Справа № П/811/906/16
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № П/811/906/16 Головуючий у 1-й інстанції: Орленко В.І. Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Суддів За участю секретаряВівдиченко Т.Р. Мамчура Я.С. Сорочко Є.О. Кондратенко Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною податкової консультації та зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України про визнання недійсною індивідуальну податкову консультацію у формі листа від 28.01.2016р. № 917/П/99-99-17-03-03-14 та зобов'язання надати нову індивідуальну письмову податкову консультацію з урахуванням висновків суду.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з постановою суду, позивач - ОСОБА_5 звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати постанову суду першої інстанції та прийняти нову, якою позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Про причини своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов'язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 4 ст. 196 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_5 звернулась до Державної фіскальної служби України із заявою від 28.12.2015р. про надання податкової консультації щодо оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду.

У вказаній заяві ОСОБА_5 зазначає, що вона має у власності нежитлове приміщення загальною площею 43,0 кв.м., яке розташоване у м. Кіровоград.

Вказане приміщення позивач здає в строкове платне користування юридичній особі, згідно договору оренди №4/15 від 23.03.2015р., за умовами якого, орендна плата перераховується на рахунок ОСОБА_5 у банку не пізніше 10 числа поточного місяця. Відповідно до договору оренди, до розміру орендної плати не включається вартість електроенергії та інших комунальних послуг, спожитих в орендованому приміщенні, які компенсуються та сплачуються орендарем орендодавцю окремо, згідно показів лічильників, відповідно до рахунків, що виставляються орендодавцю обслуговуючими організаціями.

Заявник зазначає, що при перерахуванні коштів за оренду, орендар, як податковий агент, утримує та перераховує до бюджету податок на доходи фізичних осіб та військовий збір. З цих коштів ОСОБА_5 сплачує всі комунальні платежі, згідно показів лічильників, відповідно до рахунків, що виставляються їй обслуговуючими організаціями, які компенсуються орендарем.

Під час компенсації коштів за комунальні платежі орендарем, з ОСОБА_5 як орендодавця також утримується податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, що на думку заявника, є подвійним оподаткуванням, так як з отриманого доходу (орендної плати) податки вже утримані та перераховані до бюджету, а компенсація це і є комунальні платежі за майно, яке використовує орендар і, на думку заявника, не може бути доходом орендодавця. Орендна плата, з якої податковий агент утримує та перераховує до бюджету податки значно перевищує комунальні послуги навіть у зимовий час.

Листом Державної фіскальної служби України від 28.01.2016р. №917/П/99-99-17-03-03-14 про розгляд звернення позивач повідомляється, що у разі, якщо юридична особа (орендар) компенсує фізичній особі (орендодавцю) вартість спожитих комунальних послуг окремо від орендної плати, то сума зазначеної компенсації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі п.п. «г» п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

Не погоджуючись з наданою відповідачем податковою консультацією, вважаючи її недійсною, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Згідно пп. 14.1.172 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова консультація - допомога контролюючого органу конкретному платнику податків стосовно практичного використання конкретної норми закону або нормативно-правового акта з питань адміністрування нарахування та сплати податків чи зборів, контроль за справлянням яких покладено на такий контролюючий орган.

За зверненням платників податків контролюючі органи надають їм безоплатно консультації з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства протягом 30 календарних днів, що настають за днем отримання такого звернення даним контролюючим органом (п. 52.1 ст. 52 ПК України).

В силу приписів п. 52.2 ст. 52 ПК України, податкова консультація має індивідуальний характер і може використовуватися виключно платником податків, якому надано таку консультацію.

Відповідно до п. 52.3 ст. 53 ПК України, за вибором платника податків консультація надається в усній, письмовій або електронній формі. Консультація, надана в письмовій або електронній формі, обов'язково повинна містити опис питань, що порушуються платником податків, з урахуванням фактичних обставин, вказаних у зверненні платника податків, обґрунтування застосування норм законодавства та висновок з питань практичного використання окремих норм податкового законодавства.

Згідно п. 53.3 ст. 53 ПК України, платник податків може оскаржити до суду наказ про затвердження узагальнюючої податкової консультації або надану йому індивідуальну податкову консультацію як правовий акт індивідуальної дії, викладені в письмовій або електронній формі, які, на думку такого платника податків, суперечать нормам або змісту відповідного податку чи збору.

З аналізу наведених норм ПК України вбачається, що податкова консультація є правовим актом індивідуальної дії, який містить правову позицію контролюючого органу щодо застосування конкретних норм податкового законодавства, а також право позивача на оскарження індивідуальної податкової консультації, як правового акту індивідуальної дії, прямо передбачено чинним законодавством України. Надання консультації, є наслідком належної реалізації податковим органом своїх владних управлінських функцій в сфері податкового законодавства, яка може створювати для платника податків на якого вона спрямована відповідні права у цій сфері. Зазначена консультація, як певне рішення суб'єкта владних повноважень повинне відповідати вимогам законодавства, норми якого регулюють відповідні правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом оскаржуваної індивідуальної податкової консультації є надання роз'яснень з питань оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду.

Згідно частини першої ст. 283 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) та частини першої ст. 759 Цивільного кодексу України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає іншій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством (ст. 286 ГКУ).

Тобто, основним предметом договору оренди є встановлення розміру орендної плати за користування майном. У межах договорів оренди можливі два варіанти відшкодування витрат за комунальні послуги: в складі орендної плати або окремо від неї.

Згідно пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України, платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема, фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

В силу підпункту 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 ПК України, об'єктом оподаткування фізичної особи - резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Положеннями п. 164.1 ст. 164 ПК України визначено, що загальний оподатковуваний дохід - це будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

До загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст. 165 Податкового кодексу України) у вигляді суми грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат або втрат платника податку, крім тих, що обов'язково відшкодовуються згідно із законом за рахунок бюджету або звільняються від оподаткування згідно з розділом IV Податкового кодексу України (пп. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України).

Згідно пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14 ПК України, додаткове благо - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов'язаний з виконанням обов'язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст. 168 Податкового кодексу України.

Так, згідно пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов'язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 Податкового кодексу України.

В силу п. 167.1 ст. 167 ПК України, ставка податку становить 18 відсотків бази оподаткування щодо доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику (крім випадків, визначених у пунктах 167.2 - 167.5 цієї статті).

Крім цього, п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Об'єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст. 163 Податкового кодексу України, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (пп. 1.2 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) військового збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому ст. 168 Податкового кодексу України, за ставкою 1,5 відсотка (пп. 1.4 п. 161 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Податкового кодексу України).

Виходячи з вищевикладеного, у разі якщо юридична особа (орендар) компенсує фізичній особі (орендодавцю) вартість спожитих комунальних послуг окремо від орендної плати, то сума зазначеної компенсації підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб як додаткове благо на підставі пп. «г» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач надав відповідь на поставлені перед ним питання, а також те, що в податковій консультації викладена правова позиція з приводу оподаткування доходу, отриманого фізичною особою у вигляді компенсації вартості спожитих комунальних послуг, від надання нерухомості в оренду, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання такої консультації недійсною.

В той же час, як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_5 фактично не погоджується зі змістом наданої їй податкової консультації, з огляду на невідповідність її вимогам податкового законодавства.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надання відповідачем індивідуальної податкової консультації, викладеної у листі від 28.01.2016р. №917/П/99-99-17-03-03-14, зі змістом якої не погоджується позивач, не може бути підставою для визнання податкової консультації недійсною.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_5 та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС України).

При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції та не знайшли свого належного підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин у адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складання в повному обсязі, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Судді Вівдиченко Т.Р. Мамчур Я.С. Сорочко Є.О.

Повний текст ухвали виготовлено 01.12.2016 року

Головуючий суддя Вівдиченко Т.Р.

Судді: Мамчур Я.С

Сорочко Є.О.