Справа № 826/4304/15
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 826/4304/15 Головуючий у 1-й інстанції: Качур І.А.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Кобаля М.І.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» до Міністерства юстиції України, державного реєстратора Департаменту реєстраційної служби Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни про визнання дій протиправними, скасування рішення та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України (далі - відповідач-1), державного реєстратора Департаменту реєстраційної служби Міністерства юстиції України Нілової Ангеліни Олександрівни (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило:

1) визнати протиправними дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О. щодо прийняття рішення від 30.10.2014 р. № 16874402 про відмову ТОВ «Н.С.К. Сіті» у проведенні державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 4448.6 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Т» загальною площею 1357,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21;

2) скасувати рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О. від 30.10.2014 р. № 16874402 про відмову ТОВ «Н.С.К.Сіті» у проведенні державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 4448,6 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Т» загальною площею 1357,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21;

3) зобов'язати Міністерство юстиції України та/або державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілову А.О. провести державну реєстрацію права власності ТОВ «Н.С.К.Сіті» (адреса: 04070, м. Київ, вул. Набережно-Хрещатицька, 25, ) на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 4448,6 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Т» загальною площею 1357,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21 на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 08.08.2014 р. за реєстраційним номером 7714903 та доданих до неї документів у відповідності до вимог чинного законодавства.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року адміністративний позов було задоволено частково, а саме: визнано протиправними дії державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О. щодо прийняття рішення від 30.10.2014 р. № 16874402 про відмову ТОВ «Н.С.К. Сіті» у проведенні державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 4448.6 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Т» загальною площею 1357,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21; скасовано рішення державного реєстратора Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Нілової А.О. від 30.10.2014 р. № 16874402 про відмову Товариству з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» у проведенні державної реєстрації права власності на нежитлову будівлю під літерою «Б» загальною площею 4448,6 кв.м. та нежитлову будівлю під літерою «Т» загальною площею 1357,0 кв.м., що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21; зобов'язано Міністерство юстиції України повторно розглянути заяву ТОВ «Н.С.К. Сіті» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 7714903 від 08.08.2014 р.) та доданих до неї документів у відповідності до вимог чинного законодавства.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач - Міністерство юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі, так як, на думку апелянта, зазначене судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У судове засідання сторони не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, у зв'язку із чим, колегія суддів, на підставі ч. 6 ст.12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196 КАС України розглядає справу за їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а постанова суду - зміні з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду м. Києва від 04.11.2008 р. у справі № 2/384, яке набрало законної сили, за ТОВ «Ріелті Сіті» було визнано право власності на реконструйовані об'єкти нерухомого майна за адресою: вул. Багговутівська, 17-21 у Шевченківському районі м. Києва, згідно даних Технічного паспорту на нежитловий будинок (приміщення), виданого Київським підприємством Київське міське Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна (надалі - КП «КМБТІ»), у вигляді магазину торгово-розважального комплексу, а саме: будівлю (літ. «Б») загальною площею 4448,6 кв.м. та будівлю (літ. «Т») загальною площею 1357,0 кв.м. та зобов'язано КП «КМБТІ» зареєструвати за ТОВ «Ріелті Сіті» право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна.

21.11.2008 р. на виконання вищевказаного рішення господарського суду КП «КМБТІ» було зареєстровано за ТОВ «Ріелті Сіті» право власності на нежитлові будівлі, зокрема: (літ.«Б») загальною площею 4448,6 кв.м. та (літ.«Т») загальною площею 1357,0 кв.м. за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська 17-21.

ТОВ «Н.С.К. Сіті» є юридичною особою, яка створена шляхом виділу з ТОВ «Ріелті Сіті» на підставі Протоколу позачергових загальних зборів учасників від 18.01.2012 р. № 1 та є його правонаступником в частині майна, прав та обов'язків, які перейшли до нього за розподільчим балансом від 31.03.2012 р., затвердженим Протоколом позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Ріелті Сіті» від 02.04.2012 р. № 2/2.

На підставі вказаного розподільчого балансу та відповідно до акту прийому-передачі основних засобів від 07.05.2012 р. № 1 позивачу від ТОВ «Ріелті Сіті» було передано наступне нерухоме майно, зокрема: електрощитову станцію; нежилу будівлю (літ. «Т») площею 1357,0 кв.м.; нежилу будівлю (літ. «Б») площею 4448,6 кв.м. та нежилу будівлю (літ. «И») площею 345,2 кв.м. (не введена в експлуатацію), які знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21.

08.08.2014 р. уповноважена особа ТОВ «Н.С.К. Сіті» ОСОБА_1 звернувся до Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві із заявою № 7714903 про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень на зазначене нерухоме майно, а саме реєстрацію права власності, до якої додано відповідний пакет документів, а саме: технічний паспорт разом з його копією від 07.11.2013 р., виданий КП «КМБТІ»; копії рішення Господарського суду м. Києва від 04.11.2008 р. у справі №2/384; копії протоколів позачергових загальних зборів учасників ТОВ «Ріелті Сіті» від 18.01.2012 р. № 1, від 02.04.2012 р. № 2/2, від 11.04.2012 р. № 3/1 та від 29.10.2012 р. № 8; копії протоколів загальних зборів засновників ТОВ «Н.С.К.Сіті» від 11.04.2012 р. № 1 та від 21.10.2012 р. № 6; виписку разом з її копією від 22.07.2014 р., виданої ДРС України; копію статуту ТОВ «Н.С.К. Сіті»; акт прийому-передачі основних засобів від 07.05.2012 р. № 1; копію розподільчого балансу від 31.03.2012 р.; копію акта прийому-передачі майна, прав та обов'язків від 07.05.2012 р.; копію оборотно-сальдової відомості від 31.03.2012 р. № 1; інформаційну довідку від 09.09.2014 р.

30.10.2014 р. за результатами розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів відповідачем-2 було прийнято рішення № 16874402 про відмову у державній реєстрації через невідповідність заявлених прав поданим ТОВ «Н.С.К.Сіті» документам, зокрема з тих підстав, що рішенням суду визнано право власності на об'єкти нерухомого майна у вигляді магазину торгово-розважального комплексу, а заяву про державну реєстрацію права власності подано щодо нежилих приміщень.

Вважаючи таке рішення відповідача-2 протиправним, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів встановила, що задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено такого типу об'єктів нерухомого майна як магазин або торгово-розважальний центр, висновки відповідача-2 про наявність суперечностей у документах, поданих позивачем є безпідставними і в оскаржуваному рішенні помилково зазначено зовсім інші документи, ніж ті, що подавалися позивачем державному реєстратору для здійснення реєстрації речових прав на нерухоме майно, а тому таке рішення є протиправним і підлягає скасуванню. Відмовляючи в іншій частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що здійснення державної реєстрації є виключним повноваженням компетентних суб'єктів влади і зобов'язання їх вчинити такі дії буде втручанням у їх дискрецію.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV (надалі - Закон № 1952-IV), Указом Президента України від 06.04.2011 р. №401/2011 «Про затвердження Положення про Державну реєстраційну службу України» затверджено Положення про Державну реєстраційну службу України (далі - Положення № 401), Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 р. № 868, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок № 868), Порядком ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. № 1141 (далі - Порядок № 1141).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-IV обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема, право власності на нерухоме майно.

Статтею 5 Закону № 1952-IV передбачено що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення.

Аналогічні правові положення викладено у п. 4 Порядку № 868, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

У ч. 1 ст. 6 Закону № 1952-IV визначено, що систему органів державної реєстрації прав становлять, зокрема: Міністерство юстиції України; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації прав; органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Пунктами 1, 3 Положення № 401 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що Державна реєстраційна служба України (Укрдержреєстр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра юстиції України та входить до системи органів виконавчої влади. Укрдержреєстр є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади з питань реалізації державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Основними завданнями Укрдержреєстру є реалізація державної політики у сферах державної реєстрації актів цивільного стану, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1952-IV орган державної реєстрації прав проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації.

Пунктом 1 частини 1 та частиною 3 статті 16 Закону № 1952-IV передбачено, що заява про державну реєстрацію прав та їх обтяжень подається до органу державної реєстрації прав у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених цим Законом. Разом із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень у паперовій формі подаються оригінали документів, необхідних для державної реєстрації прав та їх обтяжень, їх копії, засвідчені в установленому порядку.

Згідно з ч. 7 ст. 16 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

У п. 35-38, 53 Порядку № 868, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що під час проведення державної реєстрації речових прав заінтересованою особою є власник, інший правонабувач або сторона правочину, відповідно до якого виникли речові права.

Для проведення державної реєстрації речових прав необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід або припинення таких прав на нерухоме майно, та інші документи, визначені цим Порядком.

Для проведення державної реєстрації речового права на нерухоме майно, що є похідним від права власності, одночасно з проведенням державної реєстрації права власності на таке майно заявником подаються документи, необхідні для проведення державної реєстрації права власності на таке майно та державної реєстрації речового права, що є похідним від нього.

Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, зокрема, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Для проведення державної реєстрації речових прав заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає копію документа, що посвідчує його особу (крім документа, що посвідчує посадову особу органу державної влади або органу місцевого самоврядування).

У разі подання заяви особисто заінтересованою особою, крім документа, що зазначений в абз.1 цього пункту, подається копія реєстраційного номера облікової картки платника податку згідно з Державним реєстром фізичних осіб - платників податків, крім випадків, коли фізична особа через свої релігійні або інші переконання відмовилася від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податку, офіційно повідомила про це відповідним органам державної влади та має відмітку в паспорті громадянина України.

Для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва у зв'язку з передачею у власність фізичним та юридичним особам об'єктів нерухомого майна у результаті припинення (ліквідації чи реорганізації) юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає, (зокрема, у разі поділу юридичної особи або виділу з неї нової юридичної особи ) розподільчий баланс, затверджений засновниками (учасниками) юридичної особи або органом, який прийняв рішення про поділ юридичної особи або виділ з неї нової юридичної особи, та документ, що підтверджує факт передачі такого майна юридичній особі.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 9 Закону № 1952-IV при здійсненні державної реєстрації, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов'язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у випадках, встановлених законом); відповідність повноважень особи, яка подає документи на державну реєстрацію прав та їх обтяжень; відповідність відомостей про нерухоме майно, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до вимог цього Закону; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов'язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.

Аналогічні правові норми містяться в п. 15 Порядку № 868, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: прийняття і перевірка документів, що подаються для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; встановлення факту відсутності підстав для відмови в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; внесення записів до Державного реєстру прав; видача свідоцтва про право власності на нерухоме майно у випадках, встановлених ст.18 цього Закону; надання витягів з Державного реєстру прав про зареєстровані права та/або їх обтяження.

У ч. 1, 5 ст. 24 Закону № 1952-IV визначено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; 2) заява про державну реєстрацію прав подана неналежною особою; 3) подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; 4) подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; 5) наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; 6) наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно; 7) заяву про державну реєстрацію обтяжень щодо попереднього правонабувача подано після державної реєстрації права власності на таке майно за новим правонабувачем; 8) після завершення строку, встановленого частиною третьою статті 23 цього Закону, не усунені обставини, що були підставою для прийняття рішення про зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав; 9) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об'єктом незавершеного будівництва подано не до нотаріуса, який вчинив таку дію; 10) заяву про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в електронній формі подано особою, яка згідно із законодавством не має повноважень подавати заяви в електронній формі; 11) заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене речове право, обтяження вже зареєстровано у Державному реєстрі прав; 12) заявника, який звернувся із заявою про державну реєстрацію прав, що матиме наслідком відчуження майна, внесено до Єдиного реєстру боржників.

Відмова в державній реєстрації прав з підстав, не передбачених частиною першою цієї статті, заборонена.

Отже, законодавством регламентовано перелік документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрацію права власності на нерухоме майно та правові підстави для відмови у її здійсненні, перелік яких є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем при зверненні до відповідача-2 із заявою про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було подано повний пакет документів, підтверджуючих наявність в нього прав на об'єкти за адресою: м. Київ, вул. Багговутівська, 17-21, та правильно визначено тип даного об'єкту як нежилі будівлі, у відповідності до вимог ст. 5 Закону № 1952-IV і п. 20 Порядку № 1141, а тому висновки державного реєстратора щодо неузгодженості поданих документів в частині типу нерухомого майна, що стали підставою для прийняття оскаржуваного рішення від 30.10.2014 р. № 16874402 про відмову в державній реєстрації, є неправомірними і суперечать приписам чинного законодавства.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що такого типу нерухомого майна як «магазин торгово-розважального комплексу» як зазначено державним реєстратором в його рішенні /Т.1 а.с.45/, законодавством не передбачено.

Більш того, у вказаному рішенні від 30.10.2014 р. № 16874402 державним реєстром не зазначено конкретний пункт статті 24 Закону № 1952-IV, на підставі якого позивачу відмовлено в державній реєстрації прав і підстави, наведені ним у даному рішенні, не закріплені у вказаній законодавчій нормі, положення якої розширеному тлумаченню не підлягають.

Судова колегія також зазначає й те, що як було правильно встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, у вказаному рішенні державного реєстратора зазначені документи, які взагалі не подавалися позивачем для вчинення спірної реєстраційної дії і не мають жодного відношення до спірних правовідносин, а саме рішення суду від 13.08.2013 р. та технічний паспорт від 12.12.2012 р. /Т.1 а.с.45/.

Таким чином, враховуючи викладені обставини та доводи у їх сукупності, відповідно до ст. 86 КАС України, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача-2 при прийнятті оскаржуваного рішення та необхідності його скасування та вважає, що судом першої інстанції при вирішенні зазначених позовних вимог було повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено постанову з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 159 КАС України, а тому, згідно зі ст. 200 КАС України, вона підлягає залишенню без змін в цій частині.

Перевіряючи оскаржуване рішення суду першої інстанції в іншій частині, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Дослідження наведених вище правових норм, а також системний аналіз положень Закону № 1952-IV у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваної постанови суду, та Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою КМУ від 02.07.2014 р. № 228, надає підстави стверджувати, що Мінюст як центральний орган виконавчої влади забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, але не наділений безпосередньо повноваженнями здійснювати розгляд заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реалізація яких покладена на його окремі структурні підрозділи та територіальні реєстраційні органи.

З огляду на це, апеляційний суд приймає до уваги та враховує доводи апелянта про те, що зобов'язання судом першої інстанції безпосередньо Мінюсту повторно розглянути заяву позивача про державну реєстрацію прав та їх обтяжень і додані до неї документи не ґрунтується на приписах чинного законодавства і виконання таких дій виходить за межі його повноважень як центрального органу виконавчої влади.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідно до ст.11 КАС України, для повного та всебічного захисту порушеного права позивача та з урахуванням дискреційних повноважень органів державної реєстрації необхідним є зобов'язати компетентного суб'єкта влади повторно розглянути заяву товариства з доданими до неї документами і вважає, що при ухваленні судового рішення в цій частині судом першої інстанції було правильно вирішено спір по суті, однак із помилковим застосуванням норм матеріального права, що призвело до покладення таких обов'язків на не уповноваженого суб'єкта - Мінюст замість його структурного підрозділу - Департаменту реєстраційної служби Мінюсту, безпосередньо посадовою особою якого було прийнято протиправне рішення про відмову в державній реєстрації.

Враховуючи вищезазначене та положення ст. 201 КАС України колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Зобов'язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 7714903 від 08.08.2014 р.) та додані до неї документи у відповідності до вимог чинного законодавства», а в частині щодо відмови в задоволенні решти позовних вимог - залишенню без змін.

Доводи апелянта щодо непідсудності даної справи суду адміністративної юрисдикції колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки спірні правовідносини виникли з приводу реалізації державним реєстратором наданих йому владно-розпорядчих функцій, а не з приводу встановлення права власності та/або договірних відносин.

Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, апеляційна скарга Міністерства юстиції України підлягає задовольнити частково, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про зобов'язання Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву ТОВ «Н.С.К. Сіті» зміні шляхом викладення абзацу четвертого резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 7714903 від 08.08.2014 р.) та додані до неї документи у відповідності до вимог чинного законодавства», а в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 41, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 201, 205, 207, 212, 254 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року - змінити, виклавши абзац четвертий резолютивної частини рішення в наступній редакції: «Зобов'язати Департамент державної реєстрації Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Н.С.К. Сіті» про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер 7714903 від 08.08.2014 р.) та додані до неї документи у відповідності до вимог чинного законодавства».

В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 09 вересня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її складання в повному обсязі шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Повний текст рішення, відповідно до ч. 3 ст. 160 КАС України, виготовлено 06 грудня 2016 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя Епель О.В.

Судді: Карпушова О.В.

Кобаль М.І.