Справа № 580/1356/16-а
Суддя: Григоров А.М.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2016 р.Справа № 580/1356/16-а
Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Григорова А.М.

Суддів: Тацій Л.В. , Подобайло З.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.10.2016р. по справі № 580/1356/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області

про визнання дій протиправними, стягнення доплати разової грошової допомоги в розмірі 5600 грн.та моральної шкоди в розмірі 1000 грн.,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому, як інваліду війни ІІІ групи, згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», щорічно до 5 травня, повинна виплачуватись разова грошова допомога в розмірі 7 мінімальних пенсій за віком.

Мінімальна пенсія за віком на час виплати одноразової допомоги до 5 травня у 2016 році, відповідно до ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становила 1130 грн.

За підрахунками позивача йому повинна була виплачена допомога в розмірі - 7910 грн., але фактично йому було виплачено 2310 грн., тому недоплачена сума разової грошової допомоги складає 5600 грн.

На звернення позивача, відповідач відмовив йому у перерахунку та доплаті разової грошової допомоги до 5 травня 2016 року, як інваліду війни ІІІ групи, згідно ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», посилаючись на те, що разова грошова допомога визначається у розмірі, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Вказаними діями відповідач заподіяв позивачу матеріальну шкоду в розмірі недоотриманої грошової допомоги, що становить 5600 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн., яку він обґрунтовує нервовим стресом від протиправних дій відповідача, душевними стражданнями та загостренням шлункової хвороби.

Тому, позивач просить суд: визнати такі дії відповідача протиправними, стягнути з відповідача доплату разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік в розмірі 5600 грн., що буде відповідати 7 мінімальним пенсіям за віком, як інваліду війни ІІІ групи, та заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 1000 грн.

Постановою Лебединського районного суду Сумської області від 04.10.2016 року, прийнятою в порядку скороченого провадження, року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області про визнання дій протиправними, стягнення доплати разової грошової допомоги в розмірі 5600 грн. та моральної шкоди в розмірі 1000грн. відмовлено.

ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, в апеляційній скарзі вказує, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права і є таким, що порушує його конституційні права, порушує верховенство права, просить суд апеляційної інстанції скасувати постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.10.2016 року та прийняти нову постанову. Посилається на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року, рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008. Вказує на помилковість суду першої інстанції та відповідача щодо застосування положень постанови КМУ №141 від 02.03.2016 та порушення вимог ст.. 2 Закону України статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зазначає, що обмеження та призупинення дії статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» можливе тільки в умовах воєнного або надзвичайного стану.

Начальник управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області подав письмове заперечення, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.10.2016 року без змін, виходячи з наступного:

- статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дійсно передбачено виплату щорічної разової грошової допомоги інвалідам війни III групи у розмірі семи мінімальних пенсій за віком.

Згідно зі статтею 17 цього Закону, фінансування витрат, пов`язаних з його реалізацією, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету. Одночасно й положення Конституції України, зокрема статті 95 зазначають, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків.

Відповідно до пункту 2 статті 4 Бюджетного кодексу України, при здійсненні бюджетного процесу в Україні положення нормативно-правових актів застосовується лише в частині, в якій вони не суперечать положенням Конституції України, Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України.

Тобто, до стабілізації економічного становища в Україні, усі суспільні потреби, які тягнуть за собою видатки з Державного бюджету України, в т.ч. і розмір зазначеної допомоги, мають бути задоволені, виходячи з реальних фінансових можливостей видаткової частини Державного бюджету України і затверджені Законом України «Про Державний бюджет України»на відповідний рік.

Такі ж самі концептуальні підходи закріплені, зокрема, в положеннях статті 22 Загальної Декларації прав людини, згідно з якими, кожна людина, як член суспільства, має право на соціальне забезпечення, відповідно до ресурсів кожної держави.

Виходячи з цього, відповідними статтями законів України про Державний бюджет України розміри щорічної разової грошової допомоги до Дня Перемоги ветеранам війни встановлюються, виходячи із обсягу видатків, виділених на цю мету при формуванні показників Державного бюджету на відповідні роки.

Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради, як головний розпорядник виділених коштів, керуючись вимогами чинного законодавства, забезпечує через банківські установи та поштові відділення виплату щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Держаний бюджет України на відповідний календарний рік. Видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов`язані з реалізацією державних програм на соціальний захист та соціальне забезпечення (ст.50 Бюджетного кодексу України). А оскільки управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради є головним розпорядником коштів місцевого бюджету, то згідно з п. п. З, п.4 ст.22 Бюджетного кодексу України отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у Законі України «Про Державний бюджет України» чи рішенні про місцевий бюджет.

На підставі ст.23 Бюджетного кодексу України, будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету можна здійснювати лише за наявності відповідного бюджетного призначення, які встановлюються Законом України „Про Державний бюджет України чи рішенням про місцевий бюджет.

Розмір допомоги до 5 травня у 2016 році визначений постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», зокрема, інвалідам війни III групи розмір допомоги становить - 2310 гривень. Саме в такому розмірі і була виплачена допомога позивачу у квітні 2016 року.

Крім того, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше.

Тому відповідач вважає, ним не порушені положення Конституції України та Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», він діє лише в межах повноважень, наданих державою, в зв`язку з чим просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 197 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи, що вбачається з посвідчення серії Б №529344, виданого УПСЗН виконкому Лебединської міської ради (а.с. 5) і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни інвалідів війни.

На звернення ОСОБА_1 щодо виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня ветеранам війни Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області була надана відповідь за вих. № 01-05/883 від 25 серпня 2016 року та повідомлено позивача про те, що інвалідам війни щорічно до 5 травня виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань», виплата грошової допомоги до 5 травня інвалідам війни III групи передбачена в розмірі 2310 гривень. Тому йому, як інваліду війни ІІІ групи, у 2016 році разова грошова допомога була виплачена правомірно, у розмірі, встановленому законодавством України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у діяльності посадових осіб Управління праці та соціального захисту населення виконкому Лебединської міської ради Сумської області при прийнятті рішення щодо відмови в проведенні перерахунку та доплати разової грошової допомоги до 5 травня у 2016 році відсутні порушення вимог чинного законодавства, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 22.05.2008 року №10-рп/2008, встановлено виплату інвалідам війни щорічної до 5 травня разової грошової допомоги у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» визначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України, бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу.

Законом України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01.01.2015 р., розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Таким чином, із набуттям чинності Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», Кабінету Міністрів України надано повноваження щодо визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, встановленого ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Як зазначено у рішенні Конституційного суду України від 03.10.1997 у справі №18/183-97, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

Отже, за наявності декількох законів, норми яких по-різному регулюють конкретну сферу суспільних відносин, під час вирішення спорів у цих відносинах суди повинні застосовувати положення закону з урахуванням дії закону у часі за принципом пріоритету тієї норми, яка прийнята пізніше та лишається діючою на момент протікання правовідносин.

Враховуючи, що Закон України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» прийнятий пізніше Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», то у даному випадку, підлягають застосуванню норми Закону України від 28.12.2014 р. N 79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин».

Кабінетом Міністрів України на виконання зазначених приписів Бюджетного кодексу України прийнято постанову від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

Підпунктом 1 пункту 1 зазначеної постанови Кабінету Міністрів України установлено, що у 2016 році виплата разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та колишнім малолітнім (яким на момент ув`язнення не виповнилось 14 років) в`язням концентраційних таборів, гетто та інших місць примусового тримання, визнаним інвалідами загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин: І групи 2975 гривень, ІІ групи 2600 гривень, ІІІ групи 2310 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що до 5 травня 2016 року ОСОБА_1 отримав щорічну грошову допомогу в розмірі 2310 грн., що не спростовано відповідачем (підтверджено у позові).

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними. Зазначені норми не скасовані в встановленому порядку неконстутиційними не визнані, а тому підлягають застосуванню.

Згідно зі статтею 22 Загальної декларації прав людини, розміри соціальних виплат і допомоги встановлюються з урахуванням фінансових можливостей держави. Європейський суд з прав людини у рішенні від 09.10.1979р. у справі «Ейрі проти Ірландії» констатував, що здійснення соціально-економічних прав людини значною мірою залежить від становища в державах, особливо фінансового. Такі положення поширюються й на питання допустимості зменшення соціальних виплат, про що зазначено в рішенні цього суду у справі «Кйартан Асмундсон проти Ісландії» від 12 жовтня 2004 року.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

Суд першої інстанції, вказуючи на правомірність визначення розміру щорічної разової грошової допомоги до 5 травня з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141, виходив з того, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян. З цього приводу, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного суду України від 25.01.2012 року №3-рп/2012.

У рішенні №3-рп від 25.01.2012 року Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Внаслідок чого, суди загальної юрисдикції України під час вирішення справ щодо соціального захисту прав громадян повинні застосовувати нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України, прийняті на підставі і на виконання Бюджетного кодексу України, інших законів України, в тому числі закону про Державний бюджет України на відповідний рік.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вказав на те, що нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов'язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.

Колегія суддів зазначає, що оскільки діє закон, яким надані повноваження Кабінету Міністрів України визначати розмір щорічної разової допомоги до 9 травня, то дії Кабінету Міністрів України по її визначенню є законними.

Враховуючи викладене, відповідачем правомірно виплачена позивачу щорічна разова допомога в розмірі, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016р. № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач діяв відповідно до вимог чинного законодавства.

Оскільки суд прийшов до висновку про відсутність порушень прав позивача відповідачем при виплаті разової грошової допомоги, також не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Конституційного суду України від 22.05.2008 року по справі №10-рп/2008, то колегія суддів зазначає, що воно не стосується норм Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин", цей закон не визнаний неконституційним і є діючим.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на рішення Верховного суду України від 10.02.2016 року теж є помилковим, оскільки воно стосуються законодавства, яке діяло в 2014 році.

Щодо доводів апеляційної скарги, що на обмеження та призупинення дії статтею 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» можливе тільки в умовах воєнного або надзвичайного стану, то це теж не впливає на висновки суду, оскільки спірні відносини регулюються Прикінцевими та перехідними положеннями Бюджетного кодексу України.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши у межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, ретельно дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, ст. 198, ст.200, ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Постанову Лебединського районного суду Сумської області від 04.10.2016р. по справі № 580/1356/16-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через п'ять днів після направлення їх копій особам, які беруть участь у справі, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Григоров А.М.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Подобайло З.Г.