Справа № 127/22413/16-а
Суддя: Король О. П.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/127/816/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.11.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про визнання дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру протиправними та зобов»язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці (далі відповідач) про визнання неправомірними дій щодо відмови у перерахунку пенсії та обмеження її розміру і зобов'язання вчинення певних дій. Позов мотивував тим, що з 13 січня 2010 року по теперішній час перебуває на обліку у відповідача, йому призначено пенсію за вислугу років у розмірі 90% від суми місячної заробітної плати відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції закону станом на момент призначення пенсії). Отримавши у прокуратурі Вінницької області довідку № 18/237 від 23 червня 2016 року про заробітну плату, 21 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про здійснення перерахунку його пенсії за вислугу років, призначеної відповідно до Закону України «Про прокуратуру» (в редакції від 01 листопада 1991 року), у зв'язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчих працівників відповідно до Постанови КМУ від 09 грудня 2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів».

Відповідач листом від 23 вересня 2016 року за №1841/06-33-2/02-1 відмовив позивучу у перерахунку пенсії.

Такі дії відповідача позивач вважає неправомірними, що стало підставою для звернення до суду за захистом свого порушеного права, просив суд визнати дії відповідача щодо відмови у перерахунку його пенсії та обмеження її розміру протиправними; зобов'язати відповідача перерахувати позивачу пенсію із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області № 18/237 від 23.06.2016, у розмірі 90 % від зазначеної у ній заробітної плати та без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 року із змінами що діяли станом на час призначення пенсії).

Представник відповідача на адресу суду надав письмові заперечення на позов, які приєднані до матеріалів справи. Вважає, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури Кабінетом Міністрів України не прийнято. Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213 від 02 березня 2015 року з 01 червня 2015 року скасовані норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання/ призначалось відповідно до спеціальних законів в тому числі до Закону України «Про прокуратуру», а тому, на думку представника, з 01 червня 2015 року не повинні здійснюватись ні призначення, ані перерахунки пенсії відповідно до спеціальних законів. Представник відповідача вважає, що пенсія позивачу призначена відповідно до чинного законодавства України, а тому просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 07.11.2016 року справу призначено до судового розгляду, оскільки за результатами розгляду заперечення відповідача суд дійшов висновку про неможливість ухвалення законного судового рішення без проведення судового засідання.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 вимоги позову підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача УПФ України в м. Вінниці вимоги позову не визнала, просила суд у їх задоволенні відмовити.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію України та законами України.

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року №1789-XII (в редакції, що діяла на час призначення пенсії) позивачу у січні 2010 році було призначено пенсію за вислугою років в розмірі 90 % середньомісячного заробітку.

З довідки, виданої прокуратурою Вінницької області 23 червня 2016 року №18/237 вбачається, що ОСОБА_1 працював у прокуратурі Вінницької області на посаді начальника відділу прокуратури області. Заробітна плата з 01 грудня 2015 року згідно з постановою КМУ № 1013 від 09 грудня 2015 року складає всього 15 101 грн. 62 коп.

21 вересня 2016 року позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії у зв'язку з підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам відповідно до постанови КМУ №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09 грудня 2015 року, надавши довідку, видану прокуратурою Вінницької області від 23 червня 2016 року № 18/237 про розмір заробітної плати. Просив відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» здійснити перерахунок пенсії у розмірі 90% від зазначеного у довідці середньомісячного заробітку.

23 вересня 2016 року листом № 1841/06-33-2/02-2 позивач отримав повідомлення від відповідача про відмову в перерахунку пенсії на підставі виданої прокуратурою Вінницької області довідки від 23 червня 2016 року № 18/237 про заробітну плату.

Суд вважає таку відмову безпідставною, враховуючи наступні обставини.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України у справі №1-9/2015 від 13.05.2015 року Україну проголошено соціальною, правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права; Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності у старості та в інших випадках, передбачених законом. В Україні на конституційному рівні гарантовано право громадян на соціальний захист, для забезпечення якого необхідне здійснення комплексу державно-правових заходів, одним із яких є законодавче визначення основ соціального захисту, форм і видів пенсійного забезпечення (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).

Відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991року (в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу) прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.

Частиною 13 ст. 50-1 вказаного Закону передбачено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.

Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв'язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи (ч. 18 ст. 50-1 Закону).

Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» № 3668-VІ, який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, внесено зміни до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року № 1789-ХІІ, зокрема, змінено у відсотках розмір пенсії за вислугу років, яка призначається прокурорам і слідчим у разі реалізації ними такого права.

Таким чином, з 1 жовтня 2011 року положення частини першої статті 50-1 Закону № 1789-ХІІ щодо призначення прокурорам і слідчим пенсії за вислугу років у розмірі не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку втратили чинність у зв'язку з внесенням змін до редакції цієї статті Законом №3668-VІ.

Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють частини тринадцята, вісімнадцята статті 50-1 Закону №1789-ХІІ, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв'язку із прийняттям Закону № 3668-VІ змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 1 жовтня 2011 року, передбачено, що обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 визначено, що у разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах, з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії (щомісячне довічне грошове утримання) призначаються відповідно до деяких законів, у тому числі до Закону України «Про прокуратуру».

В той же час, запроваджені законодавством обмеження не стосуються пенсіонерів, які вже отримували пенсії і мали гарантоване право на їх перерахунки з наступних підстав.

Крім того, підстави та порядок перерахунку пенсії працівників прокуратури, передбачені статтею 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2015 року №1697-VII.

Відповідно до ч. 13 ст. 86 Закону №1697-VII пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Частиною 20 ст. 86 Закону №1697-VII передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.

Проте, неприйняття Кабінетом Міністрів України нормативно-правового акта, який би визначав умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури, не може бути підставою для відмови у такому перерахунку.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно- правовими актами. Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй. Конституція є нормами прямої дії, при цьому в Україні гарантується звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Статтею 46 Констиуції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з вимогами статті 64 Констиуції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією.

Таким чином, держава взяла на себе обов'язок забезпечити не лише нарахування, але й перерахунок пенсії працівникам прокуратури, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за перерахунком.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд України і його територіальні підрозділи здійснюють керівництво та управління солідарною системою, проводять збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначають пенсії, підготовляють документи для їх виплат та виконують інші управлінські функції. Органи Пенсійного фонду України є суб'єктами владних повноважень, а тому, згідно з вимогами статті 19 Конституції України вони зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Передбачені пунктом 5 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року №213 норми щодо скасування з 01.06.2015 року норм пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до спеціальних законів, у тому числі «Про прокуратуру», свідчить лише про те, що з 01.06.2015 не здійснюється призначення пенсій відповідно до спеціального законодавства.

Згідно зі ст.ст. 21, 22 Констиуції України людині гарантовано, що її права і свободи, будучи невідчужуваними та непорушними, не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів, ці закони, зміни до законів, не розповсюджуються на вже існуючі права і свободи людини, якщо вони звужують зміст та обсяг цих прав і свобод.

При перерахунку пенсії позивача має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках та порядок її перерахування, яка діяла на час призначення пенсії.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року №9 відповідно до статті 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов'язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999року №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов'язана з ризиком для життя і здоров'я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.

Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом України у постановах зокрема, у постановах від 10.12.2013р. (№ 21-348а13) та від 06.10.2015р. (№21-2432/15). При цьому, за приписами ч. 2 ст. 244-2 КАС України рішення Верховного Суду України, прийняте за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначені норми права, та для всіх судів України.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у рішенні від 22 вересня 2005 року N5-рп/2005, згідно з яким «конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні, визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними». Конституційний Суд України також підкреслив, що загальновизнаним є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена.

Виключно визнання Законом правових актів такими, що втратили чинність, зупинення їх дії, внесення до них змін і доповнень стосовно закріплених в них прав і свобод людини і громадянина Конституційний Суд України вважає скасуванням або обмеженням цих прав і свобод.

Згідно з висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій працівників правоохоронних органів, зокрема працівників прокуратури, зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають на момент звернення за призначенням пенсії.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine) від 26.09.2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу.

Стаття 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рим, 1950 рік) визначає: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до частини другої статті 8 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції Україна визнала обов'язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Сукупний аналіз встановлених судом обставин та норм права, що регулюють правовідносини між сторонами переконує суд у тому, що при перерахунку пенсії позивачу ОСОБА_1 відповідач має застосовувати норму Закону, що визначає розмір пенсії у відсотках і порядок перерахунку пенсії у редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії, за документами пенсійної справи та додатково поданими, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої позивач вийшов на пенсію, станом на час звернення за перерахунком, тобто, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної в довідці прокуратури Вінницькій області №18/237 від 23.06.2016 року, без обмеження її максимального розміру.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка міститься у постанові Верховного Суду України від 06.10.2015 року (21-2432а/15) про те, що при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватися норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії; що внесені зміни до ст. 50-1Закону України «Про прокуратуру» щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії; процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення; нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років прокурорам є ч. ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону, які змін не зазнали. Верховний Суд України у своєму висновку визначив: що колегія суддів виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Суд дійшов висновку, що посилання відповідача при вчиненні відмови у перерахунку пенсії на п. 5 Розділу Прикінцевих положень Закону України від 02.03.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», яким передбачено, що в разі неприйняття до 01.06.2015 року закону щодо призначення пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 01.06.2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються, зокрема, відповідно до Закону України «Про прокуратуру», є безпідставним, оскільки зазначені зміни не містять вимог щодо перерахунку раніше призначеної пенсії, а відповідно до вищезазначеного висновку Верховного Суду України процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення.

Підстави та умови перерахунку пенсії визначені Законом України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Згідно з ч. 1 ст. 44 цього Закону передбачено, що заява про перерахунок пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду, а відповідно до ч. 5 ст. 45 цього Закону, територіальний орган не пізніше 10 днів з дня надходження документів про перерахунок пенсії приймає рішення про перерахунок чи відмову у перерахунку пенсії.

Згідно з ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» у разі виникнення права на підвищення пенсії - її розмір перераховується з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заява з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа.

Оскільки, заява про перерахунок пенсії була подана позивачем до органів Пенсійного фонду України 21 вересня 2016 року, то з урахуванням положень ст. 45 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», перерахунок пенсії повинен бути проведений позивачу з 01 жовтня 2016 року.

Таким чином, право на перерахунок пенсії надано позивачу з моменту призначення пенсії і на підставі діючого на той час законодавства, а тому не може бути обмежене чи скасоване при прийнятті нових законів чи інших нормативно-правових актів, оскільки це б суперечило ст. 22 Конституції України, яка є нормою прямої дії.

Вказане вище узгоджується із висновками, які викладені в ухвалах Вищого адміністративного суду України від 06 липня 2016 року (справа № 159/667/16-а), від 11 жовтня 2016 року (справа №636/681/16-а).

Крім того, постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.03.2015 (справа №127/4072/15-а), залишеною в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07.05.2015, визнано протиправними дії Управління ПФУ в м. Вінниці щодо відмови у перерахунку пенсії ОСОБА_1 у розмірі 90% від суми щомісячного заробітку. Зобов'язано управління ПФУ в м. Вінниці здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.05.2015 із середньомісячного заробітку, зазначеного у довідці прокуратури Вінницької області від 17.02.2015 року №18/224, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в редакції від 23.12.2010 року, виходячи з розрахунку 90% від середнього заробітку.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що дії відповідача слід визнати протиправними і зобов'язати управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці перерахувати ОСОБА_1 пенсію у розмірі 90 % від суми заробітної плати, зазначеної у довідці Прокуратури Вінницької області від 23.06.2016 року №18/237, з 01.10.2016 року без обмеження її максимального розміру.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що позивач при поданні до суду адміністративного позову сплатив судовий збір в сумі 521,20 грн., що підтверджено квитанцією від 21.10.2016 року, суд вважає необхідним стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління ПФУ в м. Вінниці на користь позивача судовий збір в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 22, 58 Конституції України, ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-XII від 05 листопада 1991 року, Законом України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» від 8 липня 2011 року № 3668-VI, ст.ст. 2, 6-11, 158, 163, 183 -2 КАС України,

ПОСТАНОВИВ :

Позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці щодо відмови у перерахунку ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та обмеженні її розміру .

Зобов'язати Управління Пенсійного Фонду України в м. Вінниці здійснити перерахунок ОСОБА_1 з 01.10.2016 року пенсії за вислугу років у розмірі 90% від суми заробітної плати, зазначеної у довідці №18/237, виданої 23 червня 2016 року Прокуратурою Вінницької області, без обмеження її максимального розміру, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції Закону України №1789-ХІІ від 05.11.1991 року із змінами, що діяли станом на час призначення пенсії).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 551,20 грн.

Постанову суду допустити до негайного виконання.

Апеляційна скарга на постанову суду може бути подана протягом десяти днів з дня складення постанови в повному обсязі.

Суддя