Справа № 815/5874/15
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 р.м.ОдесаСправа № 815/5874/15

Категорія: 9.4 Головуючий в 1 інстанції: Свида Л. І.

Колегія суддів Одеського апеляційного адміністративного суду

у складі: судді доповідача - головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Запорожана Д.В., Романішина В.Л.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з усіма делегованими повноваженнями ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа на стороні позивачів - ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з адміністративним позовом про визнання неправомірними дій відповідача щодо обмеження на час ліквідації АТ «Дельта Банк» операцій щодо виплати кошів за договором банківського вкладу (депозиту) укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) №7602 від 04.04.2014 року з підстав, визначених п. 7 ч. 4 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», що призвело до зменшення суми відшкодування коштів за її вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб порівняно до встановленого граничного розміру відшкодування коштів 200000 грн., визнання неправомірними дій відповідача щодо застосування наслідків нікчемності договорів банківського вкладу (депозиту), що є нікчемними з підстав визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до договору банківського вкладу укладеного між АТ «Дельта Банк» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) від 24.01.2015 року №001-15612-240115 у вигляді не включення даних про ОСОБА_2 по цьому договору до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зменшення граничного розміру відшкодування коштів за її вкладами, зобов'язання відповідача вчинити дії щодо повернення ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) суми 2469,94 доларів США на її поточний рахунок НОМЕР_4, відкритий у АТ «Дельта Банк», що були перераховані ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_3) відповідно до п. п. 1.1 наказу №813 від 16.09.2015 року та Додатку №2 до цього наказу за порядковим номером №3240, зобов'язання відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про вкладників АТ «Дельта Банк» щодо зміни розміру належних їх сум відшкодування коштів за їх вкладами в межах встановленого граничного розміру 200000 грн. стосовно вкладників ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2) з урахуванням усіх банківських вкладів відкритих у АТ «Дельта Банк».

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даною постановою суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, у зв'язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.

Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує увагу на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуємого судового рішення:

- судом першої інстанції помилково розкрито зміст понять "сприятливі договірні умови" та "індивідуальна процедура";

- існування судових рішень, стороною в яких була Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з усіма делегованими повноваженнями ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., яким встановлені певні обставини, що мають значення для справи, і, згідно вимог статті 72 КАС України, не доказуються при розгляді інших справ.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановив, що постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року, яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків та йому заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що сторонами у цій справі не заперечувалося.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 8 квітня 2015 року прийнято рішення № 71 «Про внесення змін до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року №51» та тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №147 від 03.08.2015 року «Про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 року включно.

Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення про ліквідацію АТ «Дельта Банк». Процедура ліквідації розпочата 5 жовтня 2015 року, уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» призначено Кадирова Владислава Володимировича строком на 2 роки з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно. Постановою правління НБУ №664 від 02.10.2015 року прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АТ «Дельта Банк».

При цьому, 4 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір №7602 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у гривнях, відповідно до якого Банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок та приймає від вкладника внесені ним в порядку, передбаченому цим договором, грошові кошти в сумі 780800 гривень строком до 09.04.2015 року з нарахуванням 20% річних. Відповідно до п. 1.8 зазначеного договору зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього договору.

В той же день, 4 квітня 2014 року, ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк» підписана додаткова угода №1 до договору банківського вкладу (депозиту) «Найкращий on-line» у гривнях №7602, відповідно до якої сторони домовилися про збільшення процентної ставки на суму вкладу до 25% річних та доповнення договору п. 2.10, відповідно до якого «Підписанням цього Договору Вкладник підтверджує своє розуміння та ознайомлення з тим, що у випадку встановлення розміру процентної ставки за Вкладом на індивідуальних умовах або отримання інших фінансових привілеїв від Банку за цим Договором, передання Банку в заставу майнових прав вимоги Вкладу для забезпечення зобов'язань перед банком як Вкладника, так і будь-яких інших третіх осіб, що виникають на підставі інших правочинів, укладених між Банком та Вкладником/будь-якими іншими третіми особами, а також у випадку настання інших законодавчо передбачених обставин, за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом, гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не поширюватимуться на відшкодування коштів за Вкладом відповідно до цього Договору».

Крім того, 4 квітня 2014 року ОСОБА_1 була підписана заява до договору №7602, якою вона підтвердила про ознайомлення з положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в частині обставин, за наявності яких Фондом гарантування вкладів фізичних осіб не здійснюється відшкодування коштів за Вкладом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, а отже є встановленими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що Договори вкладів, на які посилались Позивачі є нікчемним, а тому банком правомірно застосовано наслідки нікчемності до цього договору.

Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України, Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також відносини між Фондом, банками, Національним банком України, щодо повноважень та функцій Фонду відносно виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків визначені Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" №4452 від 23.02.2012 року.

Частиною 1 статті 26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Також, ч.2 ст.26 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" та п.8 р.I Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року №14 визначено, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, врегульований ст.27 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", відповідно до якого уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Інформація про вкладника в переліку вкладників має забезпечувати його ідентифікацію відповідно до законодавства. Протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах "Урядовий кур'єр" або "Голос України" та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

При цьому, уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до ч.4 ст.26 цього Закону.

Перелік складається станом на день прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів, але не більше суми, встановленої адміністративною радою Фонду на день прийняття рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних, незалежно від кількості вкладів в одному банку (п.4 р.III Положення №14).

Відповідно до ч.1,ч.3 ст.6 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" з дня призначення уповноваженої особи Фонду призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Уповноважена особа Фонду від імені Фонду набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після призначення уповноваженої особи Фонду, є нікчемними.

Згідно ч.2 ст.215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно ч.1 ст.216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року, яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії проблемних банків та йому заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що сторонами у цій справі не заперечувалося.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича.

Тимчасова адміністрація ПАТ «Дельта Банк» листом №8821/3303 від 23.09.2015 року повідомила позивача про нікчемність договору банківського вкладу (депозиту) №001-15612-240115 від 24.01.2015 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» у відповідності до визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Договір банківського вкладу (депозиту) між ПАТ «Дельта Банк» та позивачем був укладений 24.01.2015 року.

Тобто у ПАТ "Дельта Банк" при укладанні вказаного договору з позивачем були відсутні належні повноваження для укладання даного правочину, а тому договір від 24.01.2015 є нікчемним.

Згідно ч.2 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених ч.3 цієї статті.

Відповідно п.1 ч.4 ст.38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч.2 ст.38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

З метою дотримання вимог Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Уповноваженою особою було створено Комісію з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ "Дельта Банк".

Наказами Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк» №408 від 29.05.2015 року та №691 від 07.08.2015 року встановлені строки перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк» до 01.10.2015 року Комісією з перевірки правочинів (договорів) за вкладними операціями АТ «Дельта Банк».

За результатами зазначеної перевірки виявлена наявність ознак нікчемності у ряді договорів банківського вкладу (депозиту), що були укладені між ПАТ «Дельта Банк» та фізичними особами-клієнтами банку після 16.01.2015 року включно, зокрема, з підстав, визначених п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі, в договорі №001-15612-240115, укладеному з ОСОБА_2

Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» 16.09.2015 року видано наказ №813 «Щодо заходів, пов'язаних із наслідками виявлення нікчемних правочинів (договорів) за вкладними операціями», за яким здійснена бухгалтерська проводка по поверненню особі, від якої ці грошові кошти надійшли, тобто, батькові позивача - ОСОБА_4, залишків коштів з поточного рахунку ОСОБА_2, перерахованих з її депозитного рахунку №001-15612-240115.

Відповідно до пункту 5.11. Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" (далі - Правила), затверджених Рішенням Ради директорів АТ "Дельта Банк" Протоколом № 14 від 20 березня 2013 року (з відповідними змінами), оприлюднені на сайті банку та з якими вкладник ознайомився під час укладення Договору, зарахування на вкладний (депозитний) рахунок грошових сум для Вкладника від третьої особи не допускається. Фактично ж кошти вносилися третьою особою, що є порушенням умов Договору та Правил, що є публічними.

Відповідно до частини другої статті 1058 Цивільного кодексу України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

Згідно статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (банківське обслуговування тощо).

Умовами публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншим щодо укладання публічного договору, якщо інше не встановлено законом.

За умовами договору №001-15612-240115, укладеного з ОСОБА_2, зарахування вкладу на рахунок здійснюється з власного поточного або вкладного (депозитного) рахунку вкладника, відкритого в Банку, або готівкою через касу Банку в день укладання Сторонами цього Договору.

Відповідно до додаткової угоди №1 до договору №001-15612-240115 позивачу надана можливість поповнити депозитний рахунок шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку іншої особи, тобто позивачу надані переваги перед іншими клієнтами банку щодо поповнення рахунку в порушення Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк», що є підставами для визнання договору нікчемним у відповідності до п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, керуючись положеннями статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Комісією були затверджені результати перевірки, якою виявлено правочини (договори) за вкладними операціями, що є нікчемними згідно п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що на час перерахування грошових коштів ОСОБА_2, постановою Правління Національного банку України №692/БТ від 30.10.2014 року, яка доведена до керівників структурних підрозділів банку 15.01.2015 року, ПАТ «Дельта Банк» було заборонено проведення будь-яких операцій, за результатами яких збільшується гарантована сума відшкодування за вкладами фізичних осіб Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що Договір вкладу, на який посилається Позивач є нікчемним, а тому банком правомірно застосовано наслідки нікчемності до цього договору, при цьому рішення комісії, наказ про визнання цього договору нікчемним та дії банку щодо перерахування на поточний рахунок ініціатора переказу коштів позивачем оскаржені не були.

Така ж сама правова позиція була висловлена Вищим адміністративним судом України від 28.01.2016 р., який розглянувши справу К/800/40534/15 дійшов до висновку, "що з урахуванням того, що спірний правочин укладений під час дії заборони укладати депозитні договори з фізичними особами з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ, яка була обов'язкова до виконання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про нікчемність даного правочину. Решта наведених мотивів щодо підстав відмови в задоволенні позову не впливають на законність прийнятого судом першої інстанції рішення".

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на те, що спірний правочин є нікчемним, оскільки був укладений під час дії заборони укладати депозитні договори з фізичними особами з підстав віднесення банку до проблемних постановою НБУ, яка була обов'язкова до виконання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В ході розгляду справи позивачі не довели суду ті обставини, на які вони посилались в обґрунтування заявлених вимог, а відповідач надав суду належні докази на підтвердження своїх заперечень проти позову.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції помилково розкрито зміст понять "сприятливі договірні умови" та "індивідуальна процедура" спростовуються вищенаведеними висновками.

З приводу посилання апелянта на існування судових рішень, стороною в яких була Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з усіма делегованими повноваженнями ліквідатора АТ «Дельта Банк» Кадиров В.В., яким встановлені певні обставини, що мають значення для справи, і, згідно вимог статті 72 КАС України, не доказуються при розгляді інших справ колегія суддів зазначає наступне.

Чинний адміністративний процесуальний закон в окремих випадках звільняє учасників процесу від обов'язку доказування, якщо певні обставини вже були встановлені іншим судом, але висновки останнього не є обов'язковими для суду, який вирішує справу.

До того ж вказана стаття визначає підстави звільнення осіб, які беруть участь у справі, від доказування обставин з метою досягнення процесуальної економії - за наявності цих підстав у суду не буде необхідності досліджувати докази для встановлення певних обставин. Положення статті повинні також запобігати ухваленню різних судових рішень щодо однієї й тієї самої обставини.

Існування такої підстави звільнення від доказування обумовлено тим, що особа, яка мала можливість спростовувати ту чи іншу обставину в іншому (адміністративному, цивільному, господарському) процесі і не зробила цього, не може спростовувати цю обставину і при розгляді адміністративної справи. Це правило застосовується у разі, якщо всі особи, які беруть участь у справі, брали участь й у справі, у якій було встановлено обставини.

У разі коли при встановленні обставин у вирішеній цивільній, господарській або адміністративній справі не брали участі певні особи, які беруть участь в адміністративній справі, що розглядається судом, то такі особи мають право заперечувати достовірність таких обставин.

Обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи лише за умови, що в ній беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Інші доводи апеляційної скарги ґрунтуються на суб'єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів, а також на невірному тлумаченні норм матеріального права. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судові витрати розподіляються відповідно до приписів ч.1 ст.94 КАС України.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2016 року у справі № 815/5874/15 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий: О.І. Шляхтицький

Суддя: Д.В. Запорожан

Суддя: В.Л. Романішин