Справа № 826/830/16
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2016-11-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

24 листопада 2016 року 09:20 справа №826/830/16

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., за участю секретаря Калужського Д.О., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доНаціональної академії внутрішніх справ
провизнання протиправним рішення, зобов'язання вчинити дії
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1.) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративними позовом до Національної академії внутрішніх справ (далі по тексту - відповідач), в якому просить: 1) визнати протиправним рішення комісії відповідача з питань визнання учасниками бойових дій щодо відмови у визнанні позивача учасником бойових дій, оформлене протоколом від 12 жовтня 2015 року №1/15; 2) зобов'язати комісію відповідача з питань визнання учасниками бойових дій вчинити дії щодо визнання позивача учасником бойових дій та видачі на його ім'я посвідчення встановленого зразка.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 лютого 2016 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/830/16, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 19 квітня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив; за спільним клопотанням сторін суд ухвалив перейти до розгляду справи у письмовому провадженні на підставі частини четвертої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Згідно довідки Національної академії внутрішніх справ від 15 червня 2015 року №46/107-516 позивач у період роботи в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського (на теперішній час Національна академія внутрішніх справ) на виконання наказу МВС СРСР "О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах" від 19 липня 1988 року №0143, вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 19 липня 1988 року №12с, відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від 19 липня 1988 року №127, у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року.

Як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, у вересні 2015 року позивач звернувся до комісії Національної академії внутрішніх справ з питань визнання учасниками бойових дій із заявою про визнання ОСОБА_1 учасником бойових дій.

Висновком комісії Національної академії внутрішніх справи з питань визнання учасниками бойових дій про відмову у визнанні учасником бойових дій, затвердженого протоколом від 12 жовтня 2015 року №1/15, позивачеві відмовлено у визнанні його учасником бойових дій у зв'язку з тим, що особи рядового і начальницького складу, військовослужбовці МВС СРСР наказами органів і підрозділів МВС СРСР направлялися у відрядження для виконання завдань з охорони громадського порядку на території республік Союзу Радянських Соціалістичних Республік, де був введений надзвичайний стан, пов'язаний з масовими антигромадськими проявами, на підставі чого, керуючись пунктом 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" та постанови Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту" від 08 лютого 1994 року №63 відсутні правові підстави для визнання позивача учасником бойових дій.

Позивач вважає, що відповідач неправомірно відмовив йому у визнанні учасником бойових дій, оскільки він в період з 19 вересня 1988 року по 18 грудня 1988 року у складі зведеного загону військового оперативного резерву від Київської вищої школи МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського приймав участь у виконанні спеціального завдання і проходив службу на території Вірменської Республіки.

Відповідач у письмових запереченнях на адміністративний позов зазначив, що комісією Національної академії внутрішніх справи з питань визнання учасниками бойових дій правомірно відмовлено позивачу у визнанні його учасником бойових дій у зв'язку з відсутністю належних доказів на підтвердження участі позивача у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ в державах, на території яких велися бойові дії і які віднесено до Переліку держав і періодів бойових дій на їх території.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи зі змісту пред'явлених позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Відповідно до статті 5 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з'єднань, об'єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Перелік підрозділів, що входили до складу діючої армії, та інших формувань визначається Кабінетом Міністрів України.

Згідно пункту 1 та 2 статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасниками бойових дій визнаються: військовослужбовці, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період громадянської та Великої Вітчизняної воєн, під час інших бойових операцій по захисту Батьківщини, партизани і підпільники громадянської та Великої Вітчизняної воєн; учасники бойових дій на території інших країн - військовослужбовці Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР (включаючи військових та технічних спеціалістів і радників), працівники відповідних категорій, які за рішенням Уряду колишнього Союзу РСР проходили службу, працювали чи перебували у відрядженні в державах, де в цей період велися бойові дії, і брали участь у бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (флотів).

Військовослужбовці Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, поліцейські, особи рядового, начальницького складу і військовослужбовці Міністерства внутрішніх справ України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які за рішенням відповідних державних органів були направлені для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки або у відрядження в держави, де в цей період велися бойові дії.

Перелік держав, зазначених у цьому пункті, періоди бойових дій у них та категорії працівників визначаються Кабінетом Міністрів України.

Перелік держав, яким надавалася допомога за участю військовослужбовців Радянської Армії, Військово-Морського Флоту, Комітету державної безпеки та осіб рядового, начальницького складу і військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, військовослужбовців Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ, і періодів бойових дій на їх території затверджений Постановою Кабінету Міністрів України "Про організаційні заходи щодо застосування Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту " (далі по тексту - Перелік).

У Переліку Вірменська Республіка, як країна на території якої велися бойові дії, не зазначена.

Згідно вищезазначеної Постанови до переліку держав і періодів бойових дій на їх території віднесено інші країни після грудня 1979 року.

Відповідно до примітки 6 до Переліку Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР і після 1979 року направлялися військові фахівці в країни, на території яких велися бойові дії, але Генеральний штаб Збройних Сил України не володіє такою інформацією. Військовим фахівцям у таких випадках пільги надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

З аналізу вищезазначеної норми, вбачається, що її положення поширюються виключно на військових фахівців, які направлялися Генеральним штабом Збройних Сил колишнього Союзу РСР, на території яких велися бойові дії і пільги яким надавалися на підставі довідок 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про їх особисту участь у бойових діях.

Згідно довідки Національної академії внутрішніх справ від 15 червня 2015 року №46/107-516 позивач у період роботи в Київській вищій школі МВС СРСР ім. Ф.Е. Дзержинського (на теперішній час Національна академія внутрішніх справ) на виконання наказу МВС СРСР "О создании группировок сил и средств для действий при чрезвычайных обстоятельствах" від 19 липня 1988 року №0143, вказівки Управління навчальних закладів і науково-дослідних установ МВС СРСР від 19 липня 1988 року №12 с, відповідно до наказу КВШ МВС СРСР від 19 липня 1988 року №127, у складі зведеного загону КВШ був відряджений до м. Єреван для безпосередньої участі у виконанні спеціального завдання з 19 вересня 1988 року до 18 грудня 1988 року.

Вищезазначена довідка від 15 червня 2015 року не містить інформації, яке саме спеціальне завдання та якого характеру виконував позивач, а тому будь-яким чином не доводить участь позивача у бойових діях.

В матеріалах справи відсутня довідка 10 Головного управління Генерального штабу Збройних Сил СРСР про особисту участь позивача у бойових діях у країнах, на території яких велися бойові дії.

Будь-які інші докази на підтвердження участі позивача у бойових діях до суду не надано та в матеріалах справи відсутні.

Як наслідок, Окружний адміністративний суд міста Києва приходить до висновку, що оскільки позивач направлявся в країни, на території яких велися бойові дії не Генеральним штабом Збройних Сил, він не може вважатися учасником бойових дій, отже, правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 18 травня 2010 року №21-74во10, від 3 жовтня 2011 року №21-162а11 та від 26 листопада 2013 року №21-384а13.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва відповідачем доведено правомірність своїх дій з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Кузьменко