Справа № 736/1279/16-а
Суддя: Карапута О. О.
Дата ухвалення: 2016-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 736/1279/16-а
Номер провадження 2-а/736/106/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2016 року м. Корюківка

Корюківський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Карапути О.О.,

при секретарі Крапивній Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань суду у м. Корюківці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації про зобов'язання здійснити перерахунок, нарахувати і виплатити позивачу разову грошову допомогу відповідно до ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він є учасником бойових дій та має пільги, передбачені ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», зокрема, право на щорічну до 5 травня виплату разової грошової допомоги у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком. Проте, відповідачем така допомога нарахована та виплачена не повністю, а саме у розмірі 920 грн.

Ухвалою суду від 23.11.2016 року неналежного відповідача Управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації, за згодою позивача, відповідно до ч.1 ст.52 КАС України замінено на відповідачів Департамент соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації та Чернігівський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат.

Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, до суду 06.12.2016 року не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представники відповідачів належним чином оповіщені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися, подали письмові заперечення на позов, справу просили розглянути без їх участі.

Відповідно до ч.1 ст.41 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими у судовому засіданні, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій та перебуває на обліку в Управлінні праці Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області.

Як вбачається з довідки Управління соціального захисту населення Корюківської районної державної адміністрації Чернігівської області від 06 жовтня 2016 року № 03-11/738, позивачу у травні 2016 року було виплачено щорічну разову грошову допомогу у відповідності до ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 920 грн., що на думку позивача не відповідає розміру, встановленому згаданим вище Законом.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Бюджетним кодексом України, Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Відповідно до чинної редакції ч.5 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Разом з тим, п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року №79-VІІІ) встановлено, що норми і положення, зокрема, ст.ст.12, 13, 14, 15, 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У відповідності до ч.2 ст.95 Конституції України виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

В рішенні Конституційного Суду України від 26 грудня 2011 року №20-рп/2011 зазначено, що одним з визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень. Передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави. Водночас зміст основного права не може бути порушений, що є загальновизнаним правилом. Неприпустимим також є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України.

В рішенні Конституційного Суду України від 25 січня 2012 року №3-рп/2012 зазначено, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України. Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов'язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості.

Згідно пп.2 п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), зокрема, учасникам бойових дій у розмірі - 920 гривень.

За таких обставин, щорічна разова грошова допомога до 5 травня за 2016 рік була нарахована та виплачена позивачу у розмірі 920 гривень відповідно до положень Бюджетного кодексу України та постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», у зв'язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову. Інші доводи сторін наведених вище висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 22, 46 Конституції України, ст.12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", п.26 розділу VІ «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України, ст.ст. 5-6, 8-9, 17-19, 94, 158-163, 167 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту соціального захисту населення Чернігівської обласної державної адміністрації, Чернігівського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про зобов'язання вчинити певні дії - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України.

Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня отримання копії постанови, за правилами встановленими ст.ст.185 - 187 КАС України, шляхом подання апеляційної скарги до Корюківського районного суду Чернігівської області з поданням її копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя Корюківського районного суду

Чернігівської області О.О.Карапута