Справа № 813/6353/15
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року Справа № 876/7894/16

Львівський апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді - Мікули О.І.,

суддів - Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання - Кіри Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, Миколаївський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Миколаївський районний відділ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, в якому просив наказ відповідача № 879 о/с від 06 листопада 2015 року про його звільнення з органів внутрішніх справ визнати протиправним і скасувати; поновити його на посаді старшого дільничного інспектора сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України у Львівській області та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06.11.2015 року.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржувана постанова прийнята з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що не було дотримано процедури звільнення, а саме: не було з'ясовано можливості його подальшого використання на службі та не запропоновано жодної іншої посади. При його звільненні не було враховано переважного права на залишенні на роботі. Просить скасувати оскаржувану постанову та прийняти нову, якою позов задовольнити.

Позивач (апелянт) - ОСОБА_1 та представник позивача (апелянта) - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважають висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просять скасувати оскаржувану постанову та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представники відповідачів та представник третьої особи у судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому суд вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними в справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю- доповідача, пояснення позивача (апелянта) та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану постанову - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ з 04 липня 2002 року.

Наказом ГУ МВС України № 106 о/с від 06 квітня 2011 року позивача звільнено з посади старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївсього РВ ГУ МВС України у Львівській області у запас Збройних сил України за п. 64 "є".

Не погоджуючись з цим наказом, позивач оскаржив його у судовому порядку.

Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року (яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 січня 2011 року) в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року у адміністративній справі № К/9991/91466/11 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково; постанову Львівського окружного адміністративного суду від 18 травня 2011 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2011 року скасовано; ухвалено нову постанову про задоволення позову в частині позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області від 06 квітня 2011 року №106 о/с; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06 квітня 2011 року; в частині позовних вимог про стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 жовтня 2015 року позивач звернувся до ГУ МВС України у Львівській області з заявою про вирішення питання про поновлення його на посаді відповідно до постанови Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року.

Наказом ГУ МВС України у Львівській області №878 о/с від 06 листопада 2015 року скасовано наказ ГУ МВС України у Львівській області від 27 січня 2011 року №100 та наказ ГУ МВС України у Львівській області від 06 квітня 2011 року № 106 о/с; поновлено ОСОБА_1 в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06 квітня 2011 року, з яким позивач ознайомлений 06 листопада 2015 року та отримав витяг з наказу 06 листопада 2015 року (а.с.72-73).

Наказом ГУ МВС України у Львівській області №879 о/с від 06 листопада 2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, звільнено з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 /У-480148/, старшого дільничного інспектора міліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України з 06 листопада 2015 року. Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби складає: 15 років 08 місяців 27 днів у пільговому обчисленні: 19 років 05 місяців 29 днів.

06 листопада 2015 року ОСОБА_1 одержав трудову книжку, що підтверджується копією розписки про отримання трудової книжки, та зазначив, що претензій не має (а.с.78).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача відбулося у зв'язку з повною ліквідацією територіальних органів МВС України, скороченням усіх штатних посад ГУ МВС України у Львівській області. Тому, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 не скористався наданим йому Законом України «Про Національну поліцію» правом на подання заяви про прийняття на службу до поліції, тобто в розумінні цього Закону не надав згоди на проходження служби в поліції, його правомірно звільнено у зв'язку із скороченням штатів.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, виходячи з наступного.

П.8 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" передбачає, що з дня опублікування цього Закону всі працівники міліції (особи рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ), а також інші працівники Міністерства; внутрішніх справ України, його територіальних органів, закладів та установ вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

Цей Закон опубліковано в газеті "Голос України" 06 серпня 2015 року № 141-142, отже з цього дня всі працівники органів внутрішніх справ України вважаються такими, що попереджені у визначеному порядку про можливе майбутнє звільнення через скорочення штатів.

З прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" вбачається, що такий набирає чинності через три місяці з дня, наступного за днем його опублікування, крім пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону, які набрали чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Тому, враховуючи те, що цей Закон опубліковано 06 серпня 2015 року в газеті "Голос України", пункти 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону набрали чинності 07 серпня 2015 року.

Згідно з п.9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Таким чином, Законом передбачена альтернатива вибору працівників міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, а саме: прийняття на службу за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими у будь - якому органі (закладі, установі) поліції.

Єдиною законодавчо передбаченою формою волевиявлення особи щодо працевлаштування, проходження нею служби є виключно особисто написана заява (рапорт) такої особи, що зареєстрована відповідно до п. 82, 149, 153 Типової інструкцією з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011 р. № 1242. Тобто для реалізації права на працевлаштування законодавчо вимагається вчинення активних індивідуальних дій особою, яка хоче бути працевлаштованою, звернення з рапортом у встановлені строки та порядку. В іншому випадку, якщо на протязі вказаного терміну працівник міліції не вчинив вказаних дій, то він вважається таким, що відмовився від її проходження, і ця обставина є достатньою і необхідною правовою підставою для його звільнення у зв'язку зі скороченням штатів.

При цьому, необхідно враховувати, що при врегулюванні правовідносин у сфері публічної служби пріоритетне значення мають норми спеціального законодавства, а загальні положення КЗпП України можуть застосовуватися виключно, якщо таке прямо передбачено у спеціальному законі або якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані відповідні правовідносини.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, а відповідно до вимог ст.244-2 КАС України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Приписами пунктів 1, 2, 3, 7-13, 15, 17-18 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" визначено особливості перехідного періоду реформування органів внутрішніх справ та процедуру звільнення працівників міліції, а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме наведені норми, які не визнані неконституційними у встановленому законом порядку. Вищенаведене спростовує доводи апелянта в цій частині.

Судом встановлено, що постановою Вищого адміністративного суду України від 07 жовтня 2015 року позивача було поновлено на роботі з 06 квітня 2011 року, з заявою про поновлення згідно з судовим рішенням звернувся 19 жовтня 2015 року, поновлений Наказом ГУ МВС України у Львівській області №878 о/с від 06 листопада 2015 року в органах внутрішніх справ на займаній посаді з 06 квітня 2011 року.

Таким чином, з 06 серпня 2015 року на підставі п. 8 Прикінцевих і перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" позивач є офіційно попередженим про майбутнє звільнення з органів внутрішніх справ через скорочення штатів.

Матеріалами справи підтверджується той факт, що рапорт ОСОБА_1 щодо звільнення з ОВС через перехід у визначеному законодавством порядку до іншого державного органу чи про прийом на службу в Національну поліцію України до 06 листопада 2015 року включно до ГУ МВС не надходив (лист ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області "Про надання інформації" від 01 лютого 2016 року № 112/10-2016 року).

У матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження доводів апелянта, що він виявляв бажання проходити службу в поліції шляхом вчинення активних індивідуальних дій (поданням рапорту та/або заяви) у порядку, визначеному законодавством, у строки, встановлені Законом України "Про Національну поліцію".

Покликання апелянта на упереджене ставлення щодо нього у зв'язку з його поновленням на роботі колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі є безпідставними та жодними доказами не підтверджені.

Наказом Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області № 879 о/с від 06 листопада 2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ звільнено старшого дільничного інспектораміліції сектору дільничних інспекторів міліції Миколаївського РВ ГУ МВС України ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за п. 64 "г" (через скорочення штатів).

Про такий наказ позивачу було відомо 06 листопада 2015 року, оскільки 06 листопада 2015 року отримав трудову книжку з відповідними записами, особисто розписався, тому доводи про те, що про такий наказ дізнався лише 24 листопада 2015 року спростовуються вищенаведеним.

Наказ про прийняття позивача до Національної поліції у порядку, визначеному Законом України "Про Національну поліцію", не приймався.

Згідно з п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів.

Відповідно до пп. "г" п. 64 Положення № 114 особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі.

Вказані норми права є імперативними, у зв'язку з чим неприйняття працівника на службу до поліції до вказаного терміну є безальтернативною підставою для його звільнення через скорочення штатів.

Таким чином, оскільки позивач у встановлений законом строк не скористався своїм правом та не надав згоду на проходження служби в Національній поліції, він підлягав звільненню зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів, що і було правильно встановлено судом першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що відповідачем не вирішувалось питання про можливість його подальшого використання на службі, оскільки ліквідація відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 730 від 16 вересня 2015 року, як юридичної особи управління МВС України в Львівській області та її структурних підрозділів, унеможливлює подальше використання позивача на службі в цьому органі.

Зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" від 16 вересня 2015 року № 730 ліквідовано як юридичні особи територіальні органи Міністерства внутрішніх справ.

П.1 цієї постанови передбачено утворення як юридичних осіб публічного права територіальних органів Національної поліції за переліком згідно з додатком 1. До Переліку територіальних органів Національної поліції, що утворюються, включене, зокрема Головне управління Національної поліції у Львівській області.

Судом встановлено, що Головне управління Національної поліції у Львівській області (ідентифікаційний код 40108833) зареєстроване як юридична особа, в стані припинення не перебуває та не являється правонаступником прав та обов'язків ГУ МВС України у Львівській області.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1388 від 06 листопада 2015 року "Про організаційно-штатні питання" скорочено усі штатні посади, зокрема, ГУ МВС України у Львівській області, у кількості 7521 одиниця.

Таким чином, має місце ліквідація однієї юридичної особи без переходу прав та обов'язків у порядку правонаступництва до інших юридичних осіб, тобто є припиненням всіх прав і обов'язків юридичної особи, в цьому випадку ГУМВС України у Львівській області, без визначення правонаступника.

Крім того, ГУ МВС України у Львівській області подало інформацію до територіального органу Державної служби зайнятості України про заплановане масове вивільнення працівників у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці.

Враховуючи процес ліквідації органів міліції, відсутність волевиявлення позивача з приводу проходження служби в поліції, відсутність прямо передбачених обмежень щодо звільнення позивача через скорочення штатів, відповідач не зобов'язаний був розглядати можливість подальшого використання позивача на службі.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ГУ МВС України у Львівській області при прийнятті оскаржуваного наказу діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством України, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 29 березня 2016 року у справі № 813/6353/15 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.І. Мікула

Судді: А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлено 05 грудня 2016 року.