Справа № 812/390/16
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 листопада 2016 рокуСєвєродонецькСправа № 812/390/16

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Борзаниці С. В.,

при секретарі судового засідання: Ждановій Г. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії (далі - відповідач) про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування адміністративного позову позивач зазначив, що 09.10.2014 позивача звільнили з посади наказом № 318 о/с за порушення дисципліни. При звільненні з роботи позивачу не видали трудову книжку і виписку з наказу. При зверненні до ГУМВС України у Луганській області з приводу трудової книжки пояснили, що трудової книжки у них немає, що трудова книжка знаходиться у особовій справі, яка знаходиться на тимчасово окупованій території. Позивач звертався з письмовими зверненнями 27.10.2014; 28.01.2015; 30.10.2015 р. При звернені до суду з позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, а також за час судового розгляду справи ГУМВС України у Луганській області не зробило дубліката трудової книжки та не видало його.

Згідно із абзацами 5, 6, 7 пункту 4.1 Інструкції № 58 власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку. встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

З огляду на викладене, відповідач повинен був у день звільнення оформити і видати трудову книжку, а у разі її втрати - дублікат, що зробив при звернені позивача в-четверте, але видав дублікат трудової книжки з порушенням, а саме: не змінив дату звільнення на дату видачі дублікату трудової книжки. Дублікат трудової книжки позивач отримав лише 26 березня 2016 року разом з наказом про звільнення № 318 о/с від 09 жовтня 2014 року.

Вимушеним прогулом вважає період часу з 10 жовтня 2014 року (наступний день після винесення наказу № 318 о/с від 09 жовтня 2014 року, оскільки день звільнення є останнім робочим днем) по 26 березня 2016 року (день видачі дублікату трудової книжки).

Згідно довідки ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області від 22.06.2016 за № 1177/111/22-2016 грошове забезпечення позивача за два розрахункових місяці, що передують звільненню зі служби, за травень- червень 2014 року (зазначення у довідці 2016 року вважаю опискою) складає 8626,88 грн.

8626,88 грн. /61 календарний день = 141,43 грн., кількість календарних днів за період з 10 жовтня 2014 року по 26 березня 2016 року складає 534 дні.

Таким чином, грошове забезпечення за час вимушеного прогулу має складати: 75523,62 грн., виходячи з розрахунку 534 календарних дня вимушеного прогулу, помножені на середньоденне грошове забезпечення в сумі 141,43 грн. Позивач вважає, що саме ця сума з урахуванням необхідних відрахувань підлягає стягненню з відповідача на його користь.

З урахуванням вищенаведеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача видати наказ, у якому визначити датою звільнення дату видачі дублікату трудової книжки - 26 березня 2016 року, та стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу з 10 жовтня 2014 року по 26 березня 2016 року в сумі 75 523,62 грн.

Позивач просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача надав заперечення, в обґрунтування якого зазначив, що відповідно до п. 6.3.3. Інструкції у разі затримки видачі трудової книжки з вини керівництва органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше зроблений запис про день звільнення визначається недійсним у встановленому порядку. Вина ГУМВСУ щодо несвоєчасної видачі трудової книжки ОСОБА_1 відсутня.

Оригінал трудової книжки позивачу був не виданий не з вини відповідача, а у зв'язку з тим, що 18.05.2014 незаконним озброєними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю ГУМВСУ у Луганській області, яка розташована за адресою: вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, про що 26.05.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002210 були внесені відповідні відомості, разом з усією документацією, а також особовими справами працівників ГУМВСУ.

Так під час розгляду справи № 812/506/15 ОСОБА_1 приймав участь у справі за його позовом від 10.06.2015 р., тобто у період часу з 10.06.2015 р. по 23.10.2015 періодично знаходився у м. Сєвєродонецьку та мав змогу звернутися до управління кадрового забезпечення ГУМВСУ у Луганській області з приводу отримання дублікату трудової книжки.

Таким чином, позивач зловживав своїм правом на отримання трудової книжки з метою у подальшому звернутися до суду з позовом про стягнення коштів у відповідності до п.п. 4.1. Інструкції.

Також позивач 30.10.2015 р. звернувся до Відповідача із заявою, яка надійшла на адресу поштою, про надання йому дублікату трудової книжки.

В свою чергу, Відповідач 06.11.2015 на адресу, яку вказував позивач, надіслав листа вих. № 6/2-5013, яким йому пропонувалось прибути до УКЗ ГУМВСУ з бланком трудової книжки та копією диплома для отримання дублікату трудової книжки.

Позивач 26.03.2016 р. скористався вказаною пропозицією та у приміщенні ГУМВСУ у Луганській області отримав дублікат трудової книжки.

З урахуванням вищенаведеного, представник відповідача просив суд відмовити у задоволені адміністративного позову.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наявних у матеріалах справи доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.69-72 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог з огляду на таке.

Судом встановлено і це не оскаржується сторонами, що ОСОБА_1 працював на посаді оперуповноваженого відділу швидкого реагування "Сокіл" УБОЗ ГУМВС України у Луганській області у званні капітана міліції.

Наказом ГУ МВС України у Луганські області від 26.09.2014 № 2078 ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ України за п.64 "є" (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України, що не заперечується сторонами та підтверджується копією трудової книжки (а.с.6).

27 жовтня 2014 року ОСОБА_1 направив до ГУМВС України в Луганській області заяву, якою просив видати трудову книжку та видати копію виписки з наказу (а.с.7). Заява отримана відповідачем 03.11.2014, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 13).

28 січня 2015 року позивачем було направлено на ім'я начальника ГУМВС України в Луганській області Науменко А. В. скаргу на бездіяльність співробітників кадрового апарату ГУМВД України в Луганській області разом з заявою, в якій просив видати трудову книжку, копію виписки з наказу (а. с. 8-9, 10). Скарга разом з заявою отримана відповідачем 03.02.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Листом від 17 лютого 2015 року №6/2-559 відповідач на звернення позивача зазначив, що військовий квиток та оригінал трудової книжки перебувають в особовій справі, а також що у день звільнення позивач не перебував на службі та не прибув до ГУМВСУ для отримання трудової книжки, не видана за місцем тимчасової дислокації Головного управління в м. Сєвєродонецьку не з вини адміністрації ГУМВС України у Луганській області та з урахуванням того, що територія міста Луганська перебуває під контролем незаконних озброєних формувань, будь-яким чином отримати особову справу або трудову книжку, не надається можливим, тому зазначене питання буде розглянуто після встановлення конституційного ладу на території Луганської області (а.с.49).

30 жовтня 2015 року позивачем було направлено до ГУМВС України в Луганській області заяву, в якій просив видати трудову книжку, змінити дату звільнення на дату видачі трудової книжки, сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.11-12). Заява отримана відповідачем 03.11.2015, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.13).

Листом від 06 листопада 2015 року №6/2-5013 відповідач на звернення позивача зазначив, що з урахуванням того, що територія міста Луганська перебуває під контролем незаконних озброєних формувань, будь-яким чином отримати особову справу та оригінал трудової книжки не надається можливим. Для отримання дублікату трудової книжки необхідно прибути до УКЗ ГУМВСУ з бланком трудової книжки та оригіналом диплому про навчання (а.с.50).

28 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ МВС України у Луганській області з заявою про видачу дублікату трудової книжки (а. с. 51) та отримав його 26.03.2016 (а.с.52).

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Луганській області про визнання протиправним та скасування наказу від 09.10.2014 №318 о/с про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації моральної шкоди та заборгованість по заробітній платі відмовлено (а.с.40-44).

Ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 15 грудня 2015 року постанову Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року залишено без змін (а.с.45-48).

Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно пункту 1.1 ч. 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п'ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 ч. 4 Інструкції, у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

При цьому для осіб працездатного віку необхідно вказати час, тривалість та місце проходження підвищення кваліфікації, яке пройшов працівник за останні два роки перед звільненням.

Трудова книжка заповнюється одночасно українською та російською мовами і засвідчуються окремо обидва тексти.

Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно п 5.1 ч. 5 Інструкції, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов'язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки.

Згідно п. 6.1 ч. 6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, при виписуванні трудової книжки, або вкладиша до неї, або дубліката трудової книжки власник або уповноважений ним орган стягує з працівника суму її вартості.

У разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.

Якщо трудова книжка працівника загублена підприємством внаслідок стихійного лиха або з інших причин, то йому видається дублікат трудової книжки без стягнення її вартості.

Аналізуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а у разі втрати трудової книжки видається дублікат трудової книжки за заявою працівника.

18 травня 2014 року незаконними озброєними формуваннями було захоплено адміністративну будівлю ГУ МВС України у Луганській області, яка розташована за адресою: вул. Луначарського, 38, м. Луганськ, про що 26.05.2014 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002210 були внесені відповідні відомості, разом з усією документацією, а також особовими справами працівників ГУМВСУ.

Постановою суду від 23 жовтня 2015 року встановлено, що остаточною датою звільнення позивача вважається 09.10.2014 - по вказаний день ОСОБА_1 до місця дислокації так і не прибув.

Тобто, в день звільнення позивач був відсутній на роботі, тому видати трудову книжку відповідач не мав можливості.

Також, в постанові зазначено, що судом не приймаються до уваги доводи позивача про те, що він згідно ст. 235 КЗпП України має право на середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки, оскільки вини ГУ МВС України у Луганській області з приводу її невидачі судом не встановлено. Як зазначив свідок ОСОБА_3 матеріали особової справи разом з трудовою книжкою позивача залишились у захопленому приміщенні в м. Луганську, а тому видати її при звільненні позивачу не було можливості.

З цього приводу суд роз'яснив позивачу про те, що він не позбавлений можливості звернутися з вимогою до ГУ УМВС України у Луганській області з відповідною заявою про видачу дублікату трудової книжки.

Таким чином, судом встановлено відсутність вини ГУМВС України у Луганській області щодо невидачі трудової книжки позивачу.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ГУМВС України у Луганській області із заявами про видачу трудової книжки, а не із заявою про видачу дубліката трудової книжки.

Посилання позивача на заяву від 27 жовтня 2014 року щодо направлення трудової книжки та виписки з наказу за поштовою адресою, суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до Інструкції, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Згідно ст. 6 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" передбачено, що реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи зазначається у довідці про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Позивач не надав до суду належні докази на підтвердження поштової адреси місця його проживання як внутрішньо переміщеної особи, та відповідачу була відоме лише його місце реєстрації: м. Луганськ, вул. Урицького, 5, але з 07 листопада 2014 УДППЗ "Укрпошта" не здійснює пересилання пошти до м. Луганська.

Посилання позивача на ті обставини, що наявність довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи необхідна виключно для отримання соціальних виплат, є незмістовним з таких підстав. Відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, цей Порядок регулює механізм видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (далі - довідка).

Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Тобто, саме довідка і повинна підтверджувати факт внутрішнього переміщення та взяття на облік за певною адресою.

Вказаний Порядок не містить положень того, що довідка слугує виключно для отримання лише соціальних виплат.

Тому для вирішення спору суд виходить з положень як Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", так і самого Порядку, а позицію позивача визнає вільним трактуванням Порядку, який не відповідає його змісту.

Крім того, відповідачем 06 листопада 2015 року було направлено лист №6/2-5013 на звернення позивача та зазначено, що з урахуванням того, що територія міста Луганська перебуває під контролем незаконних озброєних формувань, будь-яким чином отримати особову справу та оригінал трудової книжки не надається можливим. Для отримання дублікату трудової книжки необхідно прибути до УКЗ ГУМВСУ з бланком трудової книжки та оригіналом диплому про навчання.

Таким чином, відповідач не мав законодавчо визначених підстав для направлення дублікату трудової книжки за зазначеною позивачем адресою без отримання належних доказів переміщення позивача за певною адресою.

До того ж, під час розгляду справи №812/506/15 ОСОБА_1 приймав участь у справі за позовом від 10.06.2015, тобто у період часу з 10.06.2015 по 23.10.2015, періодично знаходився у м. Сєвєродонецьку Луганської області та мав змогу звернутися до управління кадрового забезпечення ГУМВСУ у Луганській області з приводу отримання дублікату трудової книжки.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Луганського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2015 року встановлено, що вини ГУМВС України у Луганській області з приводу невидачі трудової книжки немає, а обставини, які встановлені судовим рішенням в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Підстави для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та для зобов'язання видати наказ, в якому визначити дату отримання дублікату трудової книжки - 26 березня 2016 року як дату звільнення, відсутні, оскільки при встановленій по справі затримці видачі позивачу дублікату трудової книжки не встановлена вина відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Посилання позивача на постанову Вищого адміністративного суду України № К/800/3791/16 від 07.06.2016 є незмістовним, оскільки відповідно до положень ст. 244-2 КАС України висновок лише Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. В даному випадку позивач посилається на постанову ВАСУ, а не на постанову Верховного Суду України.

Також відсутні підстави для застосування положень абз. 2 ч. 1 ст. 244-2 КАС України при даних спірних правовідносинах відносно висновків, викладених у постановах Верховного Суду України № 6-87цс11 від 23.01.2012 та № 21-395а13 від 14.01.2014, оскільки висновки по вказаним справам стосуються порядку розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. При даних спірних правовідносинах була встановлена відсутність підстав для стягнення середнього заробітку, як наслідок, відсутні підстави для застосування положень статті 244-2 КАС України.

Фактичне отримання позивачем дублікату трудової книжки 26.03.2016 - в суботу не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки дублікат виданий повноважною особою відповідача та ніяким чином не порушує права позивача.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не допускав стосовно позивача порушень при отриманні останнім дублікату трудової книжки, що є підставами для відмови у задоволенні позовних вимог.

У зв'язку із відмовою в задоволені позову судові витрати зі сплати судового збору позивачу не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 17, 94, 158 - 163, 167, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Луганській області в особі ліквідаційної комісії про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку до Донецького апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п'ятиденного строку з моменту отримання суб'єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено та підписано 05 грудня 2016 року.

Суддя С.В. Борзаниця