Справа № 802/787/16-а
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

28 листопада 2016 р. Справа № 802/787/16-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Богоноса М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання: Федчук Т.Ю.

представника відповідача: Клюси Т.В., Мараховської В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області

про: визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

25.05.2016 року до Вінницького окружного адміністративного суду звернулася позивач - ОСОБА_3 з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною, зобов'язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 20.01.2016 року вона звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницької області із письмовою скаргою за вх. № 11/К-131. У скарзі позивач вказала, що постановою головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Заплетнюка Б.І. від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року. Виконавчий документ виданий Вінницьким міським судом Вінницької області з метою виконання рішення суду від 09.09.2014 року, яке набуло законної сили, про стягнення з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на її користь як споживача 20477,00 грн.

Також позивач вказала, що за боржником зареєстровані автомобіль ЗИЛ157, 1985 року випуску, колір зелений, № шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2, автомобіль RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_6, р.н. НОМЕР_3, автомобіль DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_7, ДНЗ НОМЕР_8, які оголошено в розшук постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 року.

Вказану постанову Староміським відділом державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції 14.10.2014 року за вих. № 14848/10-35 направлено до управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області для виконання.

Крім того, позивачка зауважила, що незважаючи на те, що боржник ОСОБА_5 впродовж тривалого часу, який минув з дня отримання працівниками Державної автомобільної інспекції вказаної вище постанови, яка є обов'язковою до виконання, неодноразово був помічений за керуванням автомобілем марки TOYOTA LAND CRUISER 4.0D р.н. НОМЕР_9. Водночас, будь-якої інформації про реальне виконання постанови про розшук майна боржника від 14.10.2014 року до державної виконавчої служби не надходило, а, на думку позивача, надсилались лише формальні, не мотивовані, без посилань на норми діючого законодавства відписки, що дає підстави вважати, що працівники управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області не виконали покладені на них чинним законодавством України обов'язки та завдання.

Посилаючись на те, що станом на час подачі даного адміністративного позову до суду, відповідач відповіді на скаргу не надав, ОСОБА_3 просила:

- визнати бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду її скарги від 19.01.2016 року незаконною;

- зобов'язати Головне управління Національної поліції у Вінницької області розглянути її скаргу від 19.01.2016 року та надати їй обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства та негайно здійснити розшук належних ОСОБА_5 транспортних засобів, тимчасово затримати такі транспортні засоби та доставити на спеціальний майданчик чи стоянку, про що повідомити Староміський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції;

- стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на її користь 2500,00 грн. на відшкодування моральної шкоди шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України.

На адресу суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення, у яких зазначено, що Головне управління Національної поліції у Вінницької області (далі - ГУ НП у Вінницької області) не визнає заявлених вимог адміністративного позову, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з наступних причин.

Так, 20.01.2016 року до ГУ НП у Вінницькій області надійшла скарга ОСОБА_3 від 19.01.2016 року про проведення службового розслідування щодо працівників міліції та поліції, які, на думку скаржника, вчинили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_5 та вжиття заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів ОСОБА_5

Як вказав представник відповідача, зазначена скарга була розглянута у встановленому законом порядку. Крім того, за результатами розгляду скарги позивачу надано відповідь від 18.02.2016 року за вих. № 20/к-53. Позивач отримала вказану відповідь, про що зазначено в адміністративному позові від 25.05.2016 року по вказаній справі.

Крім того, представник відповідача наголосила, що отримавши адміністративний позов, де позивач зазначила, що відповідь на скаргу від 19.01.2016 року вона не отримала, ГУ НП у Вінницькій області повторно направило відповідь на скаргу ОСОБА_3, яку вона отримала 18.03.2016 року.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивача повідомлено про вжиті заходи щодо розшуку майна (транспортних засобів) боржника ОСОБА_5, а також про те, що за наслідками проведеної перевірки, факти бездіяльності працівників поліції щодо розшуку транспортних засобів, які належать ОСОБА_5 не знайшли свого підтвердження.

Відтак, представник відповідача вважає, що вимоги позивача щодо визнання бездіяльності ГУ НП у Вінницькій області щодо розгляду скарги віл 19.01.2016 року та вимоги про зобов'язання відповідача надати відповідь за результатами опрацювання такої скарги є безпідставними.

Крім того, представник відповідача вказала, що 16.09.2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ».

Як видно зі змісту наведеної постанови Кабінету Міністрів України, новостворений орган державної влади - ГУ НП у Вінницькій області не є правонаступником управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області.

Тому представник відповідача вважає, що ГУ НП у Вінницькій області є неналежним відповідачем щодо вимоги позивача про зобов'язання здійснити розшук та затримання транспортного засобу боржника ОСОБА_5 на підставі постанови Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 14.10.2014 року, яка на адресу ГУ НП взагалі не надходила.

Зважаючи на наведене, представник відповідача, просила суд у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити у повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлена завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 116). Разом з тим, у прохальній частині позовної заяви від 25.05.2016 року просила суд провести розгляд справи за її відсутності (а.с. 5).

Представник Головного управління Національної поліції у Вінницькій області у судовому засіданні проти позовних вимог заперечила та просила суд у їх задоволенні відмовити повністю. Додатково вказала, що 08.06.2016 року за вих. № 3182/20-2016 управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області проінформовано начальника Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про те, що транспортний засіб, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17.

Крім того, листом від 29.06.2016 року №20/К-341 управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області повідомлено ОСОБА_3 про те, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2 було знайдено та затримано співробітниками управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області. Також, доведено до відому позивача, що вказаний автомобіль доставлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17, про що проінформовано органи державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

В судовому засіданні представник Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області вказала, що вважає адміністративний позов ОСОБА_3 необґрунтованим. Тому, просила суд відмовити у його задоволені в частині стягнення в користь позивача моральної шкоди в загальному розмірі 2500,00 грн.

Заслухавши представників відповідачів, дослідивши матеріали адміністративної справи у їх сукупності, оцінивши інші докази, які є у справі, суд доходить висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.01.2016 року ОСОБА_3 звернулась до Головного управління Національної поліції у Вінницької області із письмовою скаргою за вх. № 11/К-131, у якій зазначала, що постановою головного державного виконавця Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції Заплетнюка Б.І. від 06.10.2014 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 127/16030/14 від 23.09.2014 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області на виконання рішення цього ж суду від 09.09.2014 року, про стягнення з ФОП ОСОБА_5 на її користь як споживача 20477,00 грн.

У своїй скарзі позивач наводить інформацію про те, що за боржником зареєстровані автомобілі ЗИЛ157, 1985 року випуску, колір зелений, № шасі НОМЕР_4, р.н. НОМЕР_1, автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2, автомобіль RENAULT MASTER, 1988 року випуску, колір синій, № кузова шасі НОМЕР_6, р.н. НОМЕР_3, автомобіль DAIMLER-BENZ 123, 1984 року випуску, колір червоний, № кузова шасі НОМЕР_7, ДНЗ НОМЕР_8, які оголошено в розшук постановою державного виконавця про розшук майна боржника від 14.10.2014 року.

Вказану постанову Староміським відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції від 14.10.2014 року за вих. № 14848/10-35 направлено до управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області для виконання.

Позивач зауважила, що незважаючи на те, що боржник ОСОБА_5 протягом тривалого часу, який минув з дня отримання працівниками управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області вказаної постанови, яка є обов'язковою до виконання, неодноразово був помічений за керуванням автомобілем марки TOYOTA LAND CRUISER 4.0D р.н. НОМЕР_9, однак, будь-якої інформації про реальне виконання постанови до Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції та на її адресу не надходило.

Водночас, на думку позивача, надсилались лише формальні, не мотивовані, без посилань на норми чинного законодавства відписки, що дає підстави вважати, що працівники управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області не виконали покладені на них ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 2, 10 Закону України «Про міліцію» обов'язки та завдання.

На підставі викладеного позивач у поданій скарзі просила доручити проведення службового розслідування щодо працівників міліції, які за наведених обставин допустили бездіяльність щодо розшуку транспортних засобів ОСОБА_5; притягнути винних осіб до відповідальності, якщо вони працюють або врахувати їх бездіяльність при проходженні ними атестації чи при проведенні конкурсу; вжити передбачених законодавством заходів щодо здійснення розшуку транспортних засобів ОСОБА_5 на підставі постанови державного виконавця, вилучення останніх і передачі органам державної виконавчої служби для примусової реалізації; на підставі ч. 2 ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» враховуючи, що внаслідок інфляції в Україні стягнені на її користь кошти у національній валюті з кожним днем обезцінюються, термін розгляду скарги скоротити; про результати розгляду скарги повідомити письмово відповідно до ст.15 Закону України «Про звернення громадян» (а.с. 6-7).

18.02.2016 року листом за вих. №20/К-53 управління превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3, що її скарга про бездіяльність працівників міліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_5 та вжиття заходів відносно їх розшуку, розглянута у встановленому чинним законодавством України порядку.

Проведеною службовою перевіркою встановлено, що 04.12.2014 року до управління Державної автомобільної інспекції управління Міністерства внутрішніх справ України у Вінницької області надійшла постанова про розшук майна боржника, винесена Староміським відділом ДВС Вінницького МУЮ щодо розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме «ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_1, «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_9, «RENAULT MASTER» номерний знак НОМЕР_3 та «DAIMLER-BENZ 123» номерний знак НОМЕР_8.

В ході перевірки по базах даних встановлено, що за громадянином ОСОБА_5 зареєстровано автомобіль «ЗИЛ 157» номерний знак НОМЕР_1 та «TOYOTA LAND CRUISER» номерний знак НОМЕР_9.

На виконання вказаної постанови 09.12.2014 року орієнтовано особовий склад Державтоінспекції Вінницької області на розшук та затримання транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_5, встановлено картки розшуку відносно зареєстрованих автомобілів в базах даних, а також інформацію щодо розшуку автомобілів до автоматизованої інформаційно-пошукової системи «Відеоконтроль-Рубіж».

Також повідомлено, що розшук транспортних засобів відносно яких відкрито виконавче провадження органами ДВС, підрозділами поліції здійснюється під час нагляду за дорожнім рухом у рамках виконання функціональних обов'язків.

Крім того вказано, що в ході проведення службового розслідування, факти бездіяльності працівників міліції відносно розшуку транспортних засобів, які належать громадянину ОСОБА_5, не знайшли свого ґрунтовного підтвердження (а.с. 8).

18.03.2016 року на адресу ОСОБА_3, ГУ НП у Вінницькій області повторно направлено відповідь на скаргу від 19.01.2016 року за вих. №20/К-53.

25.02.2016 року позивач, вважаючи відповідь управління превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області на її скаргу від 19.01.2016 року неповною, звернулася до суду з адміністративним позовом до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності щодо розгляду скарги від 19.01.2016 року протиправною та зобов'язання начальника Головного управління Національної поліції у Вінницької області розглянути її скаргу від 19.01.2016 року та надати їй обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства, стягнення моральної шкоди.

13.04.2016 року постановою Вінницького окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року, зобов'язано начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу позивача від 19.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 49а-49є).

08.06.2016 року листом за вих. 3182/20-2016 управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області проінформовано начальника Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про те, що транспортний засіб, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17.

29.06.2016 року листом за № 20/К-341 управління превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області повідомило ОСОБА_3 про те, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2 було знайдено та затримано співробітниками управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області. Також, доведено до відому позивача, що вказаний автомобіль доставлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17, про що проінформовано органи державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Позивач, вважаючи протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги від 19.01.2016 року, звернулась з даним позовом до суду.

Правовідносини у сфері розгляду звернень громадян стосовно отримання інформації, врегульовані Конституцією України, Законами України "Про звернення громадян".

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, установ, організацій незалежно від форм власності, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (ст. 1 Закону України "Про звернення громадян").

Частиною 4 статті 3 Закону України "Про звернення громадян" визначено, що скарга - це звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об'єднань громадян, посадових осіб.

В силу вимог ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, та їх посадові особи, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов'язані об'єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов'язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов'язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Отже, чинним законодавством закріплений обов'язок органів державної влади, та їх посадових осіб, керівників та посадових особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян надати належну обґрунтовану відповідь на звернення громадян, у встановлені чинним законодавством України строки

Водночас, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Таким чином, обов'язку надання відповіді на скаргу кореспондує право громадянина одержати письмову відповідь за результати розгляду такої скарги.

Надаючи оцінку позовній вимозі позивач про визнання бездіяльність Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду її скарги від 19.01.2016 року незаконною, суд зазначає наступне.

Бездіяльність суб'єкта владних повноважень - це пасивна форма поведінки суб'єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи.

Водночас, для твердження про наявність протиправної бездіяльності суб'єкта владних повноважень, слід встановити певні ознаки такої бездіяльності.

Зокрема, протиправна бездіяльність суб'єкта владних повноважень може мати свій прояв лише у пасивній формі поведінки, коли у нього є обов'язок вчинити певні дії, однак в силу різних обставин суб'єкт владних повноважень їх не вчиняє (утримується від їх вчинення).

Разом з тим, така бездіяльність повинна полягати у невчиненні суб'єктом владних повноважень дій, які він повинен був вчинити у конкретній ситуації в силу вимог та відповідно до покладених на нього чинним законодавством України обов'язків (виконати обов'язкові приписи).

Як видно із скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року, така адресована начальнику Головного управління Національної поліції у Вінницької області (а.с. 6).

Позивач вважаючи, що під час надання відповіді на скаргу від 19.01.2016 року порушено порядок її розгляду, а сама відповідь є неповною та формальною, уже зверталася із позовом до Вінницького окружного адміністративного суду.

Так, в провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа № 802/211/16-а за позовом ОСОБА_3 до начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов'язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди.

Предметом позову в адміністративній справі № 802/211/16-а було оскарження бездіяльності начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду цієї ж скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року, позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року, зобов'язано начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу позивача від 19.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства. В іншій частині позову відмовлено.

Водночас, предметом розгляду у цій адміністративній справі є бездіяльності Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду однієї і тієї ж скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року.

Отже, предметом оскарження в адміністративних справах № 802/211/16-а та № 802/787/16-а є бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області та Головного управління Національної поліції у Вінницькій області при розгляді однієї і тієї ж скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року.

Відповідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 1 з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, в силу вимог ст. 19 Конституції України та п. 1 з ч. 3 ст. 2 КАС України кожен суб'єкт владних повноважень зобов'язаний діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тому, покладення судом обов'язку на начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скаргу ОСОБА_3 від 19.01.2016 року за результатами розгляду адміністративної справи № 802/211/16-а, виключає підстави для задоволення позовних вимог у цій адміністративній справі про покладення цих же обов'язків щодо розгляду однієї і тієї ж скарги на Головне управління Національної поліції у Вінницькій області. В іншому випадку, таке рішення спричинить ситуацію за якої один і той же обов'язок щодо розгляду однієї і тієї ж скарги фактично виконуватиметься двома суб'єктами владних повноважень, що не узгоджується із нормами ст. 19 Конституції України та п. 1 з ч. 3 ст. 2 КАС України.

Водночас, суди першої та апеляційної інстанції під час розгляду адміністративної справи № 802/211/16-а дійшли висновку, що саме начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області допущено протиправну бездіяльність. При цьому, суди наголосили, що саме на начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області покладено обов'язок щодо організації розгляду скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року.

Як наслідок, суд постановою від 13.04.2016 року, зобов'язав начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу ОСОБА_3 від 19.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до вимог чинного законодавства.

Підсумовуючи суд наголошує, обов'язок щодо вчинення певних дій, а саме розгляду та надання обґрунтованої відповіді на скаргу ОСОБА_3 від 19.01.2016 року, згідно постанови Вінницького окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року в адміністративній справі № 802/211/16-а, покладено на начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, як суб'єкта владних повноважень.

Таким чином, хоча бездіяльність щодо розгляду скарги позивача від 19.01.2016 року за висновками судів у адміністративній справі № 802/211/16-а мала місце, однак така допущена не Головним управлінням Національної поліції у Вінницькій області, а начальником Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Тому позовна вимога позивача про визнання бездіяльності Головного управління Національної поліції у Вінницької області щодо розгляду її скарги від 19.01.2016 року незаконною, задоволенню не підлягає, оскільки покладення обов'язку із вчинення тотожних дій на різних суб'єктів владних повноважень є неприпустимим.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Вінницької області розглянути її скаргу від 19.01.2016 року та надати їй обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства, суд вказує на таке.

Як зазначалося, постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 13.04.2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 13.07.2016 року визнано протиправною бездіяльність начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області щодо розгляду скарги ОСОБА_3 від 19.01.2016 року, зобов'язано начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області розглянути скаргу позивача від 19.01.2016 року та надати обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства.

В силу вказаних судових рішень, обов'язок щодо розгляду скарги позивача від 19.01.2016 року та надання обґрунтованої відповіді покладено на начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області.

Крім того, відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Разом з тим, суд наголошує, що адміністративне судочинство, спрямоване на захист прав, свобод та інтересів осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб'єктів владних повноважень. Водночас, у ст. 2 КАС України йдеться про захист не будь-якого абстрактного права чи інтересу, а тільки конкретного та легітимного, що є самостійним об'єктом судового захисту та факт порушення якого встановлено судом на момент розгляду справи.

Зважаючи на те, що за результатами розгляду обставин викладених у скарзі від 19.01.2016 року в адміністративній справі № 802/211/16-а прийнято судове рішення, яким саме на начальника Головного управління Національної поліції у Вінницькій області покладено обов'язок щодо її розгляду, суд вважає, що права та законні інтереси позивача вже захищено в судовому порядку. Тому факт порушення передбачених ст. 18 Закону України "Про звернення громадян" прав позивача, при розгляді поданої нею скарги від 19.01.2016 року на момент прийняття судом рішення у цій справі відсутній.

Таким чином, вимога позивача про зобов'язання Головного управління Національної поліції у Вінницької області розглянути її скаргу від 19.01.2016 року та надати їй обґрунтовану відповідь відповідно до чинного законодавства, задоволенню не підлягає.

Крім того, суд бере до уваги те, що 08.06.2016 року за вих. 3182/20-2016 управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області проінформовано начальника Староміського відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про те, що транспортний засіб, який зареєстровано на ім'я ОСОБА_5 знаходиться на майданчику для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17.

Також, листом від 29.06.2016 року № 20/К-341 управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області повідомлено ОСОБА_3 про те, що автомобіль TOYOTA LAND CRUISER 4.0D 1985 року випуску, колір чорний, № шасі НОМЕР_5, р.н. НОМЕР_2 було знайдено та затримано співробітниками управлінням превентивної діяльності ГУ НП у Вінницькій області. Разом з тим, до відому позивача доведено, що вказаний автомобіль доставлено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, який знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Генерала Арабея, 17, про що проінформовано органи державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції.

Відтак, права та законні інтереси позивача як щодо розгляду скарги, так і щодо вирішення зазначених у ній питань на момент прийняття рішення у цій справі є захищеними у повному обсязі.

Тому, виходячи із обставин справи, права та інтереси позивача не вважаються порушеними на момент розгляду справи, що виключає підстави для задоволення позову, оскільки суд в силу ст. 2 КАС України захищає лише порушені, невизнані чи оскаржувані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 10.04.2012 року в справі № 21-1115во10.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності та зобов'язання вчинити дії задоволенню не підлягають, вимога про стягнення моральної шкоди є також не обґрунтованою.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб'єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, судом встановлено, що позивачка звільнена від сплати судового збору ухвалою суду від 06.06.2016 року, з огляду на що судові витрати нею не здійснювались, а тому не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163, 167, 255, 257 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволенні вимог адміністративного позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 254 КАС України. Відповідно до ст. 186 КАС України, апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Суддя Богоніс Михайло Богданович