Справа № 826/5048/16
Суддя: Грибан І.О.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/5048/16 Головуючий у 1-й інстанції: Кобилянський К.М.. Суддя-доповідач: Грибан І.О.
У Х В А Л А

Іменем України

01 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючий-суддя Грибан І.О.

судді Беспалов О.О., Парінов А.Б.

за участі :

секретар с/з Кузик М.А.

пр-к апелянта Мерза Р.І.

пр-к відповідача Радецька І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року у справі за адміністративним позовом Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання порядку в частині таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та є нечинним,

У С Т А Н О В И В :

Позивач, Орендне підприємство Ужгородський коньячний завод, звернувся в суд з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про визнання таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили та є нечинним в частині абзац 1 пункту 6.4 розділу VI Порядок розрахунків Типового договору розподілу природного газу "оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ", затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" від 30.09.2015 №2498.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне та неправильне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, матеріали справи, колегія суддів, приходить до висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" від 30.09.2015 №2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу.

Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2498 була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за №1384/27829.

Абзацом 1 пункту 6.4 розділу VI. Порядок розрахунків Типового договору розподілу природного газу визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який не є побутовим, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Апелянт вказує, що абзац 1 пункту 6.4 Типового договору розподілу природного газу не відповідає приписам норм чинного законодавства вищої юридичної сили, а саме ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 Цивільному кодексу України, Кодексу газорозподільних систем, ст. 40 Закону України "Про ринок природного газу", оскільки останні не містять прямої вказівки та/або рекомендації щодо порядку проведення оплати вартості послуги з розподілу природного газу за Договором споживачами на умовах саме попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунка Оператора ГРМ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказував на те , що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу", в тому числі й оскаржувана частина, прийнята в межах повноважень визначених Закону України "Про ринок природного газу", "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", Указу Президента України від 10.09.2014 №715 "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" та у спосіб, визначений законодавством України.

Надаючи правову оцінку обставинам та фактам встановленим по справі, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів місцевого самоврядування визначаються статтею 171 КАС України, згідно якої суд може визнати нормативно-правовий акт незаконним чи таким, що не відповідає правовому акту вищої юридичної сили, повністю або в окремій його частині.

Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт.

Обов'язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв'язку з прийняття відповідного акта та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади функціонування ринку природного газу України визначені Законом України "Про ринок природного газу".

Відповідно до статті 2 вказаного Закону рішення (заходи) суб'єктів владних повноважень, прийняті на виконання норм цього Закону, мають відповідати принципам пропорційності, прозорості та недискримінації.

Частиною 1 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про ринок природного газу" Регулятором ринку природного газу є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 34).

Згідно із положеннями статті 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами.

За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.

Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.

Договір розподілу природного газу є публічним.

Отже, зазначена правова норма вказує на те, що порядок розрахунків визначається договором.

На виконання положень статті 40 Закону України «Про ринок природного газу» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, постановою від 30.09.2015 № 2498 затверджено Типовий договір розподілу природного газу, умови якого розроблені відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року № 2494.

Статтею 4 Закону України "Про природні монополії" визначено, що державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій здійснюється національними комісіями регулювання природних монополій, які утворюються і функціонують відповідно до цього Закону.

Згідно із статтею 2 Закону України "Про природні монополії" дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають на товарних ринках України, які перебувають у стані природної монополії, та на суміжних ринках.

Статтею 11 Закону України "Про природні монополії" передбачено, що національні комісії регулювання природних монополій є державними колегіальними органами, які утворюються та ліквідуються Президентом України.

Комісії діють на підставі положень, що затверджуються Президентом України.

Пунктом 3 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затверджених Указом Президента України від 10.09.2014 №715/2014 (далі - Положення №715/2014), визначено, що одним із основних завдань НКРЕКП є, зокрема, державне регулювання діяльності суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що провадять діяльність на суміжних ринках природного газу, нафтового (попутного) газу, газу (метану) вугільних родовищ та газу сланцевих товщ.

Ппунктом 13 Положення №715/2014 установлено, що рішення НКРЕКП приймаються на засіданнях, які проводяться у формі відкритих або закритих слухань. У разі розгляду питань, що мають важливе суспільне значення, засідання проводяться у формі відкритих слухань, в яких беруть участь представники суб'єктів природних монополій та суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на суміжних ринках, об'єднань споживачів і громадськості.

Рішення, прийняті НКРЕКП, оформлюються постановами і розпорядженнями.

Рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов'язкові до виконання суб'єктами природних монополій.

Рішення НКРЕКП можуть бути оскаржені в установленому законодавством порядку.

Рішення НКРЕКП, які є нормативно-правовими актами, підлягають обов'язковій державній реєстрації в установленому законодавством порядку, за винятком рішень з питань установлення цін та тарифів (крім установлення цін та тарифів для населення) та рішень з питань функціонування оптового ринку електричної енергії.

Рішення НКРЕКП, які відповідно до закону є регуляторними актами (крім рішень щодо встановлення тарифів), розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

НКРЕКП має право видавати в установленому порядку разом з органами виконавчої влади спільні акти.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем, з урахуванням вимог статті 9 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" проект регуляторного акта - постанови НКРЕКП "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" та аналіз регуляторного впливу з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань було оприлюднено шляхом розміщення на офіційному веб-сайті НКРЕКП: http://www.nerc.gov.ua в мережі Інтернет.

Крім того, НКРЕКП подавався проект регуляторного акта, аналіз регуляторного впливу цього проекту та копії оприлюдненого повідомлення про оприлюднення проекту для погодження, у відповідності до вимог статті 21 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" до уповноваженого органу Державної регуляторної служби України, з метою одержання зауважень і пропозицій.

Державна регуляторна служба України листом від 29.09.2015 №7335/0/20-15 повідомила НКРЕКП, що за результатами проведеної експертизи проект постанови НКРЕКП відповідає принципам державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначених Законом України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності".

Антимонопольний комітет України листом від 30.09.2015 №128-06/01-9936, в межах своєї компетенції, повідомив про погодження проекту постанови НКРЕКП "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".

Також, листом Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 16.10.2015 № 6710/24470-0-26-15/12.0.1 повідомлено НКРЕКП про те, що постанова НКРЕКП від 30.09.2015 №2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу" відповідає положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Тобто, проект оскаржуваного акту розроблявся у відповідності до наданих позивачу повноважень, з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об'єднань був офіційно оприлюднений зміст проекту регуляторного акту, текст самого проекту, та аналіз регуляторного впливу шляхом розміщення на офіційному веб-сайті розробника проекту регуляторного акта та пройшов відповідні погодження.

Крім того, з листа Міністерства юстиції України від 09.11.2015 № 24460-0-26-15/10.1 вбачається, що постанову НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу", зареєстровано у Міністерстві юстиції 06.11.2015 за № 1384/27829.

Відповідно до Закону України «Про ринок природного газу» розроблений Кодекс

газорозподільних систем, який затверджений Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року N 2494. Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб'єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Частиною 4 Розділу 1 зазначеного Кодексу дано визначення терміну «попередня оплата», який вживається в значенні - повна оплата за зобов'язаннями до початку розрахункового періоду.

Щодо посилань позивача на невідповідність оскаржуваного абзацу 1 пункту 6.4 розділу VI Порядок розрахунків Типового договору розподілу природного газу Договору положенням частини першої статті 901 та частини першої статті 903 Цивільного кодексу України, то останні визначають істотні умови договору про надання послуг, відповідно до яких визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Тобто, оскаржуваний позивачем акт не змінює, не суперечить і не скасовує, зокрема, зазначені позивачем норми.

Отже, оскаржуваний в частині нормативно-правовий акт прийнято відповідачем в межах своє компетенції з дотриманням визначеної законодавством процедури; не суперечить вимогам Законів, яким регулюються спірні правовідносини та не порушує охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що висновки суду першої інстанції є обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в справі, підтверджених доказами, то колегія суддів апеляційної інстанції підстав для його скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Орендного підприємства Ужгородський коньячний завод - залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2016 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя І.О.Грибан

Суддя О.О. Беспалов

Суддя А.Б.Парінов

Повний текст виготовлено - 01.12.2016.

Головуючий суддя Грибан І.О.

Судді: Беспалов О.О.