Справа № 817/1255/16
Суддя: Гломб Ю.О.
Дата ухвалення: 2016-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2016 р.Р і в н еСправа №817/1255/16

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Гломба Ю.О., за участю секретаря судового засідання Маринич В.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: не прибула,

відповідача: представник не прибув,

третьої особи: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Сарненського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції в Рівненській області,
про скасування постанови,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Лавренчук Світлани Василівни про скасування постанови від 13.11.2015 про відкриття виконавчого провадження №49373567.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оспорювана постанова прийнята на підставі постанови Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області від 20.10.2015 №292-ф щодо стягнення з неї штрафу в сумі 13600,00грн. Даний виконавчий документ було оспорено в судовому порядку, а тому перебіг строку для його виконання розпочався з набранням законної сили судовим рішенням. У зв'язку з чим вважає оспорювану постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

У судове засідання позивач не прибула, у поданому суду клопотанні позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за її відсутності.

Під час розгляду справи судом, в силу вимог ч.3 ст.181 КАС України, допущено заміну первинного відповідача - державного виконавця відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Лавренчук С.В., належним відповідачем - Сарненським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Рівненській області.

Відповідач заперечень суду не надав, проте надав матеріали виконавчого провадження, у судове засідання не прибув, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу за відсутності представника.

Разом з тим, в ході судового розгляду, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Рівненській області (далі - УДАБІ у Рівненській області).

Представник третьої особи пояснень суду не надав, у судове засідання не прибув, про причини неприбуття суд не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлений належним чином.

Повно і всебічно з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 13.11.2015 старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Сарненського районного управління юстиції Лавренчук С.В., на підставі заяви УДАБІ у Рівненській області від 10.11.2015 №1617-2750-15, відкрито виконавче провадження №49373567 з виконання постанови №292-ф, прийнятої 20.10.2015 головним інспектором будівельного нагляду відділу з нагляду за діяльністю уповноважених органів з питань архітектури та містобудування УДАБІ у Рівненській області Цимбалюком О.В., про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 13600,00грн. (а.а.с.39-43).

Разом з тим, постановою про відкриття вказаного виконавчого провадження ОСОБА_1 встановлено строк для добровільного виконання до 20.11.2015, про що позивача та третю особу було повідомлено листом від 13.11.2015 №11576/09 (а.с.43).

В ході проведення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №49373567, 27.11.2015 державним виконавцем, у зв'язку з несплатою позивачем боргу у строк, наданий для добровільного виконання, прийнято постанову про арешт коштів боржника (а.с.47), а 01.03.2015 постанову №50894075 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.49).

Не погоджуючись з постановою державного виконавця від 13.11.2015 про відкриття виконавчого провадження №49373567 позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) покладене на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

На момент виникнення спірних правовідносин, умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначалися Законом України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-XIV (далі - Закон №606-XIV), а основи організації та діяльності державної виконавчої служби, а також її завдання - Законом України "Про державну виконавчу службу" від 24.03.1998 №202/98-ВР (далі - Закон №202/98-ВР).

Відповідно до ст.1 Закону №606-XI, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями ст.4 Закону №202/98-ВР було встановлено, що державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (ч.2 ст.11 Закону №606-XIV).

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону №606-XIV, примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Частина 2 статті 17 Закону №606-XIV містить перелік документів, що є виконавчими та підлягають виконанню державною виконавчою службою відповідно до цього Закону. Зокрема, підлягають виконанню рішення органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу (п.8 ч.2 ст.17 Закону №606-XIV).

Вимоги до виконавчого документа визначені ст.18 Закону №606-XIV, зокрема, у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; 4) резолютивна частина рішення; 5) дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; 6) строк пред'явлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи встановлено, що оспорювана постанова була винесена на підставі виконавчого документу, виданого УДАБІ у Рівненській області, а саме, постанови від 20.10.2015 №292-ф у справі про адміністративне правопорушення, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 6800,00грн. (а.а.с.40-42), та яка була пред'явлена до виконання згідно із заявою від 10.11.2015 №1617-2750-15 (а.с.39).

При цьому, у жовтні 2015 року ОСОБА_1, не погоджуючись із вказаною постановою УДАБІ у Рівненській області, звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області з позовною заявою про її скасування.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону №606-XIV, державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст.25 Закону №606-XIV, державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону №606-XIV, державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Як встановлено раніше судом, позивач була заздалегідь повідомлена про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови №292-ф, виданої УДАБІ у Рівненській області 20.10.2015 (а.с.43), однак не вжила заходів для повідомлення держаного виконавця про оскарження такого виконавчого документа в судовому порядку.

Таким чином, суд приходить до висновку, що держаний виконавець приймаючи оспорюване рішення не знав та не міг знати про наявність обставин, які унеможливлюють прийняття виконавчого документа до виконання, адже в силу вимог ст.25 Закону №606-XIV зобов'язаний прийняти такий виконавчий документ до виконання і відкрити виконавче провадження.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відтак, державний виконавець, приймаючи постанову від 13.11.2015 про відкриття виконавчого провадження №49373567, діяв в межах повноважень та на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Крім того, постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 03.02.2016 у справі №572/3878/15-а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 01.08.2016 залишено без змін постанову Сарненського районного суду Рівненської області від 03.02.2016 (а.а.с.10-13), а тому, відповідно до вимог ст.254 КАС України, рішення у справі №572/3878/15-а набрало законної сили 01.08.2016.

В силу ч.1 ст.72, ч.2 ст.255 КАС України, обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України, до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи та інтереси.

Проте, саме по собі звернення до адміністративного суду не означає, що суд зобов'язаний надати такий захист.

Для того, щоб було надано судовий захист, суд повинен встановити, що особа дійсно має право, свободу чи інтерес, про захист яких вона просить, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем у публічно-правових відносинах.

Тобто, право на судовий захист пов'язане виключно з порушенням суб'єктивного права позивача. Суд може захистити лише порушене право позивача, при цьому таке порушення повинно бути зумовлене рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень.

Оскільки, позивач не вжила заходів для повідомлення держаного виконавця про оскарження постанови УДАБІ у Рівненській області від 20.10.2015 №292-ф, на підставі якої прийнято оспорюване рішення, а правомірність даного виконавчого документа підтверджена у судовому порядку, то підстави для скасування такого рішення у суду відсутні.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст.94 КАС України, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги постанова, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Житомирського апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Суддя Гломб Ю.О.