Справа № 607/9906/16-а
Суддя: Сташків Н. М.
Дата ухвалення: 2016-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.11.2016 Справа №607/9906/16-а

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Крупи О.А,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Сойки Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі адміністративну справу за позовом ОСОБА_3 до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області про зобов'язання призначити пенсію, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 у вересні 2016 року пред'явила до суду адміністративний позов до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, про зобов'язання відповідача призначити їй пенсію по інвалідності. Обґрунтовує позов тим, що будучи інвалідом третьої групи, маючи більш як 20 років страхового стажу та досягнувши 56-річного віку, що відповідно до вимог ст. ст. 30, 32 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» є підставою призначення пенсії по інвалідності, 05 травня 2016 року вона звернулася до відповідача з заявою про призначення їй такої пенсії, в чому їй було відмовлено. Зокрема, як зазначено в протоколі № 29 від 04 серпня 2016 року засідання комісії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області, до її страхового стажу не зараховано період навчання у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року, період роботи в магазині № 1 з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року та період роботи в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року. Таку відмову позивач вважає протиправною, оскільки зазначені періоди роботи підтверджені записами в трудовій книжці і вона має право на призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до вимог закону.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав із викладених у позовній заяві мотивів та просив задовольнити.

Представники відповідачів ОСОБА_4, Сойка Г.Є. в судовому засіданні позову не визнали. Пояснили, що період навчання у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року не зарахований до страхового стажу ОСОБА_3, оскільки з зазначеного навчального закладу отримано відповідь про те, що ОСОБА_3 у ньому не навчалася. Період роботи в магазині № 1 з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року не зарахований, оскільки у трудовій книжці не читається печатка підприємства. А період роботи в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року не зарахований до стажу позивача, оскільки відповідний запис у трудовій книжці містить виправлення. З цих підстав вважають, що у відповідача немає законних підстав призначати ОСОБА_3 пенсію по інвалідності.

Суд, заслухавши пояснення, представників сторін, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив такі обставини:

06 травня 2016 року позивач звернулася до Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області з заявою про призначення пенсії по інвалідності згідно зі ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до протоколу № 29 від 04 серпня 2016 року засідання комісії Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області комісія вирішила відмовити ОСОБА_3 у призначенні пенсії по інвалідності.

Відмовляючи в призначенні пенсії на пільгових умовах комісія виходила з того, що період навчання у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року не зарахований до страхового стажу ОСОБА_3, оскільки з зазначеного навчального закладу отримано відповідь про те, що ОСОБА_3 у ньому не навчалася, період роботи в магазині № 1 з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року не зарахований, оскільки у трудовій книжці не читається печатка підприємства, а період роботи в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року не зарахований, оскільки відповідний запис у трудовій книжці містить виправлення.

Письмові заперечення відповідача обгрунтовані аналогічними мотивами.

Перевіряючи доводи відповідача, суд установив такі обставини.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 12 вересня 1977 року ОСОБА_3 з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року навчалася у Скалатському СПТУ-ІІ, з 29 серпня 1977 року по 23 березня 1979 року працювала на Тернопільській фабриці ремонту і виготовлення меблів «Реммебель».

Після запису про звільнення 23 березня 1979 року із зазначеної фабрики, завіреного печаткою підприємства, у трудовій книжці ОСОБА_3 міститься штамп Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату та запис від 28 червня 1979 року про прийняття її на роботу фасувальницею в магазин № 1, записи за 20 червня 1980 року про переведення лоточницею магазину № 1, за 01 листопада 1980 року про переведення фасувальницею магазину № 1, за 08 червня 1981 року про переведення лоточницею магазину № 1, за 08 жовтня 1981 року про переведення фасувальницею магазину № 1, за 01 грудня 1981 року про переведення вантажником магазину № 1, за 10 червня 1983 року про переведення сезонною лоточницею магазину № 1, за 12 серпня 1983 року про переведення контролером овочів магазину № 1, за 04 квітня 1985 року про переведення контролером-касиром овочів магазину № 1, за 20 червня 1987 року про переведення контролером овочів магазину № 1, за 21 червня 1989 року про присвоєння 2 категорії контролера овочів, та за 01 квітня 1992 року про звільнення з роботи, за її згодою, у зв'язку з переведенням в державно-комунальне підприємство «Дари природи». Запис про звільнення завірений печаткою, відтиск якої слабо виражений та виконаний на ній текст важко піддається прочитанню.

02 квітня 1992 року у трудовій книжці зроблено запис про прийняття переводом на посаду контролера овочів 2 категорії в магазин «Дари природи» м. Тернополя. 02 квітня 1994 року згідно зі зміною форми власності переведена в оптовий магазин «Дари природи», 01 липня 1995 року згідно зі зміною форми власності переведена в ТОВ «Дари природи», 17 грудня 1999 року звільнена з роботи за власним бажанням згідно з поданою заявою від 17 листопада 1999 року на підставі наказу № 23 від 07 листопада 1999 року. Дата наказу містить виправлення у числі з 17 на 07. Після запису міститься відтиск печатки ТОВ «Дари природи».

У судовому засіданні детально оглянуто оригінал трудової книжки.

Як убачається з атестата НОМЕР_2, з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року ОСОБА_3 навчалася у Скалатському СПТУ-ІІ.

Згідно з довідкою № 15, виданою відділом ЗАГСу Тернопільської районної державної адміністрації 11 лютого 1999 року, на підставі реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 06 серпня 1977 року ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_3.

У відповіді № 243 від 25 липня 2016 року, наданій ДНЗ «Скалатський професійний ліцей», зазначено, що згідно книги наказів за 1975 - 1977 роки ОСОБА_3 з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року у Скалатському СПТУ-ІІ не навчалася .

На підставі довідки ЗАГСу підтверджено факт зміни прізвища позивача з ОСОБА_8 на ОСОБА_3 06 серпня 1977 року.

Таким чином, є очевидним, що ОСОБА_3 дійсно навчалася у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року, однак її прізвище на той час було ОСОБА_8, і оскільки зміна прізвища відбулася після закінчення навчання, навчальний заклад такою інформацією не володіє.

За вказаних обставин судом установлено, що відповідачем безпідставно не зараховано до страхового стажу ОСОБА_3 період навчання у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року.

Щодо періоду роботи позивача в магазині № 1 з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року, з якого до страхового стажу позивача зараховано лише час перебування у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, зокрема по 15 квітня 1981 року та з 29 березня 1986 року по 22 вересня 1989 року, судом детально досліджено усі записи в трудовій книжці позивача, якими підтверджується фактичний період її роботи в магазині № 1 Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року.

Запис про звільнення дійсно завірений слабким відтиском печатки підприємства, однак суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов'язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки.

Як убачається з Книги наказів по особовому складу магазину «Дари природи» № 1, на підставі наказу № 1 від 02 квітня 1992 року ОСОБА_3 прийнято на роботу в порядку переведення з Тернопільського плодо-овочевого оптово-роздрібного комбінату на посаду контролера овочів 2 категорії в магазин «Дари природи».

У цій же книзі міститься наказ № 23 від 07 листопада 1999 року (дата наказу містить виправлення в числі з 17 на 07): «Звільнити з посади продавця в ТОВ «Дари природи» ОСОБА_3 від 17 листопада 1999 року згідно поданої заяви за власним бажанням». Наказ містить підпис директора.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснив, що з 1992 року по 2000 рік працював директором ТОВ «Дари природи». Зазначена книга наказів дійсно велася в товаристві, під наказом № 23 міститься його підпис. Наказ дійсно містить виправлення в даті, причини цього виправлення він не пам'ятає. Після припинення роботи магазину всю документацію він залишив у себе, в тому числі і книгу наказів. Також на підставі наявної в нього документації ним були видані довідки ОСОБА_3 про періоди роботи і заробітну плату.

Як убачається з заяви ОСОБА_3 від 17 листопада 1999 року, поданої директору магазину «Дари природи» ОСОБА_7, вона просила звільнити її з роботи за власним бажанням.

Суд вважає, що виправлення в даті наказу про звільнення не спростовує факту роботи ОСОБА_3 в магазині «Дари природи» в період з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року.

Як зазначалося, виконання відповідальним за ведення трудової книжки працівником обов'язків щодо її заповнення не може впливати на реалізацію позивачем гарантованих їй законом прав.

Тому незарахування відповідачем цього періоду до страхового стажу ОСОБА_3 суд вважає безпідставним.

Відповідно до вимог ст. 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Утверджуючи і забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами України встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до ч. 2 ст. 19, ст. 64, ч. 1 ст. 68 Конституції України вони є загальнообов'язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади та їх посадовими особами.

Невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно приводить до порушення принципів соціальної, правової держави.

Згідно з вимогами ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов'язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно зі ст. 32 особи, визнані інвалідами, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією, зокрема для інвалідів II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Відповідно до довідки МСЕК серії АВ № 0620844 ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності з 05 травня 2016 року довічно.

На час звернення до відповідача 06 травня 2016 року з заявою про призначення пенсії по інвалідності ОСОБА_3 досягла 56 років.

Страховий стаж ОСОБА_3 становить більше 14 років, що підтверджується записами у трудовій книжці позивача.

Відмову відповідача в зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_3 періоду навчання у Скалатському СПТУ-ІІ з 01 вересня 1975 року по 12 липня 1977 року, періоду роботи в магазині № 1 з 28 червня 1979 року по 01 квітня 1992 року та періоду роботи в магазині «Дари природи» з 02 квітня 1992 року по 17 листопада 1999 року суд вважає протиправною, оскільки зазначені періоди роботи ОСОБА_3 підтверджені записами в трудовій книжці і вона має право на призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до вимог закону.

Згідно з п. 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою № 22-1 Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, згідно з яким основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Суд вважає, що в даному випадку стаж роботи ОСОБА_3 підтверджений записами у її трудовій книжці. При цьому слабкий відтиск печатки і виправлення в числі дати наказу про звільнення не є неправильними чи неточними записами про періоди роботи, відтак додаткового підтвердження не потребують.

В силу зазначених обставин і відповідно до вимог закону судом установлено, що ОСОБА_3 має право на призначення пенсії по інвалідності, періоди її страхового стажу підтверджені записами у трудовій книжці, у відповідача не було підстав відмовляти у призначенні їй пенсії по інвалідності.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається з дня встановлення інвалідності, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня встановлення інвалідності.

Оцінивши обставини справи, проаналізувавши вищевикладені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку про порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом зобов'язання відповідача призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності - 05 травня 2016 року. Крім цього, слід визнати відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у призначенні позивачу зазначеної пенсії протиправною, оскільки це є необхідним для повного захисту прав, свобод та інтересів ОСОБА_3, про захист яких вона просить, та узгоджується з вимогами ч. 2 ст. 11 КАС України.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 19, 64, 68 Конституції України, ст. ст. 30, 32, 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 71, 159-163, 167, 186, ч. ч. 1, 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати відмову Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області у призначенні ОСОБА_3 пенсії по інвалідності - протиправною.

Зобов'язати Тернопільське об'єднане управління Пенсійного фонду України Тернопільської області призначити ОСОБА_3 пенсію по інвалідності з дня встановлення інвалідності - 05 травня 2016 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Тернопільської області на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) гривня 20 (двадцять) копійок.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана до Львівського апеляційного адміністративного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі проголошення судом вступної та резолютивної частини постанови, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя