Справа № 817/1352/16
Суддя: Жизневська А.В.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції: Сало А.Б.
Суддя-доповідач:Жизневська А.В.
УХВАЛА

іменем України

"30" листопада 2016 р. Справа № 817/1352/16

Житомирський апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Жизневської А.В.

суддів: Котік Т.С.

Охрімчук І.Г.,

за участю секретаря судового засідання Нероди І.В.,

представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Рівненської області на постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" вересня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_3 до Прокуратури Рівненської області про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу ,-

ВСТАНОВИВ:

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2016 р. позов задоволено частково.

Стягнуто з Прокуратури Рівненської області на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 у справі №817/280/16 за період з 20.05.2016 по 05.08.2016 у розмірі 7306,58 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апелянт в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказану постанову та прийняти нову про відмову у задоволенні позову.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що наказом прокурора Рівненської області від 01.02.2016 ОСОБА_3 було звільнено з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів органами податкової міліції прокуратури Рівненської області.

Постановою Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2016, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 04.07.2016, якою ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби із виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Судом з'ясовано, що 23.05.2016 ОСОБА_3 звернувся до прокуратури Рівненської області із заявою про поновлення на посаді, але отримав відмову у задоволенні звернення.

В подальшому ОСОБА_3 подав заяву про примусове виконання на підставі виконавчого листа про поновлення на роботі до Департаменту ДВС Міністерстава юстиції України.

Встановлено, що постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття провадження від 13.06.2016 відкрито виконавче провадження з виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року.

Наказом прокурора Рівненської області №825 від 05.08.2016 ОСОБА_3 поновлено на посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів органами фіскальної служби. Проте, заробітна плата позивачу за період з 20.05.2015 по 05.08.2015 не виплачена.

Вважаючи затримку з виплатою неотриманої заробітної плати неправомірною, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем неправомірно було затримано виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 року за період з 20.05.2016 по 05.08.2016 (53 робочих днів), середньоденна заробітна плата складає 137,86 грн., то у відповідності до 235 КЗпП України підлягає виплаті ОСОБА_3 заробітна плата за час затримки виконання рішення суду у розмірі 7306,58 грн. Вказана сума підлягає стягненню з Прокуратури Рівненської області. Стосовно вимоги позивача щодо звернення до негайного виконання постанови про стягнення середнього заробітку в межах одного місяця за час затримки виконання рішення, то вона не підлягає задоволенню, оскільки приписи ст. 256 КАС України не містять посилання щодо звернення до негайного виконання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Так, частиною 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 2 ст. 14 КАС України постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання на всій території України.

Як визначено в частині 1 статті 255 цього Кодексу постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.256 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

За ч.2 ст.257 цього Кодексу судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

У відповідності до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно зі ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналогічного змісту правова позиція викладена в роз'ясненнях Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 за № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - роз'яснення Пленуму ВСУ від 06.11.1992 № 9) та рішенням Конституційного суду України від 22.02.2012 за № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень ст.ст.233,117, 237-1 КЗпП України, відповідно до яких роботодавець зобов'язаний сплатити незаконно звільненому працівнику як середній заробіток за час вимушеного прогулу, так і середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Статтею 237 КЗпП України передбачено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов'язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв'язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов'язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

За роз'ясненням Пленуму ВСУ від 06.11.1992 №9, пункт 34, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У ч.3 п.32 вказаного Пленуму у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Основним нормативно-правовим актом, що визначає порядок розрахунку заробітної плати за час вимушеного прогулу є Постанова Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 "Про затвердження Порядку розрахунку середньої заробітної плати" (далі - Порядок ).

Пунктом 2 Порядку визначено, що у разі визнання середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п.8 розділу 4 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Вказане вище кореспондується із позицією викладеною в п.6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" відповідно до якого, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Подібні приписи зазначені також в п.3 Порядку № 100 від 08.02.1995, а саме усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Вказані відрахування зобов'язаний зробити роботодавець при виконанні судового рішення з нарахованих фізичній особі сум. Відтак, суд правильно зазначив у резолютивній частині рішення суми до стягнення без утримання податків та інших обов'язкових платежів.

Так, період протягом якого відповідачем було затримано виконання рішення суду становить 53 робочих днів - з 20.05.2016 по 05.08.2016 рік, середньоденна заробітна плата складає 137,86 грн., відповідно, заробітна плата за час затримки виконання рішення суду становить 7306,58 грн.

Щодо вимог про звернення до негайного виконання постанови про стягнення середнього заробітку в межах одного місяця за час затримки виконання рішення суд правильно зазначив, що відповідно до пунктів 2 і 3 частини 1 статті 256 КАС України негайно виконуються постанови суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Суд вірно вказав, що дана норма не містить посилання на звернення до негайного виконання стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, а тому така вимога позивача є безпідставною та необгрунтованою.

З огляду на викладене, судом першої інстанції належним чином з'ясовано обставини справи, досліджено представлені докази та зроблено обгрунтований висновок про наявність підстав для стягнення з Прокуратури Рівненської області на користь позивача середнього заробітку за час затримки виконання постанови Рівненського окружного адміністративного суду від 20.05.2016 у розмірі 7306,58 грн. В частині відмови у задоволенні позову постанова сторонами не оскаржується.

Відповідачем, у відповідності до ч.2 ст.71 КАС України, не доведено правомірності своєї бездіяльності, та не спростовано вище викладене.

Посилання апелянта на те, що судом не встановлено вини прокуратури Рівненської області у затримці виконання рішення суду є безпідставним, оскільки такий фактор, як вина роботодавця не дає підстав вважати правомірною його бездіяльність і не звільняє від відповідальності.

Постанову прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Прокуратури Рівненської області залишити без задоволення, постанову Рівненського окружного адміністративного суду від "21" вересня 2016 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання її в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя А.В. Жизневська

судді: Т.С. Котік

І.Г. Охрімчук

Повний текст cудового рішення виготовлено "01" грудня 2016 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу ОСОБА_3 АДРЕСА_1

3- відповідачу/відповідачам: Прокуратура Рівненської області вул. 16 Липня, 52,м.Рівне,33028

- ,