Справа № 712/11141/16-а
Суддя: Токова С. Є.
Дата ухвалення: 2016-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2а/712/624/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі - ТКАЧ А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради про визнання протиправними дій і зобов'язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій і зобов'язати вчинити дії, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона 04 вересня 2015 року звернулася до Черкаської міської ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,1 га розташованої у АДРЕСА_1 у власність для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та повідомила відповідача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, про розроблення документації із землеустрою (від 09.10.2015 року, укладено договір на виконання землевпорядних робіт від 28.10.2015 р. за №143). Листом Департаменту архітектури, містобудування та інспектування від 03 листопада 2015 року № 5723-3 її повідомлено, що виконані умови передбачені чинним законодавством та дозволено розробку документації із землеустрою. Заявою від 25 січня 2016 року вона звернулася до Черкаської міської ради щодо включення земельної ділянки в актуалізацію генерального плану м. Черкаси. Листом від 29 січня 2016 року № 376-2 її повідомлено про заперечення внесення земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що потребують зміни функціонального призначення, для здійснення актуалізації генерального плану міста Черкаси у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують причетність земельної ділянки до заявника. Листом від 07 квітня 2016 року її повідомлено про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по АДРЕСА_1 у зв'язку із невідповідністю генеральному плану міста Черкаси затвердженого рішенням сесії Черкаської міської ради від 29.12.201 №3-505 та «Плану зонування території міста Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513. Вважає вказані дії відповідача протиправними тому звернулась з даним позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю та просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по АДРЕСА_1 позивачу та зобов'язати відповідача погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність позивачу, по АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що потребують зміни функціонального призначення, для здійснення актуалізації генерального плану міста Черкаси та передбачити на ній на майбутнє землі житлової та громадської забудови - присадибна ділянка.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 04 вересня 2015 року звернулася із заявою (вхідний № 5723-3 від 04 вересня 2015 року) до Черкаської міської ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки площею 0,1 га розташованої у АДРЕСА_1 у власність для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Позивачем було повідомлено відповідача письмово у місячний термін з дня закінчення місячного строку розгляду звернення, щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, про розроблення документації із землеустрою (від 09.10.2015 року, укладено договір на виконання землевпорядних робіт від 28.10.2015 р. за №143).

Листом Департаменту архітектури, містобудування та інспектування від 03 листопада 2015 року № 5723-3 позивачу повідомлено, що нею виконані умови передбачені чинним законодавством та дозволено розробку документації із землеустрою.

Заявою від 25 січня 2016 року (вх. № 376-2 від 25.01.2016 р.) позивач звернувся до Черкаської міської ради щодо включення земельної ділянки в актуалізацію генерального плану м. Черкаси.

29 січня 2016 року листом № 376-2 позивачу повідомлено про заперечення внесення земельної ділянки, що знаходиться у АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що потребують зміни функціонального призначення, для здійснення актуалізації генерального плану міста Черкаси у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують причетність земельної ділянки до заявника.

07 квітня 2016 року позивача повідомлено про відмову в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по АДРЕСА_1 у зв'язку із невідповідністю генеральному плану міста Черкаси затвердженого рішенням сесії Черкаської міської ради від 29.12.201 №3-505 та «Плану зонування території міста Черкаси», затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 04.12.2014 №2-513.

Проте вказані дії відповідача суд вважає протиправними, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно ч.1 статті 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування вирішують, крім передбачених в Основному Законі України, й інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» вирішення відповідно до закону питань земельних відносин є виключною компетенцією пленарних засідань сільських, селищних, міських рад.

Крім того, як передбачено частиною 1 статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Основним нормативно-правовим актом з регулювання земельних правовідносин є Земельний кодекс України. Завданням названого кодексу, разом з іншими нормативно-правовими актами, що регулюють земельні відносини, є забезпечення права на землю громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться шляхом одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в ч. З вищеназваної статті).

Передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу належить до повноважень сільських, селищних, міських рад (пункт б ч. 1 ст. 12 Земельного кодексу України).

Земельним кодексом України визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0,10 гектара (пункт в ч. 1 ст. 121 ЗК України).

Стаття 118 Земельного кодексу України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Так, згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з ч. 7 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Тому суд вважає, що відповідач, відмовивши в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по вул. Мечникова у зв'язку із невідповідністю генеральному плану міста Черкаси, діяв із порушенням порядку, передбаченого Законом України «Про місцеве самоврядування» і Земельним кодексом України.

Викладене відповідачем у листах не відповідає дійсності, обмежує законні права позивача. Крім того, за змістом пункту 42 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування».

Більше того відповідачем порушено статтю 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У позивача виникли «виправдані очікування» щодо отримання можливості реалізації права відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по АДРЕСА_1, після сплину місячного терміну установленого чинним законодавством.

Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» №475/97-ВР від 17 липня 1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Перший протокол та протоколи №2, 4, 7,11 до Конвенції.

В свою чергу, за приписами статей 9 Конституції України та 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, у зв'язку з ратифікацією Конвенції, Протоколів до неї та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судам у здійсненні судочинства необхідно застосовувати судові рішення та ухвали Суду з будь-якої справи, що перебувала в його провадженні.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

Виходячи зі змісту пунктів 32 - 35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 визначає, що гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти дише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Таким чином Законом України « Про державний земельний кадастр» встановлено правові засади та врегульовано питання щодо інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю. Визначені основоположні принципи щодо обов'язковості внесення до Державного земельного кадастру відомостей про всі його об'єкти; єдності методології ведення Державного земельного кадастру; об'єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі; внесення відомостей до Державного земельного кадастру виключно на підставі та відповідно до цього Закону; відкритості та доступності відомостей Державного земельного кадастру, законності їх одержання, поширення і зберігання; безперервності внесення до Державного земельного кадастру відомостей про об'єкти Державного земельного кадастру, що змінюються; документування всіх відомостей Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Таким чином, суб'єкт владних повноважень - Черкаська міська рада, до виключної компетенції якої віднесено вирішення питання щодо безоплатної приватизації земельних ділянок, що належать їй на праві комунальної власності, не розглянула в місячний термін заяву позивача, не внесла вказану земельну ділянку до переліку об'єктів, що потребують зміни функціонального призначення, для здійснення актуалізації генерального плану міста Черкаси та не прийняла за результатами розгляду цього звернення належного та обгрунтованого рішення, в зв'язку з чим порушила право позивача на приватизацію земельної ділянки.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 105 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний позов може містити вимогу про зобов'язання відповідача суб'єкта владних повноважень прийняти рішення або вчинити певні дії. Згідно пунктів 1 і 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання протиправними дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень, а також зобов'язання відповідача вчинити певні дії.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 3, 17,18, 79, 104, 105, 106 Кодексу адміністративного судочинства України, ст.ст. 2, 3, 10, 25, 26, 47, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.ст. 12,116,118,121 Земельного кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Позов задоволити.

Визнати протиправними дії Департаменту архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради щодо відмови в погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність по АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Зобов'язати Департамент архітектури, містобудування та інспектування Черкаської міської ради погодити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0800 га у власність ОСОБА_1, по АДРЕСА_1 до переліку об'єктів, що потребують зміни функціонального призначення, для здійснення актуалізації генерального плану міста Черкаси та передбачити на ній на майбутнє землі житлової та громадської забудови - присадибна ділянка.

Постанова може бути оскаржена через суд першої інстанції до Київського апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ст. 186 КАС України. Строк для подання апеляційної скарги стороною або іншою особою, яка брала участь у справі, обчислюється з моменту отримання копії постанови.

ГОЛОВУЮЧИЙ: