Справа № 174/665/16-а
Суддя: Данилюк Т. М.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІЛЬНОГІРСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 174/665/16-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Вільногірськ

Суддя Вільногірського міського суду Дніпропетровської області Данилюк Т.М., розглянувши в порядку скороченого провадження у м. Вільногірську Дніпропетровської області, справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного центру про визнання бездіяльності та відмови у вчиненні дії протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій,-

ВСТАНОВИВ:

08.11.2016 року, до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі - ДСГП), Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат про визнання бездіяльності та відмови у вчинені дії протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що він має статус учасника війни - учасника бойових дій, як особа, що приймала участь в захисті суверенітету та цілісності України при проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. З 26.04.2016 року знаходиться на обліку в управлінні соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області і має право щорічно, до 05 травня поточного року, отримувати разову грошову допомогу, розмір якої встановлюється Кабінетом Міністрів України. За 2016 рік він отримав разову грошову допомогу в сумі 920 грн.

Просить суд визнати бездіяльність Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, щодо нарахування йому щорічної разової грошової допомоги, як учаснику війни - учаснику бойових дій у розмірі передбаченому спеціальним Законом - статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - неправомірною. Визнати відмову управління соціального захисту населення ДСГП, щодо нарахування йому щорічної разової грошової допомоги, як учаснику війни - учаснику бойових дій у розмірі передбаченому спеціальним Законом - статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - неправомірною. Зобов'язати Дніпропетровський обласний центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат та управління соціального захисту населення ДСГП, кожного в межах їх компетенції, виплатити йому одноразову грошову допомогу, як учаснику війни - учаснику бойових дій , яка виплачується щорічно до 05 травня, у розмірі п'яти мінімальних пенсій за віком.

Справу розглянуто в порядку ст. 183-2 КАС України та за місцем проживання позивача, оскільки спірне питання стосується соціальних виплат.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи та письмовими запереченнями відповідачів, дійшов наступного висновку.

Згідно посвідчення серії НОМЕР_1, ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 6).

Листом Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 28.09.2016 року за № 5602/01-110/16-04.4/2 у відповідь на звернення позивача зазначено, що з питання нарахування та виплати одноразової матеріальної допомоги до 05 травня у 2016 році йому потрібно звернутися до управління пенсійного фонду (а.с. 8).

З листа Департаменту соціально захисту населення від 04.10.2016р. вбачається, разова грошова допомога позивачу як учаснику бойових дій у розмірі 920 грн. у квітні 2016 року направлена на ПАТ Ощадбанк, окрім того, згідно листа Пенсійного фонду України від 26.09.2016 року № 387, позивачу як інваліду війни буде ІІІ групи, буде направлено виплату в сумі 1390,00 грн. ( а.с.9)

Згідно письмових заперечень ДСГП від 16.11.2016 року, відповідач просив відмовити в задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю та зазначає, що виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2016 рік позивачу здійснено відповідно до чинного законодавства. ДСГП не є розпорядником коштів з виплати допомоги на яку має право позивач (а.с. 13-15).

Управління соціального захисту населення є структурним підрозділом ДСГП.

Згідно письмових заперечень Дніпропетровського обласного центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат від 17.11.2016 року за вих. № 01/2441-01-08, центр не є суб'єктом владних повноважень, тому не може бути відповідачем по справі, щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня, здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Що стосується виплат, то розмір допомоги отриманої позивачем, відповідає чинному законодавству. Просили закрити провадження по справі. (а.с.16,17).

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Зі змісту вказаної норми, можна зробити висновок, що при розгляді справи суд обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві. Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

В даному випадку суд розглядає справу в межах позовних вимог.

Судом встановлено, що позивач є особою, на яку поширюється дія статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», оскільки є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.

Відповідачем у 2016 році позивачу була виплачена грошова одноразова допомога, як учаснику бойових дій, у розмірі 920 гривень.

Згідно статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Тобто з урахуванням вище викладеного, визначення порядку та розмірів виплат громадянам, що мають статус ветеранів війни, делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання зазначеного закону, Кабінетом Міністрів України від 02 березня 2016 року, прийнято постанову № 141 «Деякі питання виплати у 2016 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань». Підпунктом 2 пунктом 1 вказаної постанови установлено, що у 2016 році виплату разової грошової допомоги до 5 травня, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань» (далі - грошова допомога), здійснює Міністерство соціальної політики шляхом перерахування коштів на зазначені цілі структурним підрозділам з питань соціального захисту населення обласних, Київської міської державних адміністрацій (далі - органи соціального захисту населення), які через відділення зв'язку або через установи банків перераховують їх на особові рахунки громадян за місцем отримання пенсії (особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання), у таких розмірах: учасникам бойових дій та колишнім неповнолітнім (яким на момент ув'язнення не виповнилося 18 років) в'язням концентраційних таборів, ґетто, інших місць примусового тримання, а також дітям, які народилися у зазначених місцях примусового тримання їх батьків - 920 гривень.

Фінансування виплати здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Саме в такому розмірі відповідач виплатив позивачеві разову грошову допомогу до 05 травня 2016 року.

Крім того, з 01.01.2011 року, набув чинності Бюджетний кодекс України, частиною 2 статті 4 якого передбачено, що Бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України. Якщо іншим нормативно-правовим актом бюджетні відносини визначаються інакше, ніж у цьому Кодексі, застосовуються відповідні норми цього Кодексу. Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України. Оскільки джерелом виплати щорічної грошової допомоги до 05 травня є кошти Державного бюджету України, під час її нарахування та виплати слід керуватися виключно приписами Бюджетного кодексу України, Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та прийнятою на його виконання постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, а також статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Разом з тим, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ, яким розділ VI Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, згідно якого норми і положення статей 12,13,14,15 та 16 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Вказані положення Закону України "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" від 28 грудня 2014 року року № 79-VІІІ неконституційними не визнавались, положення постанови Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №141 є також чинними.

Слід також зауважити на тому, що Конституційний Суд України рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.

У Рішенні №3-рп від 25.01.2012р. Конституційний суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов'язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов'язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.

Таким чином, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Згідно ч.1 ст.86 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.

Із практики Європейського суду убачається, що Суд неодноразово висловлював свою позицію щодо обмеження (звуження) соціальних прав та гарантій державами - учасницями Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).

Так в Рішенні від 03 червня 2014 року (Заява № 43331/12, справа "Валентина Ніканорівна Велікода проти України") Суд зауважив на змінюваності законодавства про соціальне забезпечення, а також наголосив на тому, що положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції не встановлює жодних обмежень свободи Договірних держав вирішувати, запроваджувати чи ні будь-які форми системи соціального забезпечення … та не гарантує як таке право на будь-які соціальні виплати у певному розмірі.

Отже, відповідач за вказаних обставин діяв в межах повноважень, передбачених законодавством, згідно з кошторисом розпорядників бюджетних коштів, розпису державного бюджету України та відповідності напрямів витрачання бюджетних коштів бюджетному асигнуванню.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх наявна оцінка вказують на відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки відповідачем виплати позивачеві проводяться саме у такому розмірі, які встановлені чинним законодавством України, тому підстав для задоволення позову - немає.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на своїх позовних вимогах, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об'єктивно не підтверджуються.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України, у разі відмови у задоволенні позовних вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, а також залишення адміністративного позову без розгляду судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантіях їх соціального захисту», Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 141, ст.ст.159, 160, 161, 163, 167, 183-2 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до управління соціального захисту населення Департаменту соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, Дніпропетровського обласного центру про визнання бездіяльності та відмови у вчиненні дій протиправною та стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги як учаснику бойових дій - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Постанова суду може бути оскаржена до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду шляхом подачі, протягом десяти днів з моменту отримання копії постанови суду, апеляційної скарги через Вільногірській міський суд, з одночасним надсиланням копії апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Постанова, прийнята у скороченому провадження, крім випадків її оскарження в апеляційному порядку, є остаточною.

Суддя

Вільногірського міського суду Т.М.Данилюк