Справа № 826/18413/15
Суддя: Лічевецький І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Лічевецького І.О., суддів - Мамчура Я.С., Желтобрюх І.Л., при секретарі - Шевчук А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року адміністративну справу за позовом Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» до Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання протиправними дій та скасування розпорядження,

ВСТАНОВИВ

Громадська організація «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» (надалі за текстом - «ГО «Трудова Співдружність») звернулась до суду з позовом у якому, з урахуванням заяв про відмову від позову у частині позовних вимог та клопотання про уточнення позовної вимоги, просила визнати протиправними дії Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (надалі за текстом - «КМДА») щодо затвердження розпорядженням від 16.06.2015 № 585 Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві через внесення змін у Комплексну схему розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві, затверджену розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 13.12.2013 № 2251, скасовану рішенням суду, що набрало законної сили. Позивач просив також скасувати розпорядження № 585 від 16.06.2015 р. у частині, яка стосується затвердження ним текстових та графічних матеріалів Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення окружним адміністративним судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, просить скасувати згадане судове рішення та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що пунктом 1 розпорядження КМДА № 585 від 16.06.2015 р. затверджено Комплексну схему розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві.

Пунктом 1.4 Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2005 р. № 34/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України № 883/5 від 15 травня 2013 р.) та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 12 квітня 2005 р. за № 381/10661 визначено, що нормативно-правовий акт - це офіційний документ, прийнятий уповноваженим на це суб'єктом нормотворення у визначеній законом формі та порядку, який встановлює норми права для неозначеного кола осіб і розрахований на неодноразове застосування.

Згідно Рішенню Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 р. у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Оскаржуване розпорядження про затвердження Комплексної схеми розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві є, в силу притаманних останній особливостей, нормативно-правовим актом, оскільки її дія розповсюджується на певне коло осіб, врегульовує певні суспільні відносини та зумовлює виникнення, зміну чи припинення прав та обов'язків.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі за текстом - «КАС України») позивач - це особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб'єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною 1 статті 6 КАС України установлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Разом з тим, у деяких випадках сам законодавець визначає коло осіб, права яких можуть бути порушені внаслідок бездіяльності, вчинення суб'єктом владних повноважень певних дій чи прийняття актів, правомірно обмежуючи право інших осіб на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод або інтересів.

Так, згідно частини 2 статті 171 КАС України право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто оскаржити такий акт інші особи не можуть.

Приписи зазначеної частини можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, якщо суд встановить, що оскаржуваний акт до особи не застосовувався і вона не перебуває у відносинах, до яких цей акт може бути застосовано.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України у випадках, установлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб.

За правилами частини першої статті 60 КАС України лише у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до адміністративного суду із адміністративними позовами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб і брати участь у цих справах.

За визначенням наданим у частині 3 статті 1 Закону України «Про громадські об'єднання» від 22 березня 2012 р. № 4572-VI громадська організація - це громадське об'єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи.

Перелік прав громадського об'єднання наведено у статті 21 цього Закону. Зокрема, для здійснення своєї мети (цілей) громадське об'єднання має право: вільно поширювати інформацію про свою діяльність, пропагувати свою мету (цілі); звертатися у порядку, визначеному законом, до органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб з пропозиціями (зауваженнями), заявами (клопотаннями), скаргами; одержувати у порядку, визначеному законом, публічну інформацію, що знаходиться у володінні суб'єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації; брати участь у порядку, визначеному законодавством, у розробленні проектів нормативно-правових актів, що видаються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування і стосуються сфери діяльності громадського об'єднання та важливих питань державного і суспільного життя; проводити мирні зібрання; здійснювати інші права, не заборонені законом. Громадське об'єднання зі статусом юридичної особи має право: бути учасником цивільно-правових відносин, набувати майнові і немайнові права відповідно до законодавства; здійснювати відповідно до закону підприємницьку діяльність безпосередньо, якщо це передбачено статутом громадського об'єднання, або через створені в порядку, передбаченому законом, юридичні особи (товариства, підприємства), якщо така діяльність відповідає меті (цілям) громадського об'єднання та сприяє її досягненню. Відомості про здійснення підприємницької діяльності громадським об'єднанням включаються до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань; засновувати з метою досягнення своєї статутної мети (цілей) засоби масової інформації; брати участь у здійсненні державної регуляторної політики відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності»; брати участь у порядку, визначеному законодавством, у роботі консультативних, дорадчих та інших допоміжних органів, що утворюються органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування для проведення консультацій з громадськими об'єднаннями та підготовки рекомендацій з питань, що стосуються сфери їхньої діяльності.

Згідно правової позиції, висловленої Конституційним судом України у рішенні № 12-рп/2013 від 28.11.2013 р., громадська організація може захищати в суді особисті немайнові та майнові права як своїх членів, так і права та охоронювані законом інтереси інших осіб, які звернулися до неї за таким захистом, лише у випадках, якщо таке повноваження передбачено у її статутних документах та якщо відповідний закон визначає право громадської організації звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших осіб.

За змістом пункту 1.1 Статуту ГО «Трудова Співдружність» є Всеукраїнською громадською організацією, яка створена відповідно до Закону України «Про об'єднання громадян», діє на основі добровільності, єдності інтересів для спільної реалізації членами спілки своїх прав і свобод і не передбачає одержання прибутку від своєї діяльності.

Відповідно до пункту 2.3 Статуту позивача ГО «Трудова Співдружність» представляє і захищає свої інтереси, а також інтереси своїх членів в державних та громадських органах, в тому числі з питань захисту їх авторських та суміжних прав.

Наведене дає підстави для висновку, що позивач має право представляти і захищати свої законні інтереси та законні інтереси своїх членів (учасників) у державних органах.

Разом з тим, для підтвердження прав на представництво позивачу необхідно визначити конкретну особу, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов, та надати документи, які підтверджують членство цієї особи у громадській організації.

Доводами на користь цієї позиції є зміст принципу диспозитивності при захисті особою своїх прав закріплений у статті 11 КАС України, відповідно до якого кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано адміністративний позов, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності.

Водночас, звертаючись до суду з позовом ГО «Трудова співдружність» не визначила особу на захист прав, свобод та інтересів якої подано цей адміністративний позов.

При цьому, позивач не є особою, щодо якої застосовано Комплексну схему розміщення тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності в м. Києві. Крім того, позивач не є суб'єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.

Тобто, з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, що виключає можливість задоволення адміністративного позову.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є правильним безвідносно до висновків, якими воно обґрунтовано, а відтак колегія суддів не знаходить підстав для його скасування з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

Керуючись статтями 160, 198, 200, 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

УХВАЛИВ

Апеляційну скаргу Громадської організації «Всеукраїнська спілка працівників торгівлі та послуг «Трудова Співдружність» залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі в 20-ти денний строк з дня складення ухвали в повному обсязі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України, з подачею документу про сплату судового збору, а також копій касаційної скарги відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі, та копій оскаржуваних рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя Я.С.Мамчур

суддя І.Л.Желтобрюх

Ухвала складена в повному обсязі 06 грудня 2016 р.

Головуючий суддя Лічевецький І.О.

Судді: Мамчур Я.С

Желтобрюх І.Л.