Справа № 814/1501/16
Суддя: Марич Є. В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв

05 грудня 2016 року Справа № 814/1501/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марича Є.В. за участю секретаря судового засідання Мирко О.С. розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовомТоовариства з обмеженою відповідальністю "НИКСЕРВІС-ПЛЮС", вул. Володимирівська, 48,Київ 34,01034

доДержавної податкової інспекції у Ленінському районі м.Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Гмирьова, 1/1,Миколаїв,54028

провизнання протиправними дії зобов'язання вчинити певні дії,
За участю представників:

від позивача: Косенчук С.І.;

від відповідача: Шварова М.К;

від відповідача 1: ОСОБА_3

від відповідача 2: ОСОБА_4;

від відповідача 3: ОСОБА_5;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Никсервис-Плюс» (далі-позивач) звернувся до суду з позовом до Державної податкової інспекції у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі-відповідач) з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправними дії ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області щодо здійснення податкового контролю у формі складання узагальненої податкової інформації від 01.06.2016 року №1806/7/14-02-14-02-12 щодо позивача за звітний період декларування ПДВ з 01.01.2015 р. по 30.04.2016 р. а включення даних результатів до інформаційних баз даних ДФС;

- зобов'язати ДПІ у Ленінському районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області вилучити з інформаційних баз даних ДФС інформацію, що міститься в складеній відповідачем щодо здійснення податкового контролю у формі складання узагальненої податкової інформації від 01.06.2016 року №1806/7/14-02-14-02-12 щодо позивача за звітний період з 01.01.2015 р. по 30.04.2016 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач протиправно вніс інформацію щодо позивача за звітний період декларування ПДВ з 01.01.2015 р. по 30.04.2016 р., оскільки така інформація була зібрана податковою з порушенням норм податкового законодавства.

Представник відповідача надав письмові заперечення, в яких зазначає, що включення суб'єктом владних повноважень до бази даних податкової інформації не створює жодних перешкод для діяльності платника податку. Оскаржувані дії податкового органу жодним чином не впливали та не впливають на права та обов'язки позивача. Відповідач вважає позовні вимоги безпідставними.

У судовому засіданні 05.12.2016 року судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами, суд вважає, що адміністративний позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що перевіряючими було здійснено вихід відповідно до наказу від 23.05.2016 року №316 за юридичною та фактичною адресою ТОВ «Никсервіс-плюс», з метою проведення виїзної позапланової перевірки податкового законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.03.2016 р., валютного та іншого законодавства за період з 01.01.20147 р. по 31.03.2016 р.

Посадових осіб податкової не було допущено до проведення перевірки, про що відповідачем складено акт про відмову від допуску до перевірки від 24.05.2016 р. №№9/14/02-14-01/38086676.

Таким чином, узагальнена податкова інформація була складена з причин неможливості проведення документальної позапланової виїзної перевірки позивача.

Надаючи належну правову оцінку суд виходив з наступного.

Відповідно до вимог ст.17 КАС України предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства є рішення, дії або бездіяльність суб'єкта владних повноважень.

Згідно ч.1 ст.6 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 року № 6-зп "Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України" частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді.

Відповідно до зазначеної правової позиції Конституційного Суду України, підставою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дій чи бездіяльності будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Платники податків можуть оскаржувати в судовому порядку рішення, дії, бездіяльність суб'єктів владних повноважень, які порушують їх права, свободи та інтереси. Однак, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи чи інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, слід зазначити, що неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб'єктивних прав та обов'язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та/або виникнення додаткового обов'язку. Відповідно до ч.1 ст.16 Закону України "Про інформацію" податкова інформація - сукупність відомостей і даних, що створені або отримані суб'єктами інформаційних відносин у процесі поточної діяльності і необхідні для реалізації покладених на контролюючі органи завдань і функцій у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

У пункті 61.1 статті 61 цього Кодексу визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт62.1.2 пункту 62.2 статті 62 ПК України).

Згідно п.71.1 ст.71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до ст.72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування та Національного банку України, від банків, інших фінансових установ - інформація про наявність та рух коштів на рахунках платника податків, від органів влади інших держав, міжнародних організацій або нерезидентів, за результатами податкового контролю, для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності також використовується інша інформація, оприлюднена як така, що підлягає оприлюдненню відповідно до законодавства та/або добровільно чи за запитом надана контролюючому органу в установленому законом порядку.

Згідно п.74.1 ст.74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

З метою поліпшення адміністрування податків, повноти декларування податкових зобов'язань в умовах впровадження спеціального програмного забезпечення для удосконалення діючих процедур проведення камеральних перевірок, що покращить якість матеріалів перевірок та сприятиме зменшенню термінів їх проведення, були запроваджені Методичні рекомендації щодо організації та проведення камеральних перевірок податкової звітності платників податків, крім перевірок податкової декларації про майновий стан і доходи та податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи - підприємця, затверджені наказом Міністерства доходів і зборів України № 165 від 14.06.2013 року.

Відповідно до п.1.3 зазначених рекомендацій під час реалізації Методичних рекомендацій використовуються такі програмні продукти: підсистеми інформаційної системи "Податковий блок" - "Реєстрація ПП", "Обробка податкової звітності та платежів", "Податковий аудит", "Аналітична система", "Облік платежів"; єдиний реєстр податкових накладних; АРМ "Митниця"; підсистема "Реєстрація та облік РРО та книг обліку розрахункових операцій АІС "Реєстри платників податків".

Тобто, АІС "Податковий блок" Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів є програмним продуктом, яка створена для використання контролюючими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі та є інформаційною системою для них.

Суд вважає, що дії відповідача щодо включення, виключення, зміни даних у системі АІС "Податковий блок" Системи автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів не тягнуть настання будь-яких негативних наслідків для позивача та жодним чином не порушують його права.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої останньому компетенції та являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

Самі по собі такі дії не тягнуть за собою будь-яких правових наслідків для особи. Правові наслідки для позивача несуть акти індивідуальної дії, саме вони мають вплив на його права та інтереси.

Зважаючи на викладене, дії контролюючого органу щодо внесення до електронних баз даних змін показників податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкового кредиту та податкових зобов'язань, зокрема, без прийняття податкових повідомлень-рішень, не породжують правових наслідків для платників податків та не порушують їхні права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується податковими органами для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України 09 грудня 2014 року справа №21-511а14, від 03 листопада 2015 року справа №21-99а15 та від 17 листопада 2015 року справа №21-4133а15.

Крім того, у судовому засіданні представником відповідача надано суду пояснення, що ДПІ в Ленінському районі м. Миколаєва ГУ ДФС Миколаївської області за результатами опрацювання узагальненої податкової інформації щодо позивача не внесло змін даних у систему автоматизованого співставлення податкових зобов'язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ДПА.

В свою чергу, суд зазначає, що наявність спірних правовідносин та, як наслідок, факт порушення права потребують доведення та встановлення в ході судового розгляду справи.

Відповідно до вимог статті 86 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Проте, в процесі розгляду справи доказів на підтвердження того, що оскаржувані дії ДПІ вплинули безпосередньо на права та обов'язки позивача, позивачем до суду надано не було.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд. -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили після закінчення 10-денного строку з дня проголошення/отримання постанови, якщо протягом цього часу не буде подано апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили постанови за наслідками апеляційного провадження.

Порядок та строки апеляційного оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя Є.В. Марич