Справа № 504/2946/16-а2-а/504/115/16
Суддя: Вінська Н. В.
Дата ухвалення: 2016-10-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 504/2946/16-а
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05.10.2016смт. Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Вінської Н.В.,
секретаря судового засідання Білаш А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Доброслав Лиманського району Одеської області справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До суду надійшла адміністративна позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивачка просить суд визнати противоправною відмову посадових осіб Красносільської сільської ради Лиманського (колишнього Комінтернівського) району Одеської області у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , зобов`язати Красносільську сільську раду Комінтернівського району Одеської області зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог посилалась на неправомірну відмову у реєстрації місця проживання, оскільки всі необхідні документи разом з заявою були нею надані, при цьому при наявності документу, що посвідчує право на проживання в житлі ордеру, який у встановленому законом порядку не визнаний недійсним, відмова у реєстрації місця проживання вважала противоправною.
Представник позивача адвокат Редванська Н.В., підтримала позовні вимоги, просила суд задовольнити їх у повному обсязі та розглядати справу за її відсутності.
Представник відповідача Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області надіслав до суду заперечення на позовну заяву, вирішення позову залишив на розсуд суду, просив розглядати справу за його відсутності. В обґрунтування своєї правової позиції зазначив, що на виконання Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» були розроблені Правила реєстрації місця проживання, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N-207 та визначено зразок заяви для реєстрації місця проживання. Виходячи зі змісту заяви, підставою для реєстрації місця проживання заявника є: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду або інші документи, що підтверджують право на реєстрацію місця проживання. Посилався на те, що відповідно до частини першої статті 6 Закон України від 11.12.2003 № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на 01.09.2004 - дата видачі Позивачу ордеру на жилу площу в гуртожитку) громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. У своєму позові позивач зазначає про фактичне вселення у гуртожиток ще в 2004 році. З огляду на зазначене Позивач повинен був зареєструвати своє місце проживання у гуртожитку в 2004 році. Однак, ордер на жиле приміщення від 01.09.2004 року, що був наданий позивачкою є недійсним та не може слугувати підставою для реєстрації місця проживання, оскільки Ордер на житлову площу є дійсний на протязі 30 днів, при вселенні ордер здається в житлово-експлуатаційну організацію, за відсутності її - завідувачу (директору) гуртожитку установі організації. Крім того, термін дійсності протягом 30 днів також зазначений і в самому ордері Позивача на жилу площу в гуртожитку від 01.09.2004 року. Таким чином вважає, що сільська рада діяла в межах наданих їй повноважень, а саме на підставі п. 11: Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N 207, а саме, орган реєстрації відмовляє в реєстрації / знятті з реєстрації місця проживання, якщо: у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними. Стосовно вимоги ОСОБА_1 щодо зобов`язання сільської ради здійснити реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , представник відповідача зазначає, що Позивач може реалізувати відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N 207, шляхом надання Відповідачу необхідних для реєстрації місця проживання документів, зокрема, шляхом надання рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання за особою права на реєстрацію місця проживання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, заслухавши пояснення представників, суд дійшов наступного.
При розгляді справи, суд враховує, що у зв`язку з набранням чинності постановою Верховної Ради України від 14 липня 2016 року № 1465-VIII «Про перейменування деяких населених пунктів Миколаївської, Одеської, Харківської областей та Комінтернівського району Одеської області», рішенням Красносільської сільської ради від 12.08.2016 року № 261VII «Про зміну найменування та в. місцезнаходження Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області» змінено найменування Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області на Красносільську сільську раду Лиманського району Одеської області.
Судом встановлено, що 13.06.2016 року ОСОБА_1 звернулась до Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області з питання зняття з реєстрації за попереднім місцем проживання та реєстрації місця проживання по АДРЕСА_1 .
Разом із заявою позивачкою були подані ордер від 01.09.2004 року, виданий на підставі рішення адміністрації профспілкового комітету ТОВ «Одеське» ОСОБА_1 на право зайняття житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_2 , квитанцію про сплату адміністративного збору; паспорт громадянина України; заява про зняття з реєстрації місця проживання.
У заяві про зняття з реєстрації місця проживання посадовою особою Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області за результатами розгляду звернення, ОСОБА_1 було відмовлено у знятті з реєстрації за попереднім місцем мешкання та в реєстрації по АДРЕСА_3 , оскільки подані документи, а саме ордер від 01.09.2004 року є недійсним.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням адміністрації профспілкового комітету ТОВ «Одеське» №9 від 01.09.2004 року ОСОБА_1 була передана кімната №1 площею 107,3 кв.м житлової площі в гуртожитку по АДРЕСА_1 . Після чого на житлову площу в гуртожитку було надано ордер від 01.09.2004 року на право заняття з сім`єю у кількості 2-ох осіб житлову площу у розмірі 107,3 кв.м., кімната 1 в гуртожитку за зазначеною адресою. До складу сім`ї входять ОСОБА_1 , ОСОБА_2 батько.
Положеннями ст.3 Закону №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла.
Відповідно до ст. 6 Закону №1382-IV, Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку). У разі подачі заяви законним представником особи додатково подаються: документ, що посвідчує особу законного представника; документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника, крім випадків, коли законними представниками є батьки (усиновлювачі). Реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Реєстрація місця проживання новонародженої дитини здійснюється також на підставі направлених органами соціального захисту населення даних, що зазначив законний представник, з яким постійно проживає дитина, у заяві про призначення допомоги при народженні дитини. Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів. Облік громадян України, які проживають за межами України, ведеться закордонними дипломатичними установами України в установленому Міністерством закордонних справ України порядку. У разі зміни адреси житла в межах адміністративно-територіальної одиниці особа або її законний представник повинні письмово повідомити про це орган реєстрації протягом десяти днів. Надання органами реєстрації відомостей про місце проживання або місце перебування особи та інших персональних даних здійснюється виключно у випадках, передбачених законами України, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини або за згодою самої особи.
Статтею 11 Закону №1382-IV визначено, що Реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.
У відповідності до частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N-207 (надалі - Правила) реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради
Відповідно до п.18. Правил для реєстрації місця проживання особа або її представник подає:
1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8;
2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16 років, подається свідоцтво про народження. Реєстрація місця проживання дітей, які є іноземцями чи особами без громадянства, здійснюється за умови внесення даних про дітей до посвідки на постійне або тимчасове проживання їх батьків та копії свідоцтва про народження. Документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами;
3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу);
4) документи, що підтверджують:
право на проживання в житлі, ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників);
Як було встановлено вище, та не заперечується відповідачем, позивачка звернулася до сільської з заявою про реєстрацію місця проживання, разом з якою було надано ордер від 01.09.2004 року на житлову площу в гуртожитку, яким надано право на заняття з сім`єю житлової площі, квитанцію про сплату державного мита; паспорт громадянина України; заява про зняття з реєстрації місця проживання.
Тобто, у відповідності до вказаних вимог Закону та Правил ОСОБА_1 надала відповідачу всі необхідні документи для реєстрації у житловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_3 .
При цьому відповідач, відмовив у знятті за попереднім місцем мешкання із формулюванням, що подані документи є недійними.
Разом з тим, суд вважає такі твердження відповідача безпідставними, оскільки за приписами ст.58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Видача ордерів на жилі приміщення у військових містечках провадиться в порядку, передбаченому законодавством Союзу СРСР.
Відповідно до ст. 59 Житлового кодексу України встановлені підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним. Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.
Судом встановлено, що ордер від 01.09.2004 року виданий позивачці ОСОБА_1 є дійсним з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно тимчасово.
Відповідно до ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до п. 69 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року №470, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер дійсний протягом 30 днів.
Пунктом 72 вказаних "Правил" передбачено, що при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності - відповідному підприємству, установі, організації; ордер зберігається як документ суворої звітності. Одночасно подаються паспорти усіх членів сім`ї, включених до ордера, з відміткою про виписку з попереднього місця проживання.
Відповідно до п. 4. Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року N-207 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.
Пунктом 18 зазначених Правил встановлена заборона вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів, ніж визначені даним пунктом та вказані вище..
Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо ці особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Статтею 65 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.
Із вищевикладених вимог чинного законодавства України вбачається, що ордер є єдиним документом, який надавав право ОСОБА_1 та членам її сім`ї вселитися в надане їм для проживання жиле приміщення.
Встановлена п. 69 "Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470 дійсність ордеру всього протягом 30 днів поширюється лише на строк вселення в надане житлове приміщення та закінчення цього строку ніяким чином не впливає на можливість реєстрації місця проживання.
Факт проживання ОСОБА_1 з 2004 року. за адресою: АДРЕСА_1 не заперечується відповідачем.
Отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 фактично проживає з 2004 року за адресою: АДРЕСА_1 , а також, що відповідно до ордеру від 01.09.2004 року, вона є наймачем цього жилого приміщення, тому реєстрація місця проживання ОСОБА_1 повинна здійснюватися на підставі того, що вона є наймачем цього жилого приміщення, та їй надано право на заняття цієї площі згідно ордеру.
Враховуючи, що кімната у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , надавалася ОСОБА_1 у встановленому Житловим кодексом Української РСР порядку, позивачка має право користування вказаним житловим приміщенням на підставі ордеру.
Відповідно до ч.1 ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 3 Конституції України встановлено, що головним зобов`язанням держави є утвердження і забезпечення прав і свобод людини.
Таким чином, суд вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні реєстрації місця проживання позивачки за адресою: АДРЕСА_4 ,з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання, із огляду на встановлені вище обставини.
Окрім того, Конституційний суд України у своєму рішенні від 22 вересня 2005 року №5-рп/2005 вказав, що згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», реєстрацією місця проживання є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.
Враховуючи, всі обставини справи, а також і те, що судовим розглядом об`єктивно не було встановлено визначених законом підстав для відмови у здійсненні реєстрації місця проживання позивача, з огляду на те, що Конституція України гарантує, а Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає право кожного позивача на реєстрацію місця проживання за вказаною ним адресою, суд дійшов висновку, що вчинені відповідачем дії з відмови позивачці у реєстрації місця проживання є протиправними.
Згідно зі статтею 92 Конституції України, права і свободи людини та громадянина, гарантії цих прав і свобод, а також основні обов`язки громадянина визначаються виключно законами України. При цьому, частина 2 статті 19 Конституції України зобов`язує органи державної влади діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та іншими законами України.
Відповідно до статті 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Враховуючи те, що, по-перше, перелік документів, необхідних для вчинення дії по реєстрації місця проживання особи є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, по-друге, позивачка надала усі передбачені чинним законодавством документи для здійснення реєстрації її місця проживання за вищевказаною адресою, по-третє, реєстрація місця проживання є фактом, підтверджуючим місцезнаходження особи і не може вплинути на володіння нерухомим майном, право на яке встановлюється у визначеному законодавством порядку, суд приходить до висновку про відсутність належних правових підстав для відмови позивачці у здійсненні реєстрації її місця проживання.
Законом України від 10.12.2015 №888-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг», повноваження з реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб з 04.04.2016 року віднесено до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.
В свою чергу, новий механізм здійснення реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання осіб в Україні наразі врегульовано зазначеними вище Правилами реєстрації місця проживання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207.
Позивачем виконаний порядок, який діяв на час звернення, тому законні підстави для відмови у реєстрації місця проживання у відповідача були відсутні, у зв`язку з чим право позивачки підлягає відновленню.
Згідно із ч.1 ст.71 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Водночас, належних та допустимих доказів, у тому числі пояснень, які б спростовували доводи позивачки відповідачем суду не надано.
Із врахуванням викладеного та з огляду на необхідність поновлення порушених прав ОСОБА_1 , суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, а тому адміністративний позов підлягає задоволенню із визнанням протиправними оскаржуваних дій посадових осіб сільської ради та зобов`язанням зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. 94, 158-163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Красносільської сільської ради Лиманського (Комінтернівського) району Одеської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати противоправною відмову посадових осіб Красносільської сільської ради Комінтернівського району Одеської області у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 , 1973 року народження за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Красносільську сільську раду Комінтернівського району Одеської області зареєструвати місце проживання ОСОБА_1 , 1973 року народження за адресою: АДРЕСА_1
Постанова може бути оскаржена до Апеляційного адміністративного суду Одеської області у межах строку встановленого КАС України.

Суддя: Н.В. Вінська