Справа № 2а-7608/10/1370
Суддя: Брильовський Роман Михайлович
Дата ухвалення: 2011-11-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2011 р. № 2а-7608/10/1370

Львівський окружний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Брильовського Р.М.,

судді Коморного О.І.

судді Хоми О.П.

при секретарі Падляк О.І.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому з асіданні у місті Львові справу за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, треті особи: ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася з адміністративним позовом до Кабінету Міністрів України, третіх осіб: ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що відповідачем в порушення норм чинного законодавства про звернення громадян не надано відповіді на скаргу від 20 серпня 2009 року, адресовану через урядову телефонну гарячу лінію Кабінету Міністрів України на геноцид влади щодо ОСОБА_3 і її сімї, зловживання службовим становищем в корисних цілях монополіста ВАТ «Львівгаз», злочинних дій посадових осіб монополіста ВАТ «Львівгаз»щодо незаконного без будь - яких причин та попередження відключення 30 травня 2006 року газопостачання в її будинку по вул. Волошина 9 в м. Стрий, позбавлення пільг учасника війни. Також Кабінетом Міністрів України не надано відповіді на скарги від 12.12.09 р. та від 09.02.10 р. ОСОБА_3 є старою, хворою людиною, якій виповнилося 83 роки.

Відповідачем порушено конституційні права, свободи, законні інтереси ОСОБА_3 і її сімї, створено перешкоди для людського життя, в 2002 році незаконно покладено на неї і її сімю обовязок оплатити неотриманні послуги з газопостачання, позбавлено її пільг ветерана війни та субсидій.

Неправомірними діями Кабінету Міністрів України щодо ненадання відповідей на скарги позивачу заподіяно иоральну шкоду, яку оцінює в 100 000 гривень.

У судових засіданнях представник позивача позовні вимоги з урахуванням уточнення підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, просить відмовити в його задоволенні мотивуючи тим, що 20 серпня 2009 року ОСОБА_3 звернулася до державної установи Урядовий контактний центр на урядову гарячу лінію. Проте, 26 серпня 2009 року ОСОБА_3 зателефонувала на номер урядової телефонної гарячої лінії з проханням зняти її звернення з розгляду, що підтверджується листом заступника директора державної установи Урядовий контактний центр п. М. Швець. У звязку з цим звернення за № ВА-86521 було закрито та текст звернення не був збережений.

У грудні 2009 року ОСОБА_3 було надіслано листа до ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України з вимогою надати відповідь на її звернення від 20.08.09 р. за № ВА-86521. Цього листа було розглянуто Міністерством праці та соціальної політики України та 28.01.2010 року за № 644/0/70/10-зв, ОСОБА_3 було надано відповідь.

12 лютого 2010 року на адресу Управління у зв'язках з громадськістю Кабінету Міністрів України повторно надійшло звернення ОСОБА_3 від 09.02.10 р. стосовно неправомірних, за ствердженням авторки, дій га бездіяльності працівників КМУ. ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України від 19.02.10 р. ОСОБА_3 повідомлена, що її звернення надіслано для розгляду Міністерству праці та соціальної політики, Львівській обласній державній адміністрації.

Відповідальність за неналежний, на думку позивача, зміст відповідей Міністерства праці та соціальної політики України, Стрийської міської ради Львівської області не може бути покладена на Кабінет Міністрів України, оскільки його участь у розгляді скарг ОСОБА_3 завершилась пересиланням їх за належністю.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, зясувавши обставини справи, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, вважає, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно із матеріалами справи ОСОБА_3 20 серпня 2009 року звернулася через урядову телефонну гарячу лінію до Кабінету Міністрів України із скаргою на геноцид влади щодо ОСОБА_3 і її сімї, зловживання службовим становищем в корисних цілях монополіста ВАТ «Львівгаз», злочинних дій посадових осіб монополіста ВАТ «Львівгаз»щодо незаконного без будь-яких причин та попередження відключення 30 травня 2006 року газопостачання в її будинку по вул. Волошина 9 в м. Стрий, позбавлення пільг учасника війни.

26 серпня 2009 року ОСОБА_3 зателефонувала на номер урядової телефонної гарячої лінії з проханням зняти її звернення з розгляду, що підтверджується листом заступника директора державної установи Урядовий контактний центр від 03.08.11 №0383, листами Міністерства праці та соціальної політики України від 28.01.10 р. №644/0/70/10-зв та від 17.03.10 р. №1610/0/03/10-зв.

У звязку з цим звернення позивача від 20.08.09 р. за № ВА-86521 було закрито та знято з розгляду.

12 грудня 2009 року ОСОБА_3 було надіслано звернення до Кабінету Міністрів України з вимогою надати відповідь на її звернення від 20.08.09 р. за № ВА-86521, яке ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян»надіслано для розгляду посуті НАК «Нафтогаз України», Міністерству праці та соціальної політики України, про що було проінформовано заявника.

Вказана скарга була розглянута Міністерством праці та соціальної політики України та листом від 28.01.2010 року за № 644/0/70/10-зв ОСОБА_3 було надано відповідь.

9 лютого 2010 року ОСОБА_3 надіслала скаргу премєр - міністру України, в якій повідомила про те, що їй до цього часу не надали відповідь на скаргу від 20 серпня 2009 року, а також, що постачання газу в її будинку не відновили. Вказана скарга відповідно до частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян»надіслана для розгляду по суті Міністерству праці та соціальної політики України та Львівській обласній державній адміністрації, про що було проінформовано заявника.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.

Незаперечним є право гарантоване ст. 40 Конституції України - усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" якщо питання, порушені в одержаному органом державної влади, місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, об'єднаннями громадян або посадовими особами зверненні, не входять до їх повноважень, воно в термін не більше п'яти днів пересилається ними за належністю відповідному органу чи посадовій особі, про що повідомляється громадянину, який подав звернення.

Ст.19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Скарга ОСОБА_3 від 20.08.2009 р., адресована Кабінету Міністрів України, була знята з розгляду, що підтверджується листом заступника директора державної установи Урядовий контактний центр від 03.08.11 №0383, листами Міністерства праці та соціальної політики України від 28.01.10 №644/0/70/10-зв та від 17.03.10 №1610/0/03/10-зв.

Скарги ОСОБА_3 від 12.12.2009 р. та від 09.02.2010 р., адресовані Кабінету Міністрів України, були направлені за належністю відповідно до ст. 7 Закону України "Про звернення громадян" до Міністерства праці та соціальної політики України, НАК "Нафтогаз України" та Львівської обласної державної адміністрації для розгляду по суті, тому Кабінет Міністрів України не може нести відповідальність за неналежний розгляд цих звернень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства та в межах, наданих йому Законом України "Про звернення громадян".

Що стосується відшкодування моральної шкоди суд виходив з наступного.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

З приводу заподіяння моральної шкоди, позивач в позовній заяві зазначив, що неправомірні дії відповідача призвели до погіршення стану здоров'я позивача. Однак, в ході розгляду справи позивачем та представником позивача не було надано суду будь-яких доказів в підтвердження факту завдання та існування моральної шкоди, не було визначено, з яких саме міркувань позивач виходить, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000 гривень, чому саме ця сума є відповідним відшкодуванням. Крім того, позивачем не доведено причинно - наслідковий зв'язок між діями відповідача та його моральними стражданнями і різким погіршенням стану здоров`я.

Виходячи з вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає відшкодування моральної шкоди та в чому вона полягає.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про необгрунтованість позовних вимог, а відтак такі не підлягають до задоволення.

Щодо судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 94 КАС України, судові витрати у формі судового збору, з відповідача не належить стягувати.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 7-14, 23, 69, 70, 71, 86, 160-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду подається протягом десяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до Львівського апеляційного адміністративного суду. У разі застосування судом частини третьої статті 160 цього Кодексу, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 цього Кодексу, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 254 КАС України.

Головуючий суддя Брильовський Р.М.

Судді Коморний О.І.

ОСОБА_6

повний текст постанови виготовлено 09.11.2011 р.