Справа № 2а-2703/10/2670
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2010-09-07 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 вересня 2010 року < Час проголошення > № 2а-2703/10/2670

Окружний адміністративний суд м. Києва у складі головуючого судді Каракашьяна С.К. суддів -Федорчука А.Б., Васильченко І.П., при секретарі судового засідання Шкребтій І.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за участю представників сторін:

від позивача: Куріленко Н.Є., Демяненко А.І., предстаників

від відповідача: Москаленко Г.В., представника .

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Приватного підприємства «Торговий дім «Дисконт Україна»

до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва

про скасування податкового повідомлення -рішення та податкової вимоги

На підставі ч. 3 ст. 160 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулося приватне підприємство «Торговий дім «Дисконт Україна»з позовом до Державної податкової інспекції у Дніпровському районі міста Києва (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) про скасування податкового повідомлення - рішення від 05.05.2010р. № /0 та першої податкової вимоги № 1/1301 від 20.05.2010р.

Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що акт перевірки позивача не може бути підставою для винесення податкових повідомлень -рішень, оскільки відповідачем не було проведено перевірки позивача, яка може бути підставою для донарахування податкових зобов'язань, а позивач мав всі підстави для включення сум ПДВ, сплачених контрагенту -ТОВ «СМФ «Кристал»до податкового кредиту.

Відповідачем позовні вимоги заперечуються з огляду на відсутність у позивача документів, які підтверджують право на включення сум до податкового кредиту, оскільки податкові накладні, наявні у позивача, підписані невстановленою особою, а не особою, яка значилася директором ТОВ СМФ «Кристал»

В судовому засіданні 09.09.10р., в процесі розгляду справи, директора ОСОБА_4 та директора приватного підприємства «Торговий дім «Дисконт Україна» ОСОБА_5 було допитано в якості свідків.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2010 року ДПІ у Дніпровському районі м. Києва (далі -відповідач) була проведена документальна невиїзна (камеральна) перевірка податкової декларації з податку на додану вартість приватного підприємства «Торговий дім «Дисконт Україна»(далі -позивач), за травень 2009 року, поданої 19.06.2009р., за результатами якої було складено Акт № 3664-15/3117283 (далі -акт перевірки).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № /0 від 05.05.2010 року, яким позивачу донараховано податкове зобов'язання зі сплати податку на додану вартість на загальну суму 2901342,00 грн., з якої 2763183грн. основного платежу та 138159грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Прийняття зазначеного податкового повідомлення -рішення було мотивовано висновками акту перевірки про те, що в розшифровці податкового кредиту ПП «Торговий дім «Дисконт Україна" вказало розрахунки по контрагенту ТОВ „СМФ „Кристал" 8) в травні 2009 року на суму ПДВ 2763183,00 грн. з періодом виписки податкових накладних за травень 2009 року. Приватним підприємством „Торговий дім „Дисконт Україна" не надано документи для підтвердження правомірності визначення суми податкового кредиту.

Зазначене податкове повідомлення -рішення було отримано відповідачем 06.05.2010р., 12.05.2010р. оскаржено в судовому порядку.

Відповідно до приписів підпункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", при зверненні платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті і прийняття відповідного рішення.

У той же час податковий борг - це податкове зобов'язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгоджене платником податків або узгоджене в адміністративному чи судовому порядку, але не сплачене у встановлений строк, а також пеня, нарахована на суму такого податкового зобов'язання.

Таким чином, податковий борг виникає, зокрема, у разі не сплати у встановлений строк податкового зобов'язання, узгодженого в адміністративному порядку.

Днем узгодження податкового зобов'язання платника податків у разі апеляційного оскарження такого податкового зобов'язання є день закінчення процедури адміністративного оскарження (частина п'ята пункту 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

У свою чергу, процедура адміністративного оскарження згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" закінчується:

останнім днем строку, передбаченого підпунктом 5.2.2 цього пункту для подання заяви про перегляд рішення контролюючого органу, у разі, коли така заява не була подана у зазначений строк;

днем отримання платником податків рішення контролюючого органу про повне задоволення скарги, викладеної у заяві;

Водночас, відповідно до підпункту 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", у випадках апеляційного узгодження суми податкового зобов'язання платник податків зобов'язаний самостійно погасити її узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом десяти календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Якщо ж сума узгодженого платником податків податкового зобов'язання не сплачена у встановлений строк, вона визнається сумою податкового боргу платника податків (підпункт 5.4.1 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами").

Виникнення податкового боргу є юридичним фактом, який пов'язаний із несплатою узгодженої суми податкового зобов'язання протягом установленого строку. Для випадків апеляційного порядку узгодження сум податкового зобов'язання строк сплати визначається пунктом 5.3.2 пункту 5.3 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами" і становить десять днів з моменту отримання рішення.

Зазначений строк переривається у разі звернення платника податків до суду із позовом про визнання недійсним рішення контролюючого органу згідно з підпунктом 5.2.4 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами". При цьому податкове зобов'язання вважається неузгодженим до розгляду судом справи по суті.

Однак у разі несвоєчасного звернення платником податку до суду (поза межами строку сплати узгодженого в апеляційному порядку податкового зобов'язання, але в межах строків давності, як це передбачено підпунктом 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами") несплачене податкове зобов'язання, процедура апеляційного оскарження якого була завершеною, перетворюється на податковий борг платника податків у силу прямого припису пункту 5.4.1 пункту 5.4 статті 5 Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами".

При цьому суд враховує правову позицію, викладену в листі Вищого адміністративного суду України від 28.09.2009 р. N 1275/10/13-09.

Відповідно до підпункту 5.2.5 пункту 5.2 статті 5 вищезазначеного Закону, з урахуванням строків давності платник податків має право оскаржити до суду рішення контролюючого органу про нарахування податкового зобов'язання у будь-який момент після отримання відповідного податкового повідомлення. У цьому випадку зазначене рішення контролюючого органу не підлягає адміністративному оскарженню. Платник податків зобов'язаний письмово повідомляти контролюючий орган про кожний випадок судового оскарження його рішень.

Отже, з моменту судового оскарження закінчується процедура адміністративного оскарження податкового зобов'язання, у зв'язку з чим податкове зобов'язання вважається узгодженим.

Позивачем, всупереч прямим приписам Закону України "Про порядок погашення зобов'язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами", не було повідомлено відповідача про оскарження податкового повідомлення -рішення в судовому порядку, у зв'язку з чим колегією суддів вбачаються правомірними дії відповідача щодо винесення податкової вимоги № 1/1301 від 20.05.2010р.

Відповідно до вимог пп. 7.2.6 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податкова накладна видається платником податку, який поставляє товари (послуги), на вимогу їх отримувача та є підставою для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку постачальника товарів (послуг) надати податкову накладну або при порушенні ним порядку її заповнення, отримувач таких товарів (послуг) має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву зі скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум цього податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку внаслідок придбання таких товарів (послуг).

Підпунктом 7.4.5 ст. 7 Закону України "Про податок на додану вартість" визначено, що не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв'язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Позивачем було надано до справи податкові накладні, виписані товариством з обмеженою відповідальністю «СМФ «Кристал»за травень 2009 року. Зазначені документи підписані від імені директора вказаного підприємства ОСОБА_4

Як вбачається з матеріалів справи, вироком Дніпровського районного суду м. Києва 28.04.2010 року директора ТОВ „СМФ Кристал" ОСОБА_4 визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 205 Кримінального кодексу України. Даним вироком встановлено, що ОСОБА_4 за грошову винагороду в розмірі 250,00 грн. без наміру здійснювати господарську діяльність надав документи (паспорт та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру) сторонній особі для реєстрації ТОВ „СМФ Кристал".

Допитаний в якості свідка ОСОБА_4 пояснив, що податкових накладних, копії яких містяться в матеріалах справи, він не підписував. Допитаний в якості свідка директор приватного підприємства «Торговий дім «Дисконт Україна» ОСОБА_5 пояснив, що він не зустрічався особисто з директором ТОВ „СМФ Кристал", податкові накладні йому передавали інші особи.

За таких обставин колегією суддів вбачається, що податкові накладні, надані позивачем, не є документами платника податку, в розумінні Законів України "Про податок на додану вартість" та «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», виходячи з нижчевикладеного.

Статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною другою вищезазначеної правової норми встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 р. №88 визначено, що первинні документи (на паперових і машинозчитуваних носіях інформації) для надання їм юридичної сили і доказовості повинні мати такі обов'язкові реквізити: назва підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), код форми, дата і місце складання, зміст господарської операції та її вимірники (у натуральному і вартісному виразі), посади, прізвища і підписи осіб, відповідальних за дозвіл та здійснення господарської операції і складання первинного документа.

Оскільки податкові накладні не підписувалися директором товариства з обмеженою відповідальністю «СМФ «Кристал», що не заперечується позивачем, то вони не можуть бути визнані належною підставою для віднесення сум до податкового кредиту.

Також колегія суддів відзначає наступне.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про податок на додану вартість", податковий кредит звітного періоду визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 81 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.

Згідно підпункту 7.4.1 пункту 7.4 ст.7 Закону України «Про податок на додану вартість», обов'язковою умовою виникнення у платника податку права на включення до податкового кредиту сум податку, сплаченого /нарахованого/ у зв'язку з придбанням у податковому звітному періоді товарів /робіт, послуг/, є віднесення згідно встановлених законом правил податкового обліку вартості цих товарів /робіт, послуг/ до валових витрат, а в разі придбання основних фондів чи нематеріальних активів -до витрат, що підлягають амортизації.

Відповідно до пункту 5.1 ст. 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств», визначальною ознакою валових витрат є їх зв'язок з господарською діяльністю платника податку.

Виходячи із змісту пункту 1.32 ст.1 цього Закону, неодмінною характерною рисою господарської діяльності в податкових правовідносинах є її направленість на отримання доходу в грошовій, матеріальній чи нематеріальній формах.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права-це панування права в суспільстві.

Конституційний Суд України в рішенні від 02.11.2004 р. у справі № 1-33/2004 (справа про призначення судом більш м'якого покарання) роз'яснив, що верховенство права вимагає від держави його втілення як у правотворчу, так і правозастосовну діяльність.

Як зазначив Конституційний Суд України, справедливість -одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Визначаючи права та обов'язки платника ПДВ, законодавець виходив з принципу їх справедливого співвідношення. Реалізація господарюючим суб'єктом законодавчо закріпленої свободи підприємницької діяльності не повинна йти в розріз із зазначеним принципом.

Судом під час розгляду справи неодноразово витребовувалися від позивача документи на підтвердження реалізації позивачем послуг та товарів, отриманих від контрагента, з метою дослідження обставини дотримання позивачем вимог підпункту 7.4.1 Закону України "Про податок на додану вартість".

Позивачем вказаних документів надано не було, представник позивача в судовому засіданні просив розглянути справу за наявними в ній документами.

У зв'язку з викладеним, судом вбачаються обґрунтованими висновки акту перевірки та правомірними оскаржуване податкове повідомлення -рішення та податкова вимога.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 71, 94, 97, 158-163 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Головуючий суддя С.К. Каракашьян

Судді І.П.Васильченко

А.Б.Федорчук