Справа № 804/7026/16
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2016-11-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 листопада 2016 р. Справа № 804/7026/16
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіОлійника В. М.
при секретаріЛісна А.М.
представника позивача представника відповідача ОСОБА_3 Головка С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -
21.10.2016 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якому просить суд:
Свої позовні вимоги ОСОБА_5 обґрунтовує тим, що податковим органом було винесено рішення, яке не відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому воно підлягає скасуванню в судовому порядку. Адже після його отримання він самостійно перевірив вартість автомобіля на сайті Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, та визначив, що вона становить - 764 318,68 грн. Натомість норми Податкового кодексу України, якими керувався відповідач при винесенні свого рішення, передбачають інший необхідний розмір вартості транспортного засобу, який свідчить про його належність до об'єкта оподаткування, а саме його середньоринкова вартість має становити понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у розрахунку це - 1 033 500,00 грн. А тому, на думку позивача, його автомобіль не має ознак об'єкта оподаткування. Крім того, рішення Павлоградської міської ради Дніпропетровської області «Про затвердження Положення про транспортний податок» №73-4/VII було оприлюднене 11.01.2016 року, що свідчить про те, що оподаткування транспортних засобів транспортним податком може бути застосоване до нього не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року. Тому, ОСОБА_5 вважає, що застосування до нього положень ст. 267 Податкового кодексу України, з урахуванням рішення Павлоградської міської ради, та винесення податкового повідомлення-рішення на суму 25 000,00 грн. є протиправним.
Під час судового засідання представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та пояснив обставини справи таким чином, як про це зазначено вище.
Представник відповідача заперечував проти задоволення цього адміністративного позову у повному обсязі та пояснив, що у власності ОСОБА_5 перебуває автомобіль Infinity Q70, 2014 р., з об'ємом двигуна 3696 куб. см. У відповідності до пп.267.1.1. п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України, такий автомобіль є об'єктом оподаткування. Посилання позивача на неправомірність податкового повідомлення-рішення з огляду на приписи ст. 58 Конституції України він вважає безпідставними, адже обов'язок сплачувати транспортний податок було покладено на позивача після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.104 року №71-VIII, а не у період до 01.01.2015 року. Також податковий орган посилається на те, що позивачем був проігнорований той факт, що рішенням Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року № 7/50 «Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста» було встановлено, що всі елементи транспортного податку (об'єкт оподаткування, платник податків і зборів, розмір ставки, податковий період та інші) визначаються згідно з Податковим кодексом України. За твердженнями відповідача, рішення міської ради не може вплинути на визначення платників податку, об'єкта та бази оподаткування, ставки податку, порядку обчислення податку податкового періоду, строку та порядку сплати податку, оскільки це чітко визначено Податковим кодексом України.
Заслухавши думки представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, проаналізувавши чинне українське законодавство, суд приходить до висновку про необхідність задоволення цього адміністративного позову у повному обсязі, з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_5 є власником автомобіля марки - Infinity, модель Q70, легковий седан-В, об'єм двигуна - 3696, рік випуску - 2013, дата реєстрації - 16.07.2014 року.
Суд зазначає, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» №71-VІІІ від 28.12.2014 року були внесені зміни до Податкового кодексу України (набрали чинності з 01.01.2015 року), якими зокрема введено в дію новий вид податку - транспортний податок.
Особливості справляння транспортного податку визначені ст. 267 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пп.267.1.1 п.267.1, пп. 267.2.1 п. 267.2, пп. 267.3.1 п. 267.3, п. 267.4, пп. 267.6.2 п. 267.6 ст.267 Податкового кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин та винесення оскаржуваного рішення), платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об'єктами оподаткування.
Об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об'єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті.
Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об'єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Обчислення суми податку з об'єкта/об'єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).
За пп. 267.5.1. п. 267.5 ст. 267 Податкового кодексу України визначено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Методика визначення середньомісячної вартості легкових автомобілів та внесення змін у додатки 1 і 2 до Порядку визначення середньомісячної вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 66 (далі - Постанова).
Відповідно до п. 13 вищевказаної Постанови обов'язок щодо розрахунку середньомісячної вартості легкових автомобілів та надання цієї інформації до ДФС покладено на Міністерство економічного розвитку і торгівлі України (Мінекономрозвитку).
Пунктом 14 Постанови встановлено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньомісячну вартість легкового автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, тип двигуна, об'єм циліндрів двигуна, тип коробки переключення передач, пробіг.
За поясненнями позивача, Мінекономрозвитку розмістило на своєму сайті електронний додаток, за яким можна розрахувати середньомісячну вартість легкового автомобіля. Тому, після отримання спірного податкового повідомлення-рішення, він самостійно перевірив вартість автомобіля на сайті Мінекономрозвитку. Так, вартість його легкового автомобіля з пробігом 24 000 км склала 764 318, 68 грн. На підтвердження дійсності зазначеної середньомісячної вартості він надав суду відповідний розрахунок з сайту міністерства у вигляді копії витягу з сайту, яка міститься в матеріалах справи. Суд під час судового засідання також дослідив дійсність зазначених позивачем відомостей, які знайшли своє підтвердження.
Водночас відповідно до п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України, об'єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п'яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. З урахуванням ставки мінімальної заробітної плати у 2016 році - 1378,00 грн. (ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року №928-VIII), така вартість становить - 1 033 500,00 грн., тобто 750 х 1378,00 грн. = 1 033 500,00 грн. З огляду на що, автомобіль позивача не має ознак об'єкта оподаткування, які визначені у ст. 267 Податкового кодексу України.
Крім того, як було вказано вище, за пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення про сплату суми податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року). Як зазначив відповідач, базовим (звітним) роком обчислення транспортного податку для позивача є 2016 рік, хоча прийняв він своє рішення - 22.07.2016 року. Зазначені факти також свідчать про порушення податковою інспекцією норм про порядок обчислення та сплати транспортного податку.
Слід зазначити і те, що згідно з пп. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 Податкового кодексу України, до місцевих податків належить в тому числі і податок на майно.
У свою чергу відповідно до ст. 265 Податкового кодексу України, податок на майно складається з: податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку; плати за землю.
Місцеві ради обов'язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю) (п. 10.2. ст. 10 Податкового кодексу України).
За правилами п. 10.3. ст. 10 Податкового кодексу України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору.
Згідно з п. 10.5. ст. 10 Податкового кодексу України, зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України.
Статтею 12 Податкового кодексу України визначені, зокрема повноваження сільських, селищних, міських рад щодо податків та зборів.
Пунктом 12.3. ст.12 Податкового кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Встановлення місцевих податків та зборів здійснюється у порядку, визначеному цим Кодексом (пп.12.3.1 п.12.3 ст.12 Податкового кодексу України).
Відповідно до пп.12.3.4. п.12.3. ст.12 Податкового кодексу України, рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Згідно із п.12.5. ст.12 Податкового кодексу України, офіційно оприлюднене рішення про встановлення місцевих податків та зборів є нормативно-правовим актом з питань оподаткування місцевими податками та зборами, який набирає чинності з урахуванням строків, передбачених підпунктом 12.3.4 цієї статті.
Зазначені норми узгоджуються з принципом стабільності, на якому ґрунтується податкове законодавство, що закріплений у пп. 4.1.9. п. 4.1. ст. 4 Податкового кодексу України. Відповідно до цього принципу зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки. Податки та збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.
Так, у своєму позові ОСОБА_5 посилається на рішення Павлоградської міської ради від 11.01.2016 року, яким затверджено Положення про транспортний податок №73-4/VII та опубліковано на сайті ради та в газеті «Західний Донбас». Зазначене Положення розроблене відповідно до Податкового кодексу України та є обов'язковим до виконання юридичними та фізичними особами на території м. Павлоград, Дніпропетровська область, а за змістом воно дублює норми Податкового кодексу України про транспортний податок. Відтак, положення, які містяться в рішенні Павлоградської міської ради та ст. 267 Податкового кодексу України щодо транспортного податку є обов'язковими та можуть бути застосовані контролюючим органом відносно оподаткування транспортних засобів не раніше наступного бюджетного періоду, тобто не раніше 2017 року.
Однак, відповідач у запереченнях посилається на рішення Дніпропетровської міської ради від 28.01.2015 року № 7/60 «Про внесення змін до рішення Дніпропетровської міської ради від 27.12.2010 року № 5/6 «Про місцеві податки і збори на території міста», що на думку суду є помилковим, бо за нормами Податкового кодексу України обчислення суми податку з об'єкта оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку, тобто у цьому випадку у м. Павлоград, Дніпропетровська область, а дія рішення Дніпропетровської міської ради є обов'язковим та поширюється на територію м. Дніпропетровськ (м. Дніпро).
З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що податковим органом при обчисленні, розрахунку та нарахуванні транспортного податку були порушені положення ст. 267 Податкового кодексу України.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд згідно з ст. 86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні.
Статтею 159 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що цей адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 60, 86, 160, 161, 163 КАС України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити повністю.
Присудити на користь ОСОБА_5 судові витрати у розмірі 551,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Західно-Донбаської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Постанова суду першої інстанції набирає законної сили відповідно до вимог ст. 254 КАС України та може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені ст. 186 КАС України, до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2016 року.

Суддя (підпис) Постанова не набрала законної сили 21 листопада 2016 року. Суддя З оригіналом згідно. Суддя В.М. Олійник В.М. Олійник В.М. Олійник