Справа № 823/1360/16
Суддя: Твердохліб В.А.
Дата ухвалення: 2016-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/1360/16 Головуючий у 1-й інстанції: Бабич А.М.
Суддя-доповідач: Твердохліб В.А.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 листопада 2016 року м. Київ

Київський апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Твердохліб В.А.,

суддів Костюк Л.О., Троян Н.М.,

за участю секретаря Біднячук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи: ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду в Тальнівському районі Черкаської області про зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі - Позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі - Відповідач), треті особи: ОСОБА_3 (Третя особа - 1), Управління Пенсійного фонду в Тальнівському районі Черкаської області (Третя особа - 2) про зобов'язання Відповідача прийняти рішення та вчинити дії, пов'язані з погодженням та виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби: понад 18 років з 01.02.2013 до 31.01.2014 тривалістю 15 календарних днів, понад 19 років з 01.02.2014 до 31.01.2015 тривалістю 15 календарних днів, понад 20 років з 01.02.2015 до 31.01.2016 тривалістю 15 календарних днів, - а також залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 16.08.2014 до 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів; зобов'язання керівника відповідача протягом 7 днів з дня набрання постановою суду законної сили подати Черкаському окружному адміністративному суду звіт про виконання рішення суду;

винесення окремої ухвали, якою зобов'язати відповідача та правління Пенсійного фонду України усунути причини та умови, що сприяли порушенню закону в частині порушення законодавства про надання відпусток, та направити її для виконання наведеним органам з роз'ясненням про встановлений законом обов'язок не пізніше 1 місяця після її надходження письмово проінформувати Черкаський окружний адміністративний суд про результати її розгляду і вжиті заходи.

Постановою Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення Позивача, заперечення представників Відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Позивач є державним службовцем, працює на посаді начальника управління Пенсійного фонду України в Тальнівському районі Черкаської області.

Згідно Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об'єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 №28-2, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 р. за №41/26486, управління Фонду очолює начальник, який за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначається на посаду Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України та головою відповідної місцевої державної адміністрації, звільняється з посади Головою правління Фонду за погодженням із Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Начальник управління Фонду має заступників, які за поданням начальника відповідного головного управління Фонду призначаються на посаду та звільняються з посади Головою правління Фонду за погодженням з Міністром соціальної політики України в установленому законодавством порядку.

Управління Фонду є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Казначейства та уповноважених банках, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням.

Цим же Положенням визначено і повноваження начальника управління Фонду.

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з заявами щодо погодження використання частин щорічних відпусток за період роботи з 16.08.2014 по 15.08.2015; з 16.08.2015 по 15.08.2016.

Начальником Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області ОСОБА_3 не було погоджено надання відпусток згідно поданих заяв та роз'яснено, що Позивачем не використано 60 календарних днів додаткової відпустки за попередні періоди: з 01.02.2012 по 31.01.2013, з 01.02.2013 по 31.01.2014, з 01.02.2014 по 31.01.2015, з 01.02.2015 по 31.01.2016, що є порушенням ст.11 Закону України «Про відпустки». Також запропоновано для усунення вказаного порушення закону вжити невідкладних заходів шляхом подання заяви на відпустку минулих періодів і тільки після їх використання Позивачу буде погоджено відпустку за поточний період роботи.

В подальшому Позивачем подано заяву про виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 18 років (з 01.02.2013 року по 31.01.2014 року) тривалістю 15 календарних дні; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 19 років (з 01.02.2014 року по 31.01.2015 року) тривалістю 15 календарних днів; невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 20 років (з 01.02.2015 року по 31.01.2016 року) тривалістю 15 календарних днів; залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період з 16.08.2014 року по 15.08.2015 року тривалістю 10 календарних днів.

За приписами ст.2 Закону Україні «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

Іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, мають право на відпустки нарівні з громадянами України.

Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.

Згідно п.5 ч.1 ст.7 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право на відпустки, соціальне та пенсійне забезпечення відповідно до закону.

Державним службовцям відповідно ч.1 ст.57 Закону України «Про державну службу» надається щорічна основна оплачувана відпустка тривалістю 30 календарних днів, якщо законом не передбачено більш тривалої відпустки, з виплатою грошової допомоги у розмірі середньомісячної заробітної плати.

За кожний рік державної служби після досягнення п'ятирічного стажу державної служби державному службовцю згідно ст.58 Закону України «Про державну службу» надається один календарний день щорічної додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як 15 календарних днів.

Порядок надання державним службовцям додаткових оплачуваних відпусток визначається Кабінетом Міністрів України.

Додаткові відпустки у зв'язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати та інші види відпусток надаються державним службовцям відповідно до закону.

Державному службовцю надається відпустка без збереження заробітної плати на час участі у виборчому процесі у порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

При цьому, згідно ст.10 Закону України «Про відпустки» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щорічна додаткова відпустка, передбачена статтею 7 та пунктами 1 і 2 частини першої статті 8 цього Закону, надається понад щорічну основну відпустку за однією підставою, обраною працівником. Порядок надання додаткової відпустки з кількох підстав встановлює Кабінет Міністрів України.

Щорічні додаткові відпустки за бажанням працівника можуть надаватись одночасно з щорічною основною відпусткою або окремо від неї.

Загальна тривалість щорічних основної та додаткових відпусток не може перевищувати 59 календарних днів, а для працівників, зайнятих на підземних гірничих роботах, - 69 календарних днів.

Щорічні основна та додаткові відпустки надаються працівникові з таким розрахунком, щоб вони були використані, як правило, до закінчення робочого року.

Право працівника на щорічні основну та додаткові відпустки повної тривалості у перший рік роботи настає після закінчення шести місяців безперервної роботи на даному підприємстві.

Черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов'язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Відповідно статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

У разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості.

У разі переведення працівника на роботу на інше підприємство грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток за його бажанням повинна бути перерахована на рахунок підприємства, на яке перейшов працівник.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Особам віком до вісімнадцяти років заміна всіх видів відпусток грошовою компенсацією не допускається.

У разі смерті працівника грошова компенсація за не використані ним дні щорічних відпусток, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи, виплачується спадкоємцям.

Проаналізувавши вказані положення, колегія суддів дійшла висновку, що чинне законодавство України не передбачає обов'язку роботодавця компенсувати повністю не використану щорічну відпустку працівнику, оскільки така компенсація можлива лише у разі його звільнення за умови невикористання відпустки, або ж за бажанням працівника - можлива компенсація її частини за умови надання відпустки терміном не менше 24 календарних дні.

Положеннями статті 83 КЗпП України таким же чином врегульовано питання виплати грошової компенсації замість невикористаних щорічних відпусток.

Згідно даних з особової картки П2-ДС та графіку черговості надання відпусток начальникам управління Пенсійного фонду України в містах, районах, містах та районах Черкаської області та їх заступникам на 2016 рік, Позивач використав 24 календарних днів відпустки за період роботи з 01.02.2013 по 31.01.2014, а тому колегія суддів вважає, що Позивач має право на отримання грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку тривалістю 15 календарних днів за вказаний період.

Отже, вимоги Позивача пов'язані з погодженням та виплатою грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби: понад 18 років з 01.02.2013 по 31.01.2014 тривалістю 15 календарних днів слід задовольнити, зобов'язавши Відповідача вчинити дії, пов'язані з погодженням виплати грошової компенсації.

Суд першої інстанції на наведене не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у вищезазначеній частині.

Що стосується позовних вимог про погодження виплати Позивачу грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби: понад 19 років з 01.02.2014 по 31.01.2015 тривалістю 15 календарних днів, понад 20 років з 01.02.2015 по 31.01.2016 тривалістю 15 календарних днів, - а також залишок щорічної основної оплачуваної відпустки за період роботи з 16.08.2014 по 15.08.2015 тривалістю 10 календарних днів, то колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, з урахуванням загальної тривалості використаної Позивачем відпустки за ці періоди, яка становить менше 24 днів, що суперечить вимогам ст.83 КЗпП України та ст.24 Закону України «Про відпустки».

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає правомірним висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Висновок Міжрегіонального управління Національного агентства України з питань державної служби у місті Києві, Київській, Чернігівській та Черкаській областях від 17.08.2016 №628/то2505-16 про результати проведення службового розслідування відносно дій начальника головного управління Пенсійного фонду України в Черкаської області ОСОБА_3, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки перевірка проводилась щодо непогодження Третьою особою 1 надання відпусток Позивачу, а предметом цього спору є зобов'язання вчинити дії, пов'язані з погодженням виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за певні періоди.

Відповідно ст.166 КАС України суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб'єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. Про вжиті заходи суд повідомляється не пізніше одного місяця після надходження окремої ухвали.

У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Окрема ухвала може бути оскаржена особами, інтересів яких вона стосується.

Колегія суддів зазначає, що підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, можуть полягати у неналежному виконанні посадовими особами обов'язків, перевищенні влади чи зловживанні нею, порушенні строків розгляду звернень, невжитті заходів реагування на заяви громадян тощо.

Зі змісту ст. 166 КАС України вбачається, що вона не містить ознак тих порушень закону, які суд із власної ініціативи має виявляти в ході судового розгляду. На думку колегії суддів, це може бути порушення будь-якої норми, незалежно від її галузевої належності, однак насамперед це має бути норма саме закону, а не будь-якого іншого нормативно-правового акту.

Суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу.

Отже, колегія суддів не вбачає підстав для винесення окремої ухвали, як про те просить Позивач.

Згідно ст.159 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Відповідно ч.1 ст.198 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати постанову суду та прийняти нову постанову.

Згідно п.4 ч.1 ст.202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є, зокрема, порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що постанову суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у задоволенні позову за період 2013-2014 роки та прийняти у цій частині нову постанову про задоволення позовних вимог; в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.198, 202, 205, 207 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 10 жовтня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову за період 2013-2014 роки та прийняти у цій частині нову постанову наступного змісту.

Адміністративний позов ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, треті особи: ОСОБА_3, Управління Пенсійного фонду в Тальнівському районі Черкаської області про зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Зобов'язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області вчинити дії, пов'язані з погодженням виплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби понад 18 років за період 01.02.2013 до 31.01.2014 тривалістю 15 календарних днів.

В решті постанову суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого адміністративного суду України в порядку та строки, передбачені ст.212 КАС України.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Ухвала складена в повному обсязі 02 грудня 2016 року.

Головуючий суддя Твердохліб В.А.

Судді: Костюк Л.О.

Троян Н.М.