцем їх проживання (перебування) у разі видачі їм до 1 лютого 2015 р. такої довідки.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що вищезазначеними постановами Кабінету Міністрів України не встановлено підстав для припинення виплати пенсій.

Приписи зазначених постанов не містять положень, які встановлюють обов'язок органів Пенсійного фонду припиняти виплату пенсій через відсутність довідки, виданої згідно з Порядком № 509.

Колегія суддів зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений ч. 1 ст. 49 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках передбачених законом.

Між тим, відповідач не вказав, яка з обставин, визначених наведено нормою Закону стала підставою для припинення позивачу виплати пенсії. Також відповідачем не вказано й будь-якої іншої норми закону, яка б визначала таку підставу припинення виплати пенсії, як не підтвердженням фактичного місця проживання.

Також колегія суддів зазначає, що припинення виплати позивачу пенсії у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання суперечить принципам, які закріплені в Конституції України та підставам, наведеним в Законі України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Так, за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави (статті 1, 3 Конституції України).

Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв'язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов'язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов'язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Враховуючи викладене, перевіривши оскаржуване рішення відповідача на відповідність його вимогам ч.3 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач, припиняючи 01 липня 2016 року виплату позивачу її пенсії діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки припинення виплати пенсії особі у зв'язку з непідтвердженням фактичного місця проживання не відноситься до законодавчо визначених підстав припинення виплати пенсії та суперечить приписам Конституції України.

Враховуючи, що виплату пенсії ОСОБА_1 припинено неправомірно, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на управління Пенсійного фонду України в Холодногірськоу районі м.Харкова обов'язку поновити виплату позивачу пенсії та стягнення невиплаченої з 01.07.2016 року пенсії.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не впливають на правомірність висновків суду, оскільки дублюють заперечення на позов, які подавались суду першої інстанції, були враховані ним при вирішення справи по суті, а відповідно, і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції погоджується повністю із висновком суду першої інстанції, так як обставини справи встановлені правильно, докази досліджені вірно, відповідно рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, правова оцінка обставинам у справі дана вірно, тому судове рішення не підлягає скасуванню, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 21.1.2016 року відповідачу відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на постанову суду до моменту прийняття судового рішення.

В силу положень ст. 94 Кодексу адміністративного судочинства України, враховуючи, що судове рішення прийняте не на користь відповідача, суб'єкта владних повноважень, якому було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення за наслідками апеляційного перегляду, колегія суддів приходить до висновку про необхідність такого стягнення за рахунок бюджетних асигнувань управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова судового збору в розмірі 1818 грн. 96 коп.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду м. Харкова від 04.11.2016р. по справі № 642/6526/16-а залишити без змін.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Холодногірському районі м. Харкова (м-н Свободи,5, Держпром, 2 під., 4 пов., м. Харків, 61022, код ЄДРПОУ 2268210) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) грн. 96 коп. до спеціального фонду Державного бюджету України - отримувач - УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова, МФО 851011, , банк: ГУ ДКСУ в Харківській області, рахунок 1011, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ Харківського апеляційного адміністративного суду 34331173.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення її копії особам, які беруть участь у справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Тацій Л.В.
Судді Григоров А.М. Подобайло З.Г.
Повний текст ухвали виготовлений 01.12.2016 р.