Справа № 805/2621/16-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Тарасенко І. М.
Суддя-доповідач - ОСОБА_1
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2016 року справа №805/2621/16-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Донецький апеляційний адміністративний суд у складі суддів Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М., за участю секретаря судового засідання Челахової О.О., представника позивача ОСОБА_2, діючої за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області на постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 805/2621/16-а за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі «Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги № Ю-1816-25 від 02 червня 2016 року на суму 575 029,90 грн., -

ВСТАНОВИВ:

17 червня 2016 року, Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі «Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» звернулось до суду із позовом до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги № Ю-1816-25 від 02 червня 2016 року про застосування фінансових санкцій та нарахування пені у загальному розмірі 575 029,90 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску відокремленим підрозділом «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» (а.с. 4-12).

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 805/2621/16-а позовні вимоги підприємства задоволені, скасовано вимогу № Ю-1816-25 від 02 червня 2016 року, яка прийнята заступником керівника Красноармійської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області ОСОБА_3М, про застосування фінансових санкцій та нарахування пені у загальному розмірі 575 029,90 грн. за несвоєчасну сплату єдиного внеску до Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» (а.с. 62-65).

Не погодившись із судовим рішенням, Красноармійська обєднана державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Донецькій області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права ст. 6, 7, п.9-4 розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», процесуального права ч. 4 ст. 11, ст. 69, 79, 86, 99, 138, 159 Кодексу адміністративного судочинства України, просила суд скасувати постанову суду першої інстанції, прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що платники податку, які продовжують здійснювати господарську діяльність, нараховувати, обчислювати і сплачувати заробітну плату, зобовязані виконувати всі встановлені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» функції.

Зазначив, що Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року не скасовує обовязків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування», а надає можливість платникам єдиного внеску на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, апелянт вважає, що спірна податкова вимога є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню (а.с. 166-167).

28 листопада 2016 року від представника позивача до канцелярії суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких він наголошував на тому, що постанова суду першої інстанції прийнята з додержанням норм матеріального та процесуального права та має бути залишена без змін.

У судовому засіданні представник позивача надала пояснення аналогічні викладеним в запереченнях на апеляційну скаргу, просила суд постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» (, місцезнаходження: 85327, Донецька обл., м. Димитров, мікрорайон Молодіжний, буд.16А) є відокремленим підрозділом (не є юридичною особою) Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» (, місцезнаходження: 83086, Донецька обл. м. Краматорськ, пров. Земляний, буд. 2). Є платником єдиного внеску. Відокремлений підрозділ та комунальне підприємство діють на підставі Статуту та Положення про відокремлений підрозділ (а.с. 26-44).

02 червня 2016 року Красноармійською обєднаною державною податковою інспекцією на підставі положень ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» прийнято вимогу № Ю-1816-25 про сплату боргу у розмірі 575 029,90 грн., у т.ч. штраф 519 082,27 грн. та пеня 55 947,53 грн. який обліковується за Відокремленим підрозділом «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» станом на 31 травня 2016 року (а.с.13).

Позивачем для захисту своїх прав використано право на позасудове врегулювання спірних правовідносин шляхом адміністративного оскарження спірної вимоги.

23 червня 2016 року позивачем оскаржено вимогу до Головного управління ДФС у Донецькій області, яке рішенням № 4034/10/05-99-10-01-12-1 від 21 липня 2016 року залишило скаргу позивача без задоволення (а.с. 14-16).

Правомірність прийняття контролюючим органом вищевказаної вимоги є спірним питанням даної справи.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що положення, передбачені п. 9.3. розділу VIII Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування щодо звільнення від виконання обов'язків, визначених ст. 6 цього Закону, поширюються на позивача як платника єдиного внеску, відтак спірна вимога є такою, що підлягає скасуванню.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (далі - ПК), Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 2464-VІ від 08 липня 2010 року (далі - Закон № 2464), Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669) та іншими нормативно-правовими актами стосовно спірних правовідносин.

Пунктом 10 ст. 1 Закону № 2464 страхувальники - роботодавці та інші особи відповідно до цього Закону зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування (п.2 ч.1 ст.1 Закону № 2464).

Відповідно до абз.1 п.1 ст. 4 Закону № 2464, платниками єдиного внеску є: роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Як вбачається з положень ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов'язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообовязкового державного соціального страхування.

Відповідно до п.4 ст.25 Закону№2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Станом на 31 травня 2016 року загальна сума боргу підприємства по сплаті єдиного соціального внеску становила 575 029, 90 грн., у звязку з чим 02 червня 2015 року податковим органом прийнято спірну податкову вимогу на суму 575 029,90 грн.

Як вбачається з предмету позову, позивач просить скасувати спірну вимогу у звязку із звільненням його від обовязку передбаченого Законом № 2464 на період проведення антитерористичної операції.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, 02 вересня 2014 року Верховною Радою України прийнято Закон України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, який набув чинності 15 жовтня 2014 року, яким, зокрема, внесено зміни до Закону № 2464 та доповнено його розділ VIII Прикінцеві та перехідні положення пунктом 9-3 наступного змісту: платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14 квітня 2014 року № 405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених частиною другою ст. 6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обовязків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Унормування вищенаведеної статті згідно до Закону України «Про внесення змін до розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування" щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці» відбулося зі зміною нумерації п. 9-3 на п. 9-4.

Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 1 січня 2016 року, внаслідок її виключення згідно із Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8, але в повній мірі збереглася в Законі № 2464.

Крім того, колегія суддів зазначає, що пункт 9.4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України № 2464 (після внесення змін до Закону № 1669-VII Законом України від 24 грудня 2015 року № 911-8) продовжує свою дію в часі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до контролюючого органу надана заява № 04/655 від 05 листопада 2014 року про звільнення від виконання своїх обовязків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 (а.с. 48) та сертифікати, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції № 2644/05-4 від 28 серпня 2014 року та № 2713/05-4 від 29 серпня 2014 року для звільнення від нарахування, утримання, сплати єдиного внеску та подання звітності (а.с. 45, 46).

Окрім того, позивач входить до Переліку населених пунктів,затвердженому розпорядженням КМУ №1275-р 02 грудня 2015 року, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для звільнення позивача від відповідальності за виконання зобовязань та встановлення відповідних умов, що надають таке право позивачу, що апелянтом також зазначено в апеляційній скарзі.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що положення Закону № 1669 в частині змін, внесених ним до Закону № 2464 мають бути використані до спірних правовідносин.

Відтак, посилання податкового органу, що на час виникнення спірних правовідносин, передбачені умови для застосування пільг по сплаті єдиного внеску були відсутніми, є неприйнятним, оскільки наявна заборона (в силу закону) щодо застосування штрафних та фінансових санкцій, передбачених Законом № 1669, за невиконання обовязків платника єдиного внеску.

Крім того, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та неодноразово наголошувалось представником відповідача (у рішенні податкового органу про розгляд скарги підприємства (а.с. 14-16), листі податкового органу (а.с. 18), запереченнях на адміністративний позов (а.с. 71-73), апеляційній скарзі (а.с. 166-197), станом на 31 травня 2016 року загальна сума боргу підприємства по сплаті єдиного соціального внеску становила 575 029, 90 грн., яка складається з суми за рішенням про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску № НОМЕР_1 від 11 травня 2016 року у сумі 585 769,90 грн. (штрафна санкція 521 927, 27 грн., пеня 63 842,63 грн.) з урахуванням переплати станом на 28 травня 2016 року у розмірі 7 895,00 грн. та фактичної сплати у сумі 2 845,00 грн.

У звязку із наявністю податкового боргу податковий органом 02 червня 2015 року прийнято спірну податкову вимогу на суму 575 029,90 грн., яка є предметом оскарження даної справи.

Суд апеляційної інстанції вважає спірну вимогу такою, що прийнята с порушення норм діючого законодавства, з наступних підстав.

11 травня 2015 року Красноармійською обєднаної державною податковою інспекцією Головного управління ДФС у Донецькій області на підставі ст. 25 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування внеску прийнято рішення № НОМЕР_1 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за період з 22 вересня 2015 року до 09 лютого 2016 року на загальну суму 585 769,00 грн. (у т.ч. штрафні санкції у розмірі 521 927,27 грн., пеня 63 842,63 грн.) (а.с. 148).

Рішення податкового органу № НОМЕР_1 від 11 травня 2015 року оскаржено у судовому порядку та Донецьким окружним адміністративним судом 30 червня 2016 року прийнята постанова по справі № 805/1534/16-а про його скасування (а.с. 19-21).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 27 вересня 2016 року постанова суду першої інстанції від 30 червня 2016 року у справі № 805/1534/16-а залишена без змін. Ухвала Донецького апеляційного адміністративного суду набрала законної сили 04 жовтня 2016 року (а.с. 184-186).

Враховуючи вищевикладене та те, що рішення № НОМЕР_1 від 11 травня 2016 року про застосування штрафних санкцій у розмірі 585 769,90 грн., яке було правовим підґрунтям для прийняття спірної вимоги, скасовано у судовому порядку, у податкового органу відсутнє право на прийняття спірної вимоги про сплату штрафу та пені з єдиного внеску у розмірі 575 029, 90 грн., відтак спірна вимога є такою, що прийнята протиправно та має бути скасована.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна вимога про сплату боргу, яка за юридичною природою є виконавчим документом, який підлягає обовязковому виконанню,- є неправомірною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до приписів ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.72 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування рішення є порушення судом норм матеріального чи процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Приймаючи викладене до уваги суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та ухвалено постанову з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись статтями 184, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі № 805/2621/16-а за позовом Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» в особі «Відокремленого підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Димитровтепломережа» до Красноармійської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування вимоги № Ю-1816-25 від 02 червня 2016 року на суму 575 029,90 грн. залишити без змін.

Вступну та резолютивну частини ухвали прийнято в нарадчій кімнаті та проголошено в судовому засіданні 30 листопада 2016 року.

Повний текст ухвали виготовлено 02 грудня 2016 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України протягом двадцяти днів після набрання законної сили судовим рішенням суду апеляційної інстанції, а в разі складення в повному обсязі відповідно до статті 160 цього Кодексу - з дня складення в повному обсязі.

Судді Т.Г.Арабей

ОСОБА_4

ОСОБА_5