Справа № 826/8913/16
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2016-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

02 грудня 2016 року м. Київ№ 826/8913/16
Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Келеберда В. І., розглянувши у порядку письмового провадження питання стосовно доцільності закриття провадження у справі

за позовом ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3
до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс»
про зобов'язання вчинити дії
В С Т А Н О В И В:

В письмовому провадженні Окружного адміністративного суду міста Києва перебуває адміністративна справа № 826/8913/16 за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Кобєлєвої Алли Михайлівни за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 11361979 від 28.09.2015 року про реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру № 17, по вул. Данилишиних, 49 у м. Трускавець.

Під час розгляду справи в порядку письмового провадження суд прийшов до висновку, що даний спір не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, Завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі "Zand v. Austria" вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Пунктом 1 частини другої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб'єкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Як вбачається з матеріалів справи 21.08.2007 року між ОСОБА_1 (позичальником) та Акціонерним комерційним банком «ТАС - Комерцбанк» (Банк) укладено кредитний договір № 1303/0807/88-257.

За умовами договору Банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 39 000,00 доларів США на строк з 21.08.2007 року по 20.08.2017 року на умовах договору.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3 (іпотекодавці) та Акціонерний комерційний банк «ТАС - Комерцбанк» (іпотекодержатель) уклали Іпотечний договір від 21.08.2007 року відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов'язання, іпотекодавці передали в іпотеку належне їм на праві власності майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В подальшому, позивачам за наслідками отримання інформаційної довідки № 53488540 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек стало відомо про те, що 28.09.2015 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобєлєвою Аллою Михайлівною прийнято рішення № 11361979 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відповідно до якого ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на підставі договору іпотеки набуло право власності на вищевказану квартиру.

Позивачі вважають незаконною процедуру переходу права власності до ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на квартиру 17, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у зв'язку з чим звернулись до суду за захистом порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

Згідно правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 14.06.2016 №21-41а16 розгляд справ щодо оскарження реєстраційних дій відповідача вчинених у зв'язку із невиконанням умов цивільно-правових договорів: кредитного та іпотеки, належності порядку набуття іпотекодержателем права звернення стягнення на предмет іпотеки за укладеними договорами та в подальшому і набуття особою права власності на нерухоме майно належить здійснювати за правилами цивільного судочинства.

Також, у постанові від 17 лютого 2015 року по справі №21-551а14 Верховний Суду України висловив правову позицію, яка полягає у тому, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки особи та такі права підтверджуються чи оформленні відповідним правовстановлюючим документом, подальше оспорювання іншою особою правомірності набуття фізичною чи юридичною особою права має вирішуватись у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про цивільне право.

Відповідно до частини 2 статті 2442 Кодексу адміністративного судочинства України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

А тому, враховуючи, що предмет даної справи є тотожний предмету оскарження зазначених вище постанов Верховного Суду України суд вважає наявними підстави для закриття провадження у справі.

Отже, даний позов повинен розглядатися судом загальної юрисдикції в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 157, 160, 165, 2442 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

У Х В А Л И В:

1. Закрити провадження в адміністративній справі № 826/8913/16.

2. Попередити позивачів, що повторне звернення з тією самою заявою не допускається.

3. Копію ухвали направити сторонам.

Ухвала суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя В. І. Келеберда