Справа № 826/1507/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 листопада 2016 року № 826/1507/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Келеберди В.І. , суддів Качура І.А. Данилишина В.М. розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1
до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в місті Миргород

провизнання протиправними дій, скасування рішення щодо відмови у призначенні щомісячного грошового довічного утримання, зобов'язання призначити щомісячне довічне грошове утримання
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Пенсійного фонду України, Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про визнання протиправними дій щодо заперечення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та визнати незаконним і скасувати рішення щодо відмови у призначенні щомісячного довічного грошового утримання від 29.12.2015; зобов'язання призначити нарахувати та виплатити позивачу як судді у відставці щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 84 % грошового утримання працюючого на відповідній посаді судді, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, починаючи з 24.11.2015.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що в порушення норм ст. 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті щомісячного грошового утримання.

Ухвалою від 05.04.2016 зупинено провадження у справі № 826/826/1507/16 до вирішення Конституційним Судом України Верховного суду України щодо відповідності (конституційності) положень частини 3, абзацу 4 та речення першого абзацу 6 частини 5 статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" у взаємозв'язку з положеннями підпункту 5 пункту 2, пункту 17 розділу 1, пункту 15 розділу 3 Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" стосовно звуження гарантій матеріального забезпечення та соціального захисту суддів у відставці положенням статті 8, частини 1 статті 21, частини 1 пунктів 2, 9 частини 5 статті 126 Конституції України.

В подальшому, ухвалою від 22.09.2016 поновлено провадження та справу призначено до вирішення в судовому засіданні.

Представник позивача в судовому засіданні наполягав на задоволенні позову.

Відповідачі явку уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового вирішення справи.

В судовому засіданні відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу адміністративного судочинства

України ухвалено про вирішення справи в порядку письмового провадження.

Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Верховної ради України від 12.11.2015 №788- VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Донецька у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 23.11.2015 №163-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Ленінського районного суду м. Донецька.

Судом встановлено, що з липня 2008 року позивач отримувала пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» виплату якої припинено з 01.04.2015 по 24.11.2015 на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

23.11.2015 ОСОБА_1 звернулась до Управління Пенсійного фонду України у м. Миргороді Полтавської області з заявою щодо призначення щомісячного грошового утримання судді та проведення відповідного перерахунку пенсії.

Листом від 29.12.2015 Управління Пенсійного фонду України у м. Миргороді Полтавської області повідомило позивача про відсутність підстав для задоволення заяви про призначення щомісячного довічного грошового утримання, з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Положенням п. 14 ст. 92 Конституції України визначено, що судоустрій, судочинство і статус суддів визначаються виключно законами України.

Незалежність як складова конституційного статусу суддів гарантується Конституцією України і забезпечується, зокрема, особливим порядком їх обрання або призначення на посаду та звільнення з посади, забороною впливу на них у будь-який спосіб, захистом професійних інтересів суддів, підкоренням судді лише закону при здійсненні правосуддя, державним фінансуванням та належними умовами для функціонування судів і діяльності суддів шляхом визначення у Державному бюджеті України окремо видатків на утримання судів, притягненням винних осіб до юридичної відповідальності за неповагу до суду і судді, здійсненням суддівського самоврядування (пункт 27 частини першої статті 85, частини друга, четверта, п'ята статті 126, частини третя, четверта, шоста статті 127, стаття 128, частини перша, п'ята статті 129, стаття 130, пункт 1 частини першої статті 131 Основного Закону України).

Відповідно до ст 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014) суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається статтею 131 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею безпосередньо до Вищої ради юстиції, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви вносить до органу, який обрав або призначив суддю, подання про звільнення судді з посади. У разі звільнення судді з посади в результаті внесення такого подання Вища рада юстиції повідомляє про це Вищу кваліфікаційну комісію суддів України.

Суддя продовжує здійснювати свої повноваження до прийняття рішення про його звільнення.

За суддею, звільненим за його заявою про відставку, зберігається звання судді та гарантії недоторканності, встановлені для судді до його виходу у відставку.

З матеріалів справи вбачається, що 24.11.2014 позивачем направлено до Вищої ради юстиції заяву про відставку.

Судом встановлено, що постановою Верховної ради України від 12.11.2015 №788- VIII ОСОБА_1 звільнено з посади судді Ленінського районного суду м. Донецька у зв'язку з поданням заяви про відставку.

Наказом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Донецькій області від 23.11.2015 №163-к ОСОБА_1 відраховано зі штату Ленінського районного суду м. Донецька.

З огляду на викладене, право на призначення щомісячного грошового утримання позивач набула з 24.11.2015.

Статтею 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (в редакції від 26.10.2014) було визначено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу", або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення віку, встановленого першим реченням цієї частини, право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини першої статті 141 Закону N 2453 судді, який вийшов у відставку, виплачується щомісячне довічне грошове утримання або пенсія за його вибором.

У статті 141 Закону N 2453 до внесення змін Законом N 213, тобто у редакції Закону N 192, закріплювалося, що "щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання" (абзац перший частини третьої), та встановлювалося, що "у разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання" (абзац другий частини третьої).

В подальшому, положеннями пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" N 213 визначено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України "Про державну службу", "Про прокуратуру", "Про судоустрій і статус суддів", "Про статус народного депутата України", "Про Кабінет Міністрів України", "Про судову експертизу", "Про Національний банк України", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про дипломатичну службу", Податкового та Митного кодексів України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України.

Як зазначено вище, позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті щомісячного довічного грошового утримання, з посиланням на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».

Відповідно до Європейської хартії про закон "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року рівень винагороди суддям за виконання ними своїх професійних обов'язків має бути таким, щоб захистити їх від тиску, що може спричинити вплив на їхні рішення або взагалі поведінку суддів і таким чином вплинути на їхню незалежність та неупередженість (пункт 6.1); статус забезпечує судді, який досяг передбаченого законом віку для виходу у відставку із посади судді і який здійснював повноваження судді протягом певного строку, право на отримання виплат, рівень яких має бути якомога ближчим до рівня його останньої заробітної плати на посаді судді (пункт 6.4).

Як зазначається в рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи від 13 жовтня 1994 року N (94)12, від 17 листопада 2010 року N (2010)12, кожна держава має забезпечити відповідність статусу і винагороди суддів гідності їхньої професії та відповідальності, яку вони беруть на себе; суддівська винагорода має бути достатньою, щоб захистити суддів від дії стимулів, через які можна впливати на судові рішення; мають існувати гарантії виплат у зв'язку з відставкою суддів, які мають відповідати попередньому рівню оплати праці суддів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 3 червня 2013 року N 3-рп/2013 зазначив, що будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя та права людини і громадянина на захист прав і свобод незалежним судом, оскільки призводить до обмеження можливостей реалізації цього конституційного права, а отже, суперечить частині першій статті 55 Конституції України (абзац другий пункту 3 мотивувальної частини).

Таким чином, Конституційний Суд України наголошує, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

Конституційний Суд України у рішенні від 08.06.2016 №4-рп/2016 по справі №1-8/2016 у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини 3, абзаців 1, 2, 4, 6 частини 5 статті 141Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу 3 «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: частини третьої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII; абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п'ятої статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакціях Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24 грудня 2015 року N 911-VIII; пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Крім того, Конституційний Суд України у вказаному вище рішенні вказав наступний порядок виконання цього рішення: частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, яка суперечить Конституції України, не підлягає застосуванню як така, що втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення. Натомість застосуванню підлягає частина третя статті 141 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 7 липня 2010 року N 2453-VI до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII, тобто у редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд" від 12 лютого 2015 року N 192-VIII, а саме: "Щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 80 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки заробітку, але не може бути більшим ніж 90 відсотків заробітної плати судді, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання. У разі зміни грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання"; не підлягає застосуванню положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до 69 Закону України «Про Конституційний Суд України» рішення і висновки Конституційного Суду України рівною мірою є обов'язковими до виконання.

Отже, положення пункту 5 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" не підлягають застосуванню, а відтак відмова Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області у призначенні щомісячного грошового утримання, оформлена листом від 29.12.2015 №9863/09-24 є безпідставною, що вказує на наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною згадуваної відмови.

Разом з цим суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій щодо заперечення права позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, оскільки такі дії мають правовим наслідком саме відмову у призначенні щомісячного грошового утримання, оформлену листом від 29.12.2015 №9863/09-24. Отже належним способом прав позивача є саме визнання протиправною відмову у призначенні щомісячного грошового утримання, оформлена листом від 29.12.2015 №9863/09-24.

З матеріалів справи вбачається, що стаж позивача на день звільнення складає 22 роки 6 місяців 12 днів, отже відповідно до ст 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції Закону №192, щомісячне грошове утримання ОСОБА_1 становить 84% грошового забезпечення судді, який працює на відповідній посаді.

З огляду на викладене, вище суд вбачає наявними підстави для зобов'язання Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області призначити, нарахувати і виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді з 24.11.2015.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 69, 70, 71, 122, 158-163, 167 КАС України, Окружний адміністративний суд м. Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Задовольнити частково позов.

2. Визнати протиправною відмову Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області оформлену листом від 29.12.2015 №9863/09-24 у призначенні щомісячного грошового утримання,

3. Зобов'язати Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області призначити, нарахувати і виплатити з 24.11.2015 ОСОБА_1 щомісячне грошове утримання у розмірі 84% грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.

4. Відмовити в задоволенні решти позовних вимог.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551,21 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в м. Миргороді та Миргородському районі Полтавської області.

Постанова набирає законної сили згідно ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.І. Келеберда

Судді І.А. Качур

В.М. Данилишин