Справа № 814/2218/16
Суддя: Лебедєва Г. В.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв
24 листопада 2016 року Справа № 814/2218/16

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лебедєвої Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних силах України від 28.04.2015, укладений ОСОБА_1 і міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , зобов"язання командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв"язку з закінченням строку контракту,-
В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних силах України від 28.04.2015, укладений ОСОБА_1 і міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , зобов"язання командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв"язку з закінченням строку контракту.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він 28.04.2015 року уклав контракт про проходження війської служби у Збройних Силах України з командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_1 . Згідно п. 3 Контракту він є строковим та укладається на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію. За переконанням позивача особливий період в Україні діяв з 18.03.2014 року по 02.05.2014 року, з 07.09.2014 року по 21.06.2014 року, з 24.07.2014 року по 07.09.2014 року, з 20.01.2015 року по 22.08.2015 року. На думку позивача, у звязку із закінченням 22.08.2015 року особливого періоду, термін дії контракту від 28.08.2015 року про проходження військової служби закінчився, проте відповідач протиправно відмовив позивачу у розірванні контракту на проходження військової служби, посилаючись на те, що особливий період в країні не закінчився.
Відповідач проти позову заперечив та зазначив, що строк контракту позивача не закінчився оскільки не закінчився в державі особливий період.
Представник позивача та представник відповідача в судовому засіданні надали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.
На підставі частини 4 статті 122 КАС України, суд вважає за можливе розглянути адміністративний позов в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовуються вимоги, перевіривши їх доказами суд вважає, що адміністративний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом встановлено, що 28 квітня 2015 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби в Збройних силах України, який вступив в дію 28 квітня 2015 року.
Згідно п. 3 Контракту він є строковим та укладається на термін до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
Як визначено пунктом 4 контракту, сторони зобов`язуються не пізніше як за три місяці до закінчення строку контракту укласти новий контракт або повідомити одна одну про небажання укладати контракт чи відмову в його укладенні з повідомленням причин, визначених нормативно-правовими актами.
14.10.2016 року позивач надав керівництву військової частини рапорт про звільнення його в запас з причин відсутності наміру щодо укладання нового контракту, однак 25.10.2016 року військовою частиною польова пошта НОМЕР_1 було надано відповідь, згідно якої відповідач відмовив у розірванні контракту від 28 квітня 2015 року з огляду на те, що особливий період в державі не закінчився.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходив з наступного.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Згідно із ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу". Згідно із ч. 1 ст. 2 Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу та прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до ч.1 ст.19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять кадрову або строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту і не проходили строкової військової служби, військовозобов`язані, а також жінки, які не перебувають на військовому обліку, укладають контракт про проходження військової служби за контрактом з додержанням умов, передбачених статтею 20 цього Закону.
Згідно із частиною 4 ст. 19 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», форма, порядок і правила укладення контракту, припинення (розірвання) контракту та наслідки припинення (розірвання) контракту визначаються положеннями про проходження військової служби громадянами України, якщо інше не передбачено законом.
Абз. 1-2 ч. 1 ст. 20 Закону № 2232 визначено, що на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби: особи рядового складу, які проходять строкову військову службу або військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, громадяни призовного віку, які мають вищу, професійно-технічну, повну або базову загальну середню освіту, військовозобов`язані, резервісти, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, та жінки з відповідною освітою віком від 18 до 40 років - на військову службу за контактом осіб рядового складу.
У відповідності до ч. 3 ст. 23 Закону № 2232 для громадян, які приймаються на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення правового режиму воєнного стану та призначаються на посади, строк військової служби в календарному обчисленні встановлюється до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію.
За пунктом «б» частини 2 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнення зі служби проводиться, серед іншого, військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - на підставах, передбачених частиною шостою, з урахуванням випадків, визначених частиною восьмою цієї статті.
Згідно із пунктом «а» частини 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту.
Відповідно до частини дев`ятої статті 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у разі настання особливого періоду для військовослужбовців, у яких закінчився строк військової служби, встановлений цією статтею, військова служба, а для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, - дія контракту продовжується понад встановлені строки на період до оголошення демобілізації, крім випадків, визначених частинок) восьмою статті 26 цього Закону.
В свою чергу, частину шосту статті 26 доповнено пунктом "м" згідно із Законом № 711-VIII від 06.10.2015 року, у відповідності до якого контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби у зв`язку із закінченням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 цього Закону.
Також, відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року, у разі оголошення мобілізації усі військовослужбовці, які перебувають на військовій службі в Збройних Силах України, звільненню в запас не підлягають.
Згідно з абз.11 ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування. Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.Тобто, особливий період настає, зокрема, з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
Демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.
Отже, за змістом наведеної норми особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію.
17 березня 2014 року Президентом України було підписано Указ «Про часткову мобілізацію» № 303, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 1 126-VIІ.
Згідно з пунктом 8 цього Указу він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.
Закон України від 17 березня 2014 року №1126-VIІ «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18.03.2014 року.
Відповідно до положень Закону України «Про оборону України» скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України.
Отже, законодавець пов`язує закінчення особливого періоду з оголошенням демобілізації, а не з часом дії Указу Президента України «Про часткову мобілізацію».
Приймаючи до уваги те, що Указу Президента України «Про демобілізацію» не було, на даний час в Україні діє особливий період.
Частиною восьмою статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що під час дії особливого періоду з військової служби звільняються військовослужбовці: з моменту оголошення мобілізації до часу, визначеного пунктами 2 (під час воєнного стану) або 3 (пісня прийняття рішення про демобілізацію) цієї частини: а) жінки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово- лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час, обмежену придатність у воєнний час, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу; в) у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку; г) у зв`язку з обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання; ґ) через такі сімейні обставини або інші поважні причини: виховання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, дитини або кількох дітей віком до 18 років, які з нею (з ним) проживають, без батька (матері); утримання матір`ю (батьком) - військовослужбовцем, яка (який) не перебуває у шлюбі, повнолітньої дитини віком до 23 років, якщо вона (він) є інвалідом І чи II групи; необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років; наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років; д) у зв`язку з проведенням організаційних заходів у порядку, визначеному Генеральним штабом Збройних Сил України, за умови завершення виконання визначених завдань; е) через службову невідповідність осіб рядового, сержантського і старшинського (крім прапорщиків, старших прапорщиків, мічманів, старших мічманів) складу у разі невиконання службових обов`язків; є) призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також які вислужили встановлені строки строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу у строки, визначені рішенням Президента України.
Суд вважає за необхідне зазначити, що позивачем не доведено існування обставин, передбачених ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», що могли б слугувати підставами для звільнення позивача під час дії особливого періоду з військової служби.
Оскільки в контракті позивача за погодженням сторін, встановлено строк його закінчення - до оголошення рішення про демобілізацію та з врахуванням того, що остання не була оголошена, суд вважає, що відсутні підстави для звільнення позивача з військової служби у звязку з закінченням строку контракту.
При цьому слід зазначити, що видані Президентом України Укази від 12.06.2015 року №328 та від 25.03.2016 №115/2016 стосуються окремих категорій громадян, які підпадають під його дію, до яких позивач не відноситься, у звязку з чим дія данних Указів на позивача не поширюється.
У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач діяв в законний спосіб, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 7-9, 14, 70-72, 79, 86,128, 158-163, 167, 254 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
В задоволенні адміністративного ОСОБА_3 до військової частини польова пошта НОМЕР_1 про визнання протиправними дії військової частини польова пошта НОМЕР_1 щодо відмови у звільненні ОСОБА_1 з військової служби, розірвання контракту про проходження військової служби у Збройних силах України від 28.04.2015, укладений ОСОБА_1 і міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , зобов"язання командування військової частини польова пошта НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби у зв"язку з закінченням строку контракту - відмовити.
Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Копія апеляційної скарги на постанову суду одночасно надсилається особою, яка її подає, до Одеського апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ст. 186 КАС України, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя Г.В. Лебедєва