Справа № 821/1366/15-а
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" листопада 2016 р. м. Київ К/800/51178/15

Колегія суддів Вищого адміністративного суду України у складі:

головуючого суддіГоловчук С.В. (суддя-доповідач),
суддівЗагороднього А.Ф.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина Л.В.,

за участю позивача, представника позивача - ОСОБА_4 та представника відповідача Курянінової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_6 на постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Управління Служби безпеки України в Херсонській області про визнання протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з адміністративним позовом про визнання протиправними та скасування рішень житлово-побутової комісії Управління Служби безпеки України в Херсонській області, оформлених протоколами № 194 від 23 грудня 2011 року, № 207-А від 04 березня 2015 року та № 208 від 09 квітня 2015 року. В обґрунтування вимог позивач зазначав, що він проходить службу в Управління Служби безпеки України в Херсонській області (далі - УСБУ в Херсонській області), де у 2003 році отримав службову квартиру. Після переведення у 2011 році для подальшого проходження військової служби до АР Крим його було знято з квартирного обліку в УСБУ в Херсонській області, про що йому стало відомо лише після повернення на службу до відповідача. Дізнавшись про це, він подавав рапорти про поновлення його на квартирному обліку та зняття з квартири, в якій він мешкає з родиною, статусу «службова» для оформлення її у власність та про зарахування його та членів сім'ї на квартирний облік, до черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Проте, житлово-побутова комісія УСБУ в Херсонській області відмовила у задоволенні його рапортів. Посилаючись на те, що оскаржувані рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області необґрунтовані та безпідставні, просив суд визнати незаконними та скасувати рішення спільного засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області № 194 від 23 грудня 2011 року, рішення засідання житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області № 207-А від 04 березня 2015 року та № 208 від 09 квітня 2015 року, поновити його на квартирному обліку УСБУ в Херсонській області з 23 грудня 2011 року, визнати протиправними дії відповідача щодо прийняття оскаржуваних рішень та зобов'язати розглянути на засіданні житлово-побутової комісії його рапорт від 10 липня 2014 року.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2015 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області № 194 від 23 грудня 2011 року, № 207-А від 04 березня 2015 року та № 208 від 09 квітня 2015 року. Зобов'язано відповідача розглянути на засіданні житлово-побутової комісії рапорт ОСОБА_6 від 10 липня 2014 року. В решті позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року скасовано постанову суду першої інстанції та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі позивач порушує питання про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі постанови суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права. Вказує, що суд апеляційної інстанції не дав належної правової оцінки обставинам справи та доводам позивача про те, що в порушення вимог ст. 40 ЖК УРСР його особисто не було повідомлено про проведення 23 грудня 2011 року засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області, на якому вирішувалось питання про зняття його з квартирного обліку в УСБУ в Херсонській області та про те, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин. До того ж, суд апеляційної інстанції вийшов за межі позовних вимог, надавши оцінку правомірності отримання службового житла після повернення його на службу до відповідача.

Відповідач у запереченнях на касаційну скаргу посилається на те, що судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, судом правильно встановлені факти, досліджені докази та наведені обґрунтовані висновки. Просить залишити касаційну скаргу ОСОБА_6 без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судами встановлено, що наказом начальника Управління Служби безпеки в Херсонській області № 62/ДСК від 07 серпня 2003 року позивачу надано службову квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 2-х кімнат, житловою площею 38,0 кв.м., загальною площею 73,4 кв.м. на склад сім'ї з 3 осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Згідно протоколу житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області № 179 від 05 грудня 2007 року ОСОБА_6 та його членів сім'ї (ОСОБА_7, ОСОБА_8) включено до загального списку на отримання житла, а саме 2-х кімнатної службової квартири АДРЕСА_1.

23 грудня 2011 року на спільному засіданні керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області прийнято рішення, оформлене протоколом № 194, про зняття позивача з квартирного обліку по УСБУ в Херсонській області ОСОБА_6 на підставі п.п. 2,3 ч. 2 ст. 40 ЖК України у зв'язку з переведенням на службу в АР Крим.

Після переведення на службу в АР Крим сім'я позивача продовжувала проживати в квартирі АДРЕСА_1. В 2014 році ОСОБА_6 переведено на службу до УСБУ в Херсонській області.

10 липня 2014 року позивач подав керівництву УСБУ в Херсонській області рапорт про поновлення його на квартирному обліку та зняття з квартири АДРЕСА_1 статусу «службова» для оформлення її у власність.

Рішенням житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області від 04 березня 2015 року, оформленого протоколом № 207-А, відмовлено у задоволенні рапорту ОСОБА_6 від 10 липня 2014 року з посиланням на відсутність підстав для поновлення його в черзі осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Рекомендовано позивачу подати рапорт щодо зарахування його на квартирний облік.

12 березня 2015 року ОСОБА_6 подав керівництву УСБУ в Херсонській області рапорт про зарахування його та членів сім'ї на квартирний облік, до черги осіб, що потребують поліпшення житлових умов та рапорт про зняття статусу «службове житло» з квартири АДРЕСА_1.

Рішенням житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області від 09 квітня 2015 року, оформленого протоколом № 208, відмовлено у зарахуванні позивача та членів його сім'ї на квартирний облік по УСБУ в Херсонській області у зв'язку з відсутністю документів в повному обсязі та розбіжністю в наданих ним документах. Рапорт ОСОБА_6 щодо зняття статусу «службова» з квартири АДРЕСА_1 не розглянуто з посиланням на те, що він та його родина не перебувають на квартирному обліку в УСБУ в Херсонській області.

Поновлюючи строк звернення до суду в частині визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області № 194 від 23 грудня 2011 року, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску строку звернення до суду є поважними, оскільки позивач особисто не був повідомлений про засідання та про прийняте на ньому рішення.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що рішення спільного засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області від 23 грудня 2011 року, оформлене протоколом № 194, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки підстави для зняття позивача з квартирного обліку не передбачені чинним законодавством. Рішення житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області № 207-А від 04 березня 2015 року та № 208 від 09 квітня 2015 року також є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки не містять обґрунтувань з посиланням на відповідні норми актів законодавства та прийняті на підставі протоколу № 194 від 23 грудня 2011 року, який визнано протиправним та скасовано.

Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем пропущено строк звернення до суду в частині позовних вимог про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області № 194 від 23 грудня 2011 року, поважних причин пропуску вказаного строку не наведено. Відповідач приймаючи рішення № 194 від 23 грудня 2011 року, № 207-А від 04 березня 2015 року та № 208 від 09 квітня 2015 року діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з вимогами про визнання незаконним та скасування рішення спільного засідання керівництва і профкому УСБУ в Херсонській області № 194 від 23 грудня 2011 року та відсутністю доказів, що свідчать про поважність причин пропуску вказаного строку.

Разом з тим, неможливо погодитись ні з висновками суду першої інстанції, ні з висновками суду апеляційної інстанції в частині вирішення спору по суті.

Відповідно до статті 159 КАС України судове рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону висновки судів зроблені без повного та всебічного з'ясування обставин в адміністративній справі, до того ж не ґрунтуються на законі.

Правовідносини в сфері забезпечення військовослужбовців СБУ житлом регулюються Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Житловим кодексом УРСР (дала - ЖК), Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затвердженими постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470 (далі - Правила № 470), Порядком забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року № 1081 (далі - Порядок № 1081) та Інструкцією про організацію забезпечення і надання військовослужбовцям Служби безпеки України та членам їх сімей житлових приміщень, затвердженою наказом СБУ від 06 листопада 2007 року № 792 (далі - Інструкція № 792).

Згідно із абзацом 1 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 22 Порядку № 1081 встановлено, що облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов (далі - облік), ведеться у військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.

Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 792 усі питання, пов'язані із забезпеченням житлом співробітників, вирішуються за місцем перебування їх на обліку як осіб, що потребують поліпшення житлових умов, відповідними житлово-побутовими комісіями Центрального управління, органів, закладів та установ СБУ.

Співробітники визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, відповідно до законодавства України (пункт 3.2 Інструкції № 792).

Згідно із абзацом 4 пункту 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла.

Згідно абзаців 3, 4 пункту 3 Порядку № 1081 забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житлом для постійного проживання провадиться шляхом надання один раз протягом усього часу проходження військової служби житла новозбудованого, виключеного з числа службового, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла. Житлові приміщення надаються військовослужбовцям у межах норм, встановлених законодавством.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 1081 військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності у них за місцем проходження служби житла для постійного проживання забезпечуються службовими житловими приміщеннями.

Зі змісту протоколу засідання житлово-побутової комісії УСБУ в Херсонській області № 208 від 09 квітня 2015 року видно, що у задоволенні рапорту позивача щодо зарахування його та членів його сім'ї на квартирний облік по УСБУ в Херсонській області відмовлено з посиланням на документи про право власності. В матеріалах справи міститься витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 91), з якого вбачається, що дружині позивача - ОСОБА_7 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. З відмітки про реєстрацію у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (зворот а.с. 91) та свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 93) видно, що ОСОБА_7 на праві приватної власності також належить двокімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Проте, вирішуючи спір суди першої та апеляційної інстанцій всупереч вимог ст. 86 КАС України не надали оцінки усім доказам у справі в сукупності та належним чином не перевірили правомірності дій відповідача з урахуванням норм ЖК України та Правил № 470.

Із змісту позовних вимог вбачається, що фактично ОСОБА_6 порушує питання про право забезпечення житлом для постійного проживання, оспорюючи рішення відповідача.

Отже, зміст позовних вимог свідчить про наявність спору про право.

Розглядаючи справу, суди належним чином не перевірили чи є спір у справі публічно-правовим та чи належить до юрисдикції адміністративних судів.

За загальним правилом у порядку цивільного судочинства суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема, спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (статті 3, 15 ЦПК України).

Таким чином, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Житлові спори - особливий різновид спорів, що стосується житлових прав та інтересів громадян і організацій.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов'язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб'єкта владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16), від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2139цс15).

За таких обставин, коли судами не з'ясовано та не досліджено усіх обставин справи, не надано оцінки усім доказам у справі та не перевірено чи належить вказаний спір до юрисдикції адміністративних судів, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не можуть залишатися без змін.

Відповідно до частини 1 статті 220 КАС України суд касаційної інстанції не може досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні.

Згідно із частиною 2 статті 227 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Неповне з'ясування судами дійсних обставин справи та допущені порушення норм процесуального права є підставою для скасування ухвалених рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 227, 231 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Херсонського окружного адміністративного суду міста Києва від 13 травня 2015 року та постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 03 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В. Головчук
Судді А.Ф. Загородній
Ю.К. Черпак