Справа № 816/1476/16
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справі

01 грудня 2016 рокум. ПолтаваСправа № 816/1476/16

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Удовіченка С.О., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 звернулися до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Відділ Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов'язати вчинити певні дії.

Представником відповідача подано до суду клопотання про закриття провадження у справі, яке останній обгрунтовував тим, що земельні ділянки на які позивачі просять надати дозволи на розробку проекту землеустрою входять в межі земельних ділянок, які перебувають у користуванні інших осіб.

Позивачі у судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від їх представника надійшло клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Від відповідача та третьої особи надійшли клопотання про розгляд справи без їх участі.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі особи, які беруть участь у справі, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

А відповідно до частини першої статті 41 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зважаючи на неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, та з огляду на надані ними клопотання про розгляд справи без їх участі, судовий розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження, без фіксації за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивачі просять суд визнати протиправними відмови у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою, викладені в листах Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Разом із тим, земельні ділянки, щодо яких ОСОБА_11Є, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 подано клопотання до відповідача щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою знаходяться у межах земельної ділянки площею 49 га, яка на підставі акту на право постійного користування землею Серії I-ПЛ №009016 (т.2 а.с. 157-159) знаходиться в постійному користуванні ОСОБА_12. Доказів визнання вказаного акту недійсним представниками сторін не надано та судом не встановлено.

Земельна ділянка, щодо якої ОСОБА_1 подано клопотання до відповідача щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою знаходиться у межах земельної ділянки площею 41,1000 га, яка перебуває в користуванні ПСП "Колос" на підставі договору оренди від 30 грудня 2011 року № 53 (т.2 а.с. 156, 160-163), укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та ПСП "Колос". Згідно запису здійсненого на 4 сторінці вказаного договору, останній зареєстрований у відділі Держкомзему у Кобеляцькому районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 вересня 2012 року. Доказів визнання вказаного договору недійсним представниками сторін не надано та судом не встановлено.

Земельні ділянки, щодо яких ОСОБА_13 та ОСОБА_8 подано клопотання до відповідача щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою знаходяться у межах земельної ділянки площею 43,3100 га, яка перебуває в користуванні ПСП "Колос" на підставі договору оренди від 30 грудня 2011 року № 52 (т.2 а.с. 146-150), укладеного між Кобеляцькою районною державною адміністрацією Полтавської області та ПСП "Колос". Згідно запису здійсненого на 4 сторінці вказаного договору, останній зареєстрований у відділі Держкомзему у Кобеляцькому районі про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 05 вересня 2012 року. Доказів визнання вказаного договору недійсним представниками сторін не надано та судом не встановлено.

Земельні ділянки, щодо яких ОСОБА_3, ОСОБА_14, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_10 подано клопотання до відповідача щодо надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою знаходяться у межах земельної ділянки площею 2083,04 га, яка на підставі акту на право колективної власності на землею Серії ПЛ №00035 знаходиться у власності КСП "Колос" (т.2 а.с. 141-145).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму. Вжитий у цій процесуальній нормі термін "субєкт владних повноважень" позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Водночас у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Позов, предметом якого є перевірка правильності формування волі однієї зі сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав щодо неї, не може бути розглянуто за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічний правовий висновок висловлений у постанові Верховного суду України від 24 лютого 2015 року (реєстраційний номер 43075090).

Також, у постанові ВСУ від 24 лютого 2015 року зазначено, що відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zand v. Austria" від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Статтею 80 Земельного кодексу України установлено, що субєктами права власності на землю є, зокрема, держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності.

Відповідно до статті 2 Земельного кодексу України суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.

Статтею 5 Земельного кодексу України передбачено, що земельне законодавство базується на таких принципах: забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави.

За приписами статей 178, 181 Цивільного кодексу України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Відповідно до статті 324 Цивільного кодексу України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, встановлених Конституцією України.

Згідно з частиною четвертою статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Відповідно до частини першої та п'ятої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

З огляду на викладене, судом враховано, що згідно частини четвертої статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Конституції України кореспондуються з пунктом "в" статті 5 Земельного кодексу України, згідно з яким земельне законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду (тобто ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації) подальше оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Таким чином, позовні вимоги, предметом оскарження яких є перевірка правильності формування волі однієї із сторін стосовно розпорядження землею та передачі відповідних прав на неї, не можуть бути розглянуті за правилами, встановленими Кодексом адміністративного судочинства України.

Такі висновки суду узгоджуються з практикою Верховного суду України, висловленою в постановах від 24 лютого 2015 року у справі № 21-34а15, від 17 лютого 2015 року у справі № 21-551а14, від 16 грудня 2014 року у справі № 21-544а14, від 09 грудня 2014 року у справі № 21-308а14, від 11 листопада 2014 року у справі № 21-493а14, від 03 червня 2014 року у справі 21-144а14, від 14 лютого 2012 року у справі 21-1041во10 та № 21-1042во10, які в силу положень частини 2 статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Підстав для відступлення від правової позиції, викладеної у вказаних висновках Верховного суду України, судом не встановлено.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Враховуючи те, що запитувані позивачами земельні ділянки перебувають у складі земельних ділянок, що перебувають у користуванні інших осіб, подальше оспорювання правомірності набуття останніми прав на спірні земельні ділянки, зокрема вимоги позивачів щодо зобов'язання відповідача надати дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в той час коли вона перебуває у складі земельної ділянки, що належить на правах оренди третій особі, має вирішуватись у порядку цивільної юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Відділ Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області про визнання відмови протиправною, зобов'язання вчинити певні дії.

На підставі викладеного, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі - закрити.

Роз'яснити позивачеві, що повторне звернення до суду з цією самою позовною заявою не допускається.

Копію ухвали направити особам, які беруть участь у справі.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду через Полтавський окружний адміністративний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали з одночасним надісланням її копії до суду апеляційної інстанції. У разі якщо ухвалу було постановлено в письмовому провадженні або згідно з частиною третьою статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України, або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О. Удовіченко