Справа № 826/14138/16
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2016-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

05 грудня 2016 року № 826/14138/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Погрібніченка І.М. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом Державної архітектурно - будівельної інспекції України

до ОСОБА_1,

ОСОБА_2

про зобов'язання вчинити певні дії,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державна архітектурно - будівельна інспекція України (далі по тексту - позивач) звернулася з позовом до ОСОБА_1 (відповідач - 1), ОСОБА_2 (відповідач - 2) про зобов'язання відповідачів знести за власний рахунок об'єкти самочинного будівництва, а саме прибудови літ «а», «аі», «а2» (приміщення 1, 13, 14, 15, 16, 17, 18) до нежитлового будинку літ. «А», літню кухню площею 44,4 кв.м. та привести у відповідність до технічного паспорту, виготовленого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації від 10.04.2000 р., нежитлову будівлю літ. «А» кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем за наслідком проведення позапланових перевірок встановлено, що відповідачами за вказаною адресою без отримання вихідних даних, належним чином розробленої та затвердженої проектної документації та документу, що надає право на виконання будівельних робіт виконано такі роботи та роботи з реконструкції нежитлової будівлі, внаслідок чого створено самочинно збудований об'єкт, який відповідно до приписів ч.7 ст.376 ЦК України підлягає знесенню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представники відповідача - 2 проти позову заперечили з підстав протиправності таких вимог, а відповідач - 1 в судове засідання не прибув, заперечень проти позову не подав .

На підставі п. 6 ст. 128 КАС України суд прийшов до переконання про можливість подальшого розгляду справи в письмовому провадженні.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

На підставі звернення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.12.2015 року та направлення від 27.01.2016 року № 39.16/01 позивачем було проведено позапланову перевірку дотримання вимог містобудівного законодавства, державних будівельних норм, стандартів і правил закладу громадського харчування кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1

Перевіркою було встановлено, що станом на 10.02.2016 року на земельній ділянці за вищевказаною адресою розташований нежитловий будинок літ. «А», навіс літ. «Б», навіс літ. «В», альтанка літ. «Д», альтанка літ. «Ж», альтанка літ. «З», альтанка літ. «К», альтанка літ. «Л», альтанка літ. «М», альтанка літ. «Н», альтанка літ. «О», альтанка літ. «П», альтанка літ. «Р», альтанка літ. «С» (відповідно до технічного паспорту виготовленого КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 06.12.2013 р., інвентаризаційна справа № 1123, реєстровий № 116/98), які в рівних частинах належать гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового будинку від 04.04.2003 р., зареєстрований в реєстрі за № 390. Відповідно до договору дарування від 15.03.2013 року № 652 та Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13.11.2015 року, індексний № 47555443 гр. ОСОБА_4 подарувала гр. ОСОБА_2 1/ 2 частку вказаного нерухомого майна.

Також контролюючим органом було встановлено, що відповідачами у 2003 році виконано реконструкцію нежитлового будинку літ. «А», а саме, за даними технічного паспорту виготовленого Києво-Святошинський бюро технічної інвентаризації від 10.04.2000 року, знесли внутрішні несучі капітальні та некапітальні стінові перегородки між приміщеннями 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, замурували існуючий дверний прохід та влаштували новий дверний прохід у внутрішній капітальній стіновій перегородці між приміщеннями 1-1 і 1-6, змінили функціональне призначення приміщень 1-2 (влаштовано кухню) та 1-1 (влаштовано санітарно-технічні приміщення), виконали будівельні роботи з будівництва прибудов літ. «а», «аі», «а2» (приміщення 1, 13, 14, 15, 16, 17, 18 відповідно до технічного паспорту від 06.12.2013 р., інвентаризаційна справа № 1123, реєстровий № 116/98) до нежитлового будинку літ. «А» та будівництва літньої кухні площею 44,4 кв. м. без отримання вихідних даних, належним чином розробленої та затвердженої проектної документації та документу, що надає право на виконання будівельних робіт, чим порушено вимоги ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» та ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

За наслідком такої перевірки позивачем було складено Акт від 10 лютого 2016 року, Протокол № 1-Л-А-1002/1 про адміністративне правопорушення від 10.02.2016 року, та відповідачам 1 та 2 внесено приписи від 10.02.2016 року № С-1002/2, № С-1002/4 (з вимогою зупинення з 11.02.2016 року експлуатації нежитлового приміщення) та №С-1002/1 (з вимогою до відповідача - 1 усунути допущені правопорушення містобудівного законодавства в термін до 10.03.2016 року).

В подальшому згідно направлення № 93.16/01 від 29.03.2016 року позивачем було проведено позапланову перевірку виконання вимог приписів від 10.02.2016 року № С-1002/1, № С-1002/2, № С1002/4 за вказаною адресою.

В ході перевірки було встановлено, що виконання вимог приписів від 10.02.2016 року № С-1002/1, № С-1002/2, № С-1002/4, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 не виконуються, чим порушено вимог п. 3 ч.4 ст. 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

В результаті проведеної перевірки складено Акт від 01.04.2016 року, а відповідачам внесені приписи № С-0104/2 та № С0104/3 від 01.04.2016 року з вимогою відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» добровільно знести прибудови літ. «а», «аі», «а2» (приміщення 1, 13, 14, 15, 16, 17, 18) до нежитлового будинку літ. «А», літню кухню площею 44,4 кв.м та привести у відповідність до технічного паспорту, виготовленого Києво-Святошинським бюро технічної інвентаризації від 10.04.2000 р., нежитлову будівлю літ. «А» кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» в термін до 29.04.2016 р.

Також, за наслідком перевірки стану виконання присів № С-0104/2 та № С0104/3 від 01.04.2016 року позивачем 18.05.2016 року складено Акт, яким зафіксовано невиконання відповідачами зазначених приписів.

Вказане вище зумовило позивача на підставі ч.7 ст.376 ЦК України, статті 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" звернутися до суду з даним адміністративним позовом .

Вирішуючи дану справу, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ч.1)

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина 4 ст.376 ЦК України).

Приписами ч. 7 ст.376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням (частина перша згаданого Закону).

За рішенням суду самочинно збудований об'єкт підлягає знесенню в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Замовником робіт із знесення зазначеного об'єкта є орган державного архітектурно-будівельного контролю, за позовом якого ухвалено відповідне рішення суду.

Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об'єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (частина друга статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Правову позицію щодо застосування положень статті 376 Цивільного кодексу України та 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під час вирішення справ про знесення самочинно збудованої будівлі виклав Верховний Суд України в особі цивільної та адміністративної палат у постанові, прийнятій 17 грудня 2014 року в цивільній справі № 6-137цс14 (реєстраційний номер судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень - 42390315).

Усуваючи розбіжності у застосуванні судами цих законодавчих положень, Верховний Суд України зазначив таке.

У положеннях спеціальної матеріально-правової норми, що міститься в частині першій статті 376 Цивільного кодексу України, поняття самочинного будівництва визначено через сукупність його основних ознак, які виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості може бути визначений самочинним, а саме якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з частиною другою статті 376 Цивільного кодексу України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом частин четвертої та сьомої статті 376 Цивільного кодексу України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи (особи, чиї права порушені самочинним будівництвом, орган державної влади або орган місцевого самоврядування) можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 3, 15, 16 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до частини першої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного процесуального кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Тому суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і, залежно від встановленого, вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Крім того, за змістом частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил право на звернення до суду з вимогою про знесення самочинного будівництва має відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. При цьому якщо можливо провести відповідну перебудову самочинного будівництва, суд може постановити рішення про зобов'язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести таку перебудову.

Відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред'явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені в приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил із визначенням строку для добровільного виконання припису, та (або) якщо перебудова об'єкта є неможливою.

Розглядаючи зазначені вимоги відповідно до вказаної норми та положень частини сьомої статті 376 Цивільного кодексу України, суди повинні встановлювати, чи було видано особі, яка здійснила самочинне будівництво, припис про усунення порушень, чи можлива перебудова об'єкта та чи відмовляється особа, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.

У відповідності до приписів ст.244-2 КАС України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

У той же час, як вбачається з матеріалів адміністративної справи позивачем подано до суду позов, який містить вимоги про зобов'язання відповідачів знести за власний рахунок об'єкти самочинного будівництва, що не відповідає приписам частини 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої контролюючий орган звертається до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, звернення до суду з позовними вимогами, що викладені в даному адміністративному позові, суперечить приписам 1 ст. 38 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та є самостійною підставою для відмови в задоволенні такого позову.

Окрім цього, як вбачається зі звернення Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01.12.2015 року, адресованого позивачу, заявником наголошувалося на експлуатації зазначеної вище будівлі з можливим порушенням санітарних, протипожежних та будівельних норм безпечної експлуатації, що може призвести до руйнування капітальних стін та завдати шкоди людям.

На доведення вказаних обставин, позивачем не було надано жодних належних та допустимих доказів, а наявні матеріали перевірки свідчать лише про факт проведення у 2003 році відповідачами робіт з реконструкції цього будинку та будівельних робіт з будівництва прибудов до нього без отримання вихідних даних, належним чином розробленої та затвердженої проектної документації та документу, що надає право на виконання будівельних робіт.

При цьому, викладений в акті перевірки зміст таких порушень не підтверджує і не спростовує доводів щодо небезпеки про які йшлося у вищевказаному зверненні ради, а матеріали справи не містять відомостей які б свідчили про неможливість перебудови зазначеного об'єкту.

Відтак, позивачем в контексті вказаного рішення Верховного Суду України не доведено порушення прав та інтересів конкретних осіб, а також державних або суспільних інтересів, захист яких би відповідав предмету заявленого позову.

Таким чином позовні вимоги Державної архітектурно-будівельної інспекції України задоволеними бути не можуть.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 128, 160-163 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні адміністративного позову Державній архітектурно-будівельній інспекції України відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів за правилами, встановленими ст. ст. 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко