Справа № 804/2229/16
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2016 рокусправа № 804/2229/16
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Добродняк І.Ю

суддів: Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового засідання: Лащенко Р.В.

за участю представників:

позивача: - Починок В.В. дов від 18.04.2016

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Скіф Інвест»

на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року

у справі № 804/2229/16

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Скіф Інвест»

до Дніпропетровської митниці ДФС

про визнання протиправним та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Скіф Інвест» звернулося до суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило:

- визнати протиправним рішення Дніпропетровської митниці ДФС про відмову оформити і направити на адресу органу Державної казначейської служби України пакет документів на повернення коштів (висновок про повернення, реєстр висновків про повернення та супровідний лист), оформлене листом №30/10/04-50-25-4 від 06.01.2016

- зобов'язати Дніпропетровську митницю ДФС прийняти висновок про повернення з Державного бюджету надмірно сплаченого ПДВ та ввізного мита у сумі 589911,09 грн. та подати його до виконання Головному управлінню Державної казначейської служби в Дніпропетровській області.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням права ТОВ «Скіф Інвест» на повернення надміру сплачених митних платежів, сплачених за відповідним товаром, що мало місце через наявність судових рішень, які набрали законної сили, і якими встановлена протиправність рішень відповідача з визначення коду таких же товарів, ввезених раніше. Оскільки в період з 31.01.2013 до 10.06.2015 позивач здійснив митне оформлення 21 партії товару за кодом товару згідно рішення митного органу про зміну коду товару, який передбачує сплату мита в розмірі 7,5% замість 5%, і розповсюджується на ідентичні (аналогічні) товару, а в подальшому таке рішення було скасовано в судовому порядку позивач надмірно сплатив податки та митні платежі у сумі 589911,09 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.06.2016 адміністративний позов задоволено часткового.

Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровській митниці ДФС щодо не розгляду заяви ТОВ «Скіф Інвест» від 18.12.2015 за вих.№263 в частині надання висновку про повернення ТОВ «Скіф Інвест» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 18763,72 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/000571 від 31.01.2013) та 21841,51 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/201892 від 22.11.2013) відповідно до чинного законодавства.

Зобов'язано Дніпропетровську митницю ДФС розглянути заяву ТОВ «Скіф Інвест» від 18.12.2015 за вих.№263 в частині надання висновку про повернення ТОВ «Скіф Інвест» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 18763,72 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/000571 від 31.01.2013) та 21841,51 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/201892 від 22.11.2013) відповідно до чинного законодавства. В решті позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що листом від 06.01.2016 № 30/10/04-50-25-4 відповідач фактично визнав суму коштів, які підлягає поверненню, а саме: в розмірі 18763,72 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/000571 від 31.01.2013) та 21841,51 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/201892 від 22.11.2013), проте, відповідачем не вчинено дій по поверненню вказаних коштів, чим допущено протиправну бездіяльність, оскільки відповідачем не підготовлено висновок про повернення платникам податків помилково та/або надмірно сплачених митних та інших платежів або не надано заявнику письмову обґрунтовану відповідь щодо відмови в такому поверненні, тобто не розглянуто заяву позивача відповідно до вимог законодавства.

При цьому, суд погодився з висновками відповідача, що самостійне визначення позивачем сум митних та інших платежів до сплати виключає можливість повернення позивачем таких коштів.

З урахуванням зазначеного та з метою повного захисту порушених прав позивача, суд першої інстанції вийшов за межі заявлених позовних вимог, визнавши протиправною бездіяльність відповідача щодо не розгляду заяви товариства від 18.12.2015 за вих. № 263 в частині надання висновку про повернення товариству з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 18763,72 грн. та 21841,51 грн. відповідно до чинного законодавства та зобов'язавши відповідача розглянути заяву позивача від 18.12.2015 за вих. № 263 в частині надання висновку про повернення товариству з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 18763,72 грн. та 21841,51 грн. відповідно до чинного законодавства.

Не погодившись постановою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою задовольнити позовні вимоги повністю.

Позивач зазначає, що він здійснював декларування товару за кодом УКТЗЕД, який визначив митний орган, тому що позивач не мав права діяти в інший спосіб, і не можна вважати, що позивач самостійно, на власний розсуд, без вказівки митного органу, визначав більший розмір митних платежів.

Правомірність застосування позивачем під час декларування товарів «попередніх» рішень митниці з визначення коду товарів, підтверджується листом відповідача № 17-25-2/6192 від 27.12.2013, в якому відповідач вказав, що в базі даних «Класифікаційні рішення» ПІК «Інспектор 2006» наявні чинні рішення про визначення кодів ідентичних або подібних товарів №№ КТ-176-2013 від 14.11.2013 і КТ-135-2013 від 21.08.2013, якими ці товари класифіковано у межах товарної під категорії , а відповідно до ч.7 ст.69 МК України рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Така обов'язковість рішень митного органу підтверджується і консультацією Міністерство доходів і зборів України, згідно якої підприємство не має право інші партії ідентичного товару декларувати за іншим кодом, відмінним від того який визначив митний орган.

Крім того, позивач вважає, що залишена без задоволення позовна вимога про зобов'язання митний орган прийняти висновок про повернення з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів та подати його для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, є єдино можливим способом відновлення порушеного права позивача. Проте суд першої інстанції застосував інший спосіб відновлення порушеного права, зобов'язавши відповідача розглянути заяву позивача в частині надання висновку про повернення позивачу надмірно сплачених митних платежів, і цей спосіб відновлення порушеного права не є ефективним, оскільки не виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб'єкта владних повноважень, які можуть викликати необхідність повторного звернення до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином.

В письмових запереченнях відповідач просить залишити без змін постанову суду першої інстанції, наполягає на тому, що у разі, якщо орган доходів і зборів погодився з визначеним декларантом кодом товару згідно з УКТЗЕД, немає підстав вважати дії органу доходів і зборів такими, що вчинені всупереч вимогам Митного кодексу України, оскільки згідно ч.3 п.14 розділу III Порядку роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України, затвердженого Наказом Мінфінансів України від 30.05.2012 № 650, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 02.07.2012 за № 1085/21397, у разі відсутності зміни коду товару згідно з УКТ ЗЕД рішення про визначення коду товару не приймається, а відтак і підстав визнавати сплачені суми митних платежів чи їх частину помилково та/або надміру сплаченими немає.

Крім цього, відповідач звертає увагу, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі, суперечать один одному, зокрема: з одного боку - позивач посилається на скасування судами рішень про визначення коду товару № КТ-119-2013 від 29.01.2013 та № КТ-176-2013 від 14.11.2013, як на підставу для повернення коштів, при цьому залишає поза увагою наявне застосоване декларантом чинне рішення № КТ-135-2013 від 21.08.2013, з іншого боку - позивач вказує на наявність обов'язку декларанта застосовувати чинне рішення про визначення коду товару до всіх ідентичних та подібних товарів.

Перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи і не спростовується сторонами, позивачем ТОВ «Скіф Інвест» укладений зовнішньоекономічний контракт № 17 від 12.10.2012 з продавцем - компанією «FALKON ACE LIMITED» (Гонконг), у відповідності з додатком №1 до якого продавець продав, а покупець купив, зокрема, товар:

- стрічка поліестерова ткана для текстильних стропів з коефіцієнтом безпеки 7:1за ЕN/1492-1 ширина 60 мм, робоче навантаження 2 т., колір зелений, Е7W020-70000 м; ширина 90мм, робоче навантаження 3т, колір жовтий, Е7W030 - 5000 м; ширина 180 мм, робоче навантаження 6т, колір коричневий, Е7W060 - 1500 м; ширина 300 мм, робоче навантаження 12 т, колір помаранчевий, Е7W120 - 500 м;

- стрічка поліестерова ткана для текстильних стропів з коефіцієнтом безпеки 5:1за ЕN/1492-1 ширина 50 мм, колір білий - 50000 м;

- стрічка для стяжки вантажів поліестерова ткана:ширина 50 мм, колір помаранчевий -20000 м. Код RTD50-250.

14.01.2013 для митного оформлення поставленого за вказаним контрактом товару позивачем подано до митного органу вантажну митну декларацію № 110050001/2013/000194, у графі 31 якої зазначено назву товару, його властивості та призначення згідно з контрактом та товаросупроводжувальними документами, у графі 33 цієї ВМД зазначено код товару за УКТЗЕД - (т.1, а. с.83-89).

29.01.2013 відповідачем прийнято рішення про визначення коду товару № КТ-119-2013, яким змінено код та опис задекларованого товару, визнано, що товари потрібно розділити на дві окремі групи та класифікувати їх за кодом Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності (ставка ввізного мита - 7,5%) і (ставка ввізного мита - 5%).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 у справі № 804/2623/13-а, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 09.07.2013, визнано протиправним та скасовано вищевказане рішення Дніпропетровської митниці про визначення коду товару № КТ-119-2013 від 29.01.2013 (т.1, а. с.14-18).

Вказана постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.03.2013 у справі № 804/2623/13-а залишена в силі також за результатами розгляду першої, апеляційною та касаційною інстанціями заяви Митниці про перегляд даної постанови за нововиявленими обставинами (т.1, а. с.19-21).

В період оскарження вказаного рішення митниці в судовому порядку позивачем здійснено імпортування ідентичного товару за контрактом №28 від 02.07.2013, укладеним з тим же продавцем - компанією «FALKON ACE LIMITED» (Гонконг), зокрема - стрічки поліестерові ткані від виробника - компанії «SUN-KING KNITTED BELT PRODUKT LTD» (Китай).

17.10.2013 позивачем заявлено до митного оформлення вантажну митну декларацію №110050004/2013/201681, в графі 31 якої вказаний, зокрема, товар текстильні матеріали технічного призначення, в графі 33 декларації зазначено код товару за УКТЗЕД - 59119090.

14.11.2013 митним органом прийнято рішення про визначення коду товару №КТ-176-2013, яким частину товару також класифіковано за кодом УКТЗЕД (ставка ввізного мита -7,5%).

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2015 у справі № 804/2720/14, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 23.09.2015, визнано протиправним та скасовано рішення Дніпропетровської митниці про визначення коду товару від 14.11.2013 №КТ-176-2013.

З огляду на вказані судові рішення вбачається, що спірним в межах цих справ було питання правильності визначення коду ввезеного позивачем товару компанії-виробника «Sun-King Knitted Belt Product LTD» (Китай), оскільки за твердженням позивача всі позиції ввезеного товару мали код згідно УКТЗЕД зі ставкою ввізного мита - 5 % від митної вартості товару, а за позицією відповідача певні позиції ввезеного товару мали код згідно УКТЗЕД зі ставкою ввізного мита - 7,5 %, і в судовому порядку означені вище рішення Дніпропетровської митниці про визначення коду товару згідно УКТЗЕД визнано протиправними та скасовано.

В період оскарження в судовому порядку вищезазначених рішень митного органу про визначення коду товару позивач здійснив митне оформлення ще 21 партії ідентичного товару того самого виробника за кодом товару, згідно рішень митниці, УКТЗЕД , який передбачає сплату мита в розмірі 7,5 %.

Виходячи з встановленої судовими рішеннями, які набрали законної сили, у справі № 804/2623/13-а та у справі № 804/2720/14, протиправності рішень Дніпропетровської митниці про визначення коду товару № КТ-119-2013 від 29.01.2013 та від 14.11.2013 № КТ-176-2013, відповідно, позивач встановив, що ним здійснена переплата митних платежів (сплачено мито за ставкою в розмірі 7,5% від митної вартості товару, замість 5%).

За розрахунком позивача сума надмірно сплачених податків та митних платежі становить 589911,00 грн., і складається з сум, сплачених за митними деклараціями у відповідності до вимог митного органу, а саме:

ВМД № 110050004/2013/000571 від 31.01.2013 (тимчасова № 110050004/2013/000224 від 15.01.2013) - переплата 18849,37 грн.;

ВМД № 110050004/2013/200341 від 06.03.2013 (тимчасова № 110050004/2013/200323 від 05.03.2013) - переплата 10694,64 грн.;

ВМД № 110050004/2013/200671 від 29.04.2013- переплата 20398,70 грн.;

ВМД № 110050004/2013/200918 від 10.06.2013- переплата 21097,93 грн.;

ВМД № 110050004/2013/201378 від 23.08.2013 (тимчасова № 110050004/2013/201131 від 16.07.2013) - переплата 24289,53 грн.;

ВМД № 110050004/2013/201375 від 23.08.2013 (тимчасова № 110050004/2013/201231 від 30.07.2013) - переплата 18924,23 грн.;

ВМД № 110050004/2013/201368 від 22.08.2013 - переплата 20918,08 грн.;

ВМД № 110050004/201/201892 від 22.11.2013 (тимчасова № 110050004/2013/201682 від 17.10.2013) - переплата 21841,51 грн.;

ВМД № 110050004/2013/201847 від 15.11.2013 (тимчасова № 110050004/2013/201757 від 31.10.2013) - переплата 20178,81 грн.;

ВМД № 110050004/2013/201054 від 11.12.2013- переплата 15458,78 грн.;

ВМД № 110050004/2014/200316 від 21.02.2014 - переплата 22193,52 грн.;

ВМД № 110050004/2014/200278 від 17.02.2014 - переплата 22696,86 грн.;

ВМД № 110050004/2014/200489 від 19.03.2014 - переплата 26056,33 грн.;

ВМД № 110050004/2014/200918 від 07.05.2014 - переплата 30238,40 грн.;

ВМД № 110050004/2014/201244 від 11.06.2014 - переплата 27791,98 грн.;

ВМД № 110050004/2014/201617 від 25.07.2014 - переплата 30540,80 грн.;

ВМД № 110050004/2014/201996 від 11.09.2014 - переплата 32577,13 грн.;

ВМД № 110050004/2014/202543 від 06.11.2014 - переплата 40839,26 грн.;

ВМД № 110050004/2015/000123 від 27.11.2015 - переплата 45424,68 грн.;

ВМД № 110050004/2015/000560 від 25.03.2015 - переплата 57577,33 грн.;

ВМД № 110050004/2015/001273 від 10.06.2015 - переплата 61323,22 грн..

18.12.2015 позивач звернувся до Дніпропетровської митниці з заявою № 263 про повернення надмірно сплачених податків та митних платежів на загальну суму 589911 грн., обґрунтовану тим, що рішення митниці про визначення коду товару №КР-119-2013 від 29.01.2013 та № КТ-176-2013 від 14.11.2013 визнані судом протиправними та скасовані, отже при митному оформленні товару в період дії скасованих судом вищевказаних рішень митниці (2013-2015 роки) митні платежі є надмірно сплаченими товариством.

За результатами розгляду заяви № 263 від 18.12.2015 Дніпропетровська митниця ДФС повідомила позивача листом від 06.01.2016 № 30/10/04-50-25-4, що різниця митних платежів по митній декларації № 110050004/2013/000571 від 31.01.2013, яка оформлена відповідно до Рішення про визначення коду товару №КТ-119-2013 від 29.01.2013 після відмови у митному оформленні складає 18763,72 грн., проте, позивач просить повернути сплачені платежі у сумі 18849,37 грн.

Також, відповідач зазначив, що скасоване судом Рішення про визначення коду товару № КТ-176-2013 від 14.11.2013 приймалось відносно товару, які поставлялись за контрактом № 28 від 02.07.2013, укладеного між позивачем та фірмою «Falcon Ace Limited» (Гонконг), що вказує на можливість повернення коштів лише у розмірі 21841,51 грн., сплачених за МД № 110050004/2013/201892 від 22.11.2013 (тимчасова № 110050004/2013/201682 від 17.10.2013).

Одночасно повідомлено, що під час декларування подібного товару за іншими митними деклараціями декларантом ТОВ «Скіф Інвест» самостійно застосовано рішення №КТ-176-2013 від 14.11.2013, яке приймалось відносно товару, що поставлявся за іншими зовнішньоекономічними контрактами, а саме: № 29 від 29.07.2013; № 31 від 17.09.2013; № 32 від 15.10.2013; № 33 від 11.11.2013; № 35 від 13.12.2013; № 36 від 21.01.2014; № 38 від 21.04.2014; № 39 від 29.04.2014; 41 від 18.09.2014; № 45 від 29.10.2014; № 47 від 23.12.2014; № 48 від 17.04.2015, відносно яких митним органом здійснено лише контроль правильності класифікації заявлених товарів до митного оформлення.

Крім того, декларантом ТОВ «Скіф Інвест» в графі 44 декларацій, за якими, на думку позивача, надмірно сплачені кошти, з Рішенням № КТ-176-2013 від 14.11.2013 вказано Рішення про визначення коду товару № КТ-135-2013 від 21.08.2013, яке на теперішній час є чинним (т.1, а. с.12, 13).

Позивачем направлено на адресу відповідача заяву № 56 від 03.02.2016 про повернення надмірно сплачених коштів, а саме: - за МД № 110050004/2013/000571 від 31.01.2013 у сумі, яка зазначена у розрахунках митниці, що є додатком до листа № 17-11-2/5442 від 09.12.2013 - 18763,72 грн.; - за МД № 110050004/2013/201892 від 22.11.2013 - 21841,51 грн. із зазначенням, що необхідні документи надані до заяви № 263 від 18.12.2015.

Позивач повторно направив на адресу Дніпропетровської митниці ДФС лист від 17.02.2016 № 396/10/04-50-25-01 з вимогою повернути надмірно сплачені кошти за митними деклараціями за МД № 110050004/2013/000571 від 31.01.2013 та МД № 110050004/2013/201892 від 22.11.2013, про ти чого Дніпропетровська митниця не заперечувала у листі від 06.01.2016 № 30/10/04-50-25-4.

Листом від 21.03.2016 № 655/10/04-50-25-01 Дніпропетровською митницею ДФС повідомлено позивача, що судові рішення у справі №804/2623/13 та у справі №804/2720/14 не містять зобов'язання митниці здійснити визнання певного коду товару.

З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції.

Виходячи з наявних в матеріалах справи доказів, суд першої інстанції, з огляду на наявність судових рішень, які стосуються ВМД №110050004/2013/000571 від 31.01.2013 та ВМД №110050004/2013/201892 від 22.11.2013, та враховуючи приписи чинного законодавства, правильно встановив факт надмірної сплати митних платежів по вказаним митним деклараціям, що також підтверджено і митницею.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що на час вирішення спору митним органом не виконано вимог чинного законодавства щодо складення висновку про повернення вказаних коштів позивачу, тому суд першої інстанції правомірно визнав протиправною бездіяльність Дніпропетровської митниці щодо не розгляду заяви ТОВ «Скіф Інвест» від 18.12.2015 за вих. № 263 в частині надання висновку про повернення ТОВ «Скіф Інвест» з Державного бюджету України надмірно сплачених митних платежів в розмірі 18763,72 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/000571 від 31.01.2013) та 21841,51 грн. (сплачених за митною декларацією №110050004/2013/201892 від 22.11.2013) відповідно до чинного законодавства та зобов'язав відповідача розглянути заяву ТОВ «Скіф Інвест» від 18.12.2015 за вих. № 263 у вказаній в частині.

Водночас, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині фактичного оскарження бездіяльності відповідача зі складання висновку про повернення надмірно сплачених платежів за іншими митними деклараціями, наведеними позивачем у заяві № 263 від 18.12.2015, з огляду на те, що самостійне визначення позивачем сум митних та інших платежів до сплати виключає можливість повернення позивачем таких коштів, платежі за іншими митними деклараціями не є надмірно сплаченими.

Питання Повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів регламентовано статтею 301 Митного кодексу України.

Так, відповідно до вказаної норми, повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів здійснюється відповідно до Бюджетного та Податкового кодексів України.

У разі виявлення факту помилкової та/або надмірної сплати митних платежів орган доходів і зборів не пізніше одного місяця з дня виявлення такого факту зобов'язаний повідомити платника податків про суми надміру сплачених митних платежів.

Помилково та/або надміру зараховані до державного бюджету суми митних платежів повертаються з державного бюджету в порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Якщо надмірна сплата сум митних платежів сталася внаслідок помилки з боку посадових осіб органу доходів і зборів, повернення надміру сплачених сум митних платежів здійснюється у першочерговому порядку.

Повернення сум відповідних митних платежів здійснюється також у разі, якщо:

1) законом передбачено повернення сум сплаченого мита при поміщенні товарів у митний режим реімпорту або у митний режим реекспорту відповідно до розділу V цього Кодексу, а також в інших випадках, визначених цим Кодексом;

2) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, здійснюється зміна раніше заявленого митного режиму, якщо суми митних платежів, належних до сплати при поміщенні товарів у новий митний режим, є меншими, ніж суми митних платежів, сплачених при поміщенні їх у попередній митний режим;

3) відновлюється режим найбільшого сприяння, вільної торгівлі;

4) митну декларацію змінено або визнано недійсною;

5) у товарах, що ввозяться на митну територію України або вивозяться за її межі, виявлено дефекти або вони якимось іншим чином не відповідають погодженим специфікаціям, за умови, що ці товари не ремонтувалися і не використовувалися відповідно на території України та за її межами (крім операцій, необхідних для виявлення дефектів або невідповідності) і повертаються протягом строку, визначеного підпунктом "а" пункту 3 частини другої статті 78 цього Кодексу;

6) платником податків подано органу доходів і зборів документи, які підтверджують наявність у нього на день подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення права на звільнення від сплати митних платежів.

Повернення сум митних платежів у випадках, передбачених частиною п'ятою цієї статті, здійснюється у тому самому порядку, що і повернення помилково та/або надміру сплачених сум митних платежів за заявою платника податків за умови, що така заява подається не пізніше одного року з дня, наступного за днем виникнення обставин, що тягнуть за собою повернення сплачених сум митних платежів.

Повернення сплачених сум митних платежів здійснюється у валюті України. Якщо сплата або стягнення митних платежів здійснювалося в іноземній валюті, повернення сум митних платежів здійснюється за курсом валюти, визначеним відповідно до статті 3-1 цього Кодексу, на день, коли відбулася їх сплата.

Повернення не здійснюється:

1) якщо сума митних платежів, що підлягає поверненню, не перевищує 20 гривень;

2) в інших випадках, встановлених Податковим кодексом України.

Відповідно до пп.17.1.10 п.17.1 ст.17 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних відносин) платник податків має право на залік чи повернення надміру сплачених, а також надміру стягнутих сум податків та зборів, пені, штрафів у порядку, встановленому цим Кодексом.

За визначенням, наведеним у пп.14.1.115 п.14.1 ст.14 ПК України, надміру сплачені грошові зобов'язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов'язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

За правилами пп. 43.1 - 43.5 ст. 43 Податкового кодексу України помилково та/або надміру сплачені суми грошового зобов'язання підлягають поверненню платнику відповідно до цієї статті та статті 301 Митного кодексу України, крім випадків наявності у такого платника податкового боргу.

У разі наявності у платника податків податкового боргу, повернення помилково та/або надміру сплаченої суми грошового зобов'язання на поточний рахунок такого платника податків в установі банку або шляхом повернення готівковими коштами за чеком, у разі відсутності у платника податків рахунку в банку, проводиться лише після повного погашення такого податкового боргу платником податків.

Обов'язковою умовою для здійснення повернення сум грошового зобов'язання є подання платником податків заяви про таке повернення (крім повернення надміру утриманих (сплачених) сум податку з доходів фізичних осіб, які розраховуються контролюючим органом на підставі поданої платником податків податкової декларації за звітний календарний рік шляхом проведення перерахунку за загальним річним оподатковуваним доходом платника податку) протягом 1095 днів від дня виникнення помилково та/або надміру сплаченої суми.

Платник податків подає заяву на повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань у довільній формі, в якій зазначає напрям перерахування коштів: на поточний рахунок платника податків в установі банку; на погашення грошового зобов'язання (податкового боргу) з інших платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи, незалежно від виду бюджету; повернення готівковими коштами за чеком у разі відсутності у платника податків рахунку в банку. У разі повернення надміру сплачених грошових зобов'язань з податку на додану вартість такі кошти підлягають поверненню виключно на рахунок платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.

Контролюючий орган не пізніше ніж за п'ять робочих днів до закінчення двадцятиденного строку з дня подання платником податків заяви готує висновок про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету та подає його для виконання відповідному органові, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів протягом п'яти робочих днів здійснює повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов'язань платникам податків у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Контролюючий орган несе відповідальність згідно із законом за несвоєчасність передачі органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів для виконання висновку про повернення відповідних сум коштів з відповідного бюджету.

Згідно ч.2 ст.45 Бюджетного кодексу України казначейство України веде бухгалтерський облік усіх надходжень Державного бюджету України та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Відповідно до ч.2 ст. 45 Бюджетного кодексу України та ст.ст.43, 102 Податкового кодексу України наказом Державної митної служби України № 618 від 20.07.2007, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 вересня 2007 за № 1097/14364, затверджений Порядок повернення платникам податків коштів, що обліковуються на відповідних рахунках митного органу як передоплата, і митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами.

Згідно положень розділу ІІІ цього Порядку для повернення з Державного бюджету України митних та інших платежів, помилково та/або надмірно сплачених до бюджету, контроль за справлянням яких здійснюється митними органами, платником податків до загального відділу митного органу, яким здійснювалось оформлення митної декларації, подається заява довільної форми, яка підписується керівником і головним бухгалтером суб'єкта господарської діяльності або фізичною особою.

Заява може бути подана не пізніше 1095-го дня, наступного за днем зарахування коштів до Державного бюджету України.

Заява, зареєстрована в загальному відділі, після розгляду керівником (заступником керівника) митного органу разом з пакетом документів передається до Відділу для перевірки обґрунтованості повернення заявлених сум.

Керівник (заступник керівника) митного органу на підставі результатів перевірки (у разі її проведення) підписує Висновок про повернення, Реєстр висновків про повернення та супровідний лист, адресований органу Державного казначейства України (далі - пакет документів на повернення коштів).

Пакет документів на повернення коштів передається до Загального відділу для реєстрації та відправки до органу Державного казначейства України.

За відсутності підстав для повернення коштів у встановленому порядку готується та надсилається заявнику письмова обґрунтована відповідь.

З аналізу наведених норм в їх сукупності вбачається, що за заявою платника податків, поданою до митного органу, останній готує висновок щодо повернення надмірно сплачених митних та інших платежів, який передається до органу казначейської служби для здійснення перерахування цих коштів платнику податків.

Водночас, такий висновок може бути складений митним органом лише у разі наявності надмірно сплачених митних та інших платежів.

Повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з'ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, є дискреційними.

Отже складення висновку щодо повернення надмірно сплачених митних та інших платежів здійснюється в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, і віднесено до виключної компетенції відповідача, тобто є його дискреційними функціями, втручання до яких з боку суду є неприпустимим.

Виходячи із змісту листів відповідача від 06.01.2016 № 30/10/04-50-25-4, від 21.03.2016 № 655/10/04-50-25-01, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції, що фактично відповідач допустив протиправну бездіяльність, яка полягає у не розгляді заяви ТОВ «Скіф Інвест».

З приводу доводів позивача щодо факту надмірної сплати ним митних платежів за іншими митними деклараціями, в яких позивачем визначено код товару виключно за рішенням митниці, дія якого розповсюджується на ідентичні, подібні (аналогічні) товари, апеляційний суд зазначає наступне.

У частині 1 статті 257 МК України, яка визначає процедуру декларування, встановлено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.

Під митною декларацією, заповненою у звичайному порядку, розуміється митна декларація, що містить обсяг відомостей (даних), достатній для завершення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення у заявлений митний режим (ч.1 ст.258 МК України).

В свою чергу, відповідно до абз.1, 2 п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов'язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.

Митні декларації прирівнюються до податкових декларацій для цілей нарахування та/або сплати податкових зобов'язань.

Згідно п.54.1 ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов'язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов'язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому за приписами п.56.11 ст.56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов'язання, самостійно визначене платником податків.

Водночас, у відповідності до п.п.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов'язаний самостійно визначити суму грошових зобов'язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від'ємного значення об'єкта оподаткування податком на прибуток або від'ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов'язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

В свою чергу, у ч.ч.1, 3, 4, 7 ст.69 МК України передбачено, що товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД.

Органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов'язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Отже у випадку, якщо митний орган вважає, що декларантом у митній декларації невірно визначений код товару, який заявляється до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД, такий митний орган має повноваження на прийняття рішення про щодо класифікації товарів для митних цілей, яке за приписами ч.7 ст.69 МК України є обов'язковим для декларанта.

Але одночасно таке рішення не є остаточним (беззаперечним) і може бути оскаржено декларантом у разі незгоди з ним в адміністративному або судовому порядку.

Виходячи із наведених правових норм вбачається, що у кожній митній декларації декларант визначає код товару, поданого до митного оформлення, або погодившись в відповідним, прийнятим раніше митним органом щодо коду товару, рішенням, або самостійно заявивши код товару згідно УКТ ЗЕД, проте в будь-якому випадку - це буде волевиявленням декларанта.

Відповідно, суми митних та інших платежів, які декларантом визначені у митних деклараціях, і визначені за ставками, встановленими для відповідного товару за його кодом згідно УКТ ЗЕД, є узгодженими.

Подальше скасування раніше прийнятого рішення митного органу щодо класифікації товарів за наведеними вище приписами митного та податкового законодавства не є підставою для набуття сплаченими в подальшому декларантом сумами митних платежів статусу переплати або надміру сплачених обов'язкових платежів, тому такі суми не можуть бути повернені в порядку ст.43 ПК України, ст.301 МК України.

Наведені позивачем обставини не змінюють даних, внесених декларантом до інших митних декларацій, щодо коду товару, поданого до митного оформлення, і, відповідно, не змінюють ставки ввізного мита.

Посилання позивача в обґрунтування позиції щодо наявності у нього надмірно сплачених митних платежів на консультацію Міністерства доходів і зборів України від 19.06.2014 № 10998/6/99-99-24-02-02-15, про яку йдеться, у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2015 у справі № 818/3258/14 з аналогічними обставинами (т.4, а. с.8-16), апеляційний суд вважає помилковим, оскільки така консультація, надана окремій юридичній особі, не є правовою нормою, обов'язковою для інших осіб.

Крім того, у наведеній частині 7 статті 69 МК України не йдеться, що рішення митниці розповсюджує свою дію на ідентичні (аналогічні) партії товару, а іншої правової норми позивачем в обґрунтування своєї позиції не наведено.

З огляду на вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції під час розгляду справи дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Підстави, передбачені ст..202 КАС України для скасування постанови суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Скіф Інвест» залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 червня 2016 року у справі № 804/2229/16 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку, встановленому ст.212 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: І.Ю. Добродняк

Суддя: Н.А. Бишевська

Суддя: Я.В. Семененко