Справа № 565/1545/16-а
Суддя: Малков В.В.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 565/1545/16-а
Провадження № 2-а/565/105/16
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2016 року м. Вараш

Суддя Кузнецовського міського суду Рівненської області Малков В.В.

розглянувши в порядку скороченого провадження в залі судових засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області адміністративну справу ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобовязання призначити і виплачувати пенсію,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась в суд з позовом до Володимирецького обєднаного управління Пенсійного Фонду України Рівненської області (надалі УПФ) про зобовязання призначити пенсію за віком з 01 вересня 2016 року та виплачувати відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_1 являється громадянином України, постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина. До виїзду вона постійно проживала в Україні, і органом Пенсійного Фонду їй нараховувалась та виплачувалась пенсія за віком.

У липні 2016 року до УПФ позивач подала запит пенсійної справи за новим місцем тимчасового проживання в Україні. Її пенсійну справу відповідачем було витребувано, проте у подальшому в нарахуванні та виплаті пенсії відмовлено.

Відповідачем до суду подано письмові заперечення проти позовних вимог, які обґрунтовуються тим, що відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України, які проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами, а ст.92 цього Закону передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, пенсії не призначаються, крім випадків призначення пенсій внаслідок трудового каліцтва або професійного захворювання. Дані норми законодавства неконституційними не визнавались, а тому будь-які підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 та відновлення нарахування та виплати раніше призначеної їй пенсії відсутні.

Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, приходжу до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Позивач перебувала на обліку в УПФ в Ленінському районі м.Харкова та отримувала пенсію за віком. 07.07.16 р., у звязку з тимчасовим проживанням у ІНФОРМАЦІЯ_1, позивач подала до УПФ заяву на запит пенсійної справи.

Таку заяву позивача було задоволено та 16.08.16 р. відповідачем отримано її пенсійну справу № 159512/98. Проте, як вбачається з позовної заяви, письмових заперечень проти позову та відповіді № 877/03-02 від 18.08.16 р., з 01.09.16 р. позивачу припинено нарахування та виплату пенсії у звязку з тим, що її постійним місцем проживання є Федеративна Республіка Німеччина, з якою у України відсутня угода про пенсійне забезпечення громадян України, які проживають на території іншої держави.

З копії паспорта позивача для громадян України, які постійно проживають за кордоном серії АЕ № 822290, виданого 28.11.01 р., термін дії якого продовжено до 28.11.27 р., вбачається, що ОСОБА_1 являється громадянином України та постійно проживає у Федеративній Республіці Німеччина.

Загальновідомим є і той факт, що між Україною та Федеративною Республікою Німеччина відсутні міжнародні договори, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, щодо виплати пенсій громадянам України, які постійно проживають в Німеччині.

У відповідності до ст. 46 ОСОБА_2 України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає, крім іншого, право на забезпечення їх у старості. Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Згідно з ст.24 ОСОБА_2 України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно ст.7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», загальнообов'язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами рівноправності застрахованих осіб щодо отримання пенсійних виплат та виконання обов'язків стосовно сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач, проживаючи в Федеративній Республіці Німеччина, як громадянка України має такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, так як ОСОБА_2 Україні та пенсійне законодавство України не допускає обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених ОСОБА_2, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отже, кожен громадянин України має право на вибір місця свого проживання із збереженням всіх конституційних прав.

Разом з тим, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування", виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється на весь час проживання за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Згідно з ст.51 вищезазначеного Закону, у разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, за заявою пенсіонера може бути виплачена йому за шість місяців наперед перед від'їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Тобто вказаними положеннями законодавства передбачено обмеження пенсійних виплат громадянам України, що постійно проживають у країнах, з якими Україна не має відповідних угод.

Рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07 жовтня 2009 року пункт 2 частини 1 статті 49, друге речення статті 51 Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" щодо припинення виплати пенсії пенсіонерам на час постійного проживання за кордоном у разі, якщо Україна не уклала з відповідною державою міжнародний договір з питань пенсійного забезпечення і якщо згода на обов'язковість такого міжнародного договору не надана Верховною Радою України, було визнано таким, що не відповідає ОСОБА_2 України (є неконституційним), зокрема, суперечать конституційним приписам України стосовно утвердження і забезпечення прав і свобод людини, неприпустимості обмеження конституційних прав і свобод, рівності конституційних прав громадян незалежно від місця проживання, гарантування та захисту громадянам України, які перебувають за її межами, права та соціальний захист у старості (ст.3, ч.ч.1,2 ст.24, ч.3 ст.25, ч.1 ст.46, ч.1 ст.64 ОСОБА_2 України). У даному рішенні конституційний Суд України зазначив, що виходячи з правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії, не може повязуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні. Держава, відповідно до конституційних принципів, зобовязана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами. Така диференціація на законодавчому рівні на різні категорії пенсіонерів, які проживають за межами України, не відповідає конституційним засадам соціального захисту громадян.

Отже, з 7.10.09 р. порядок виплати пенсії громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, регулюється нормами Закону України "Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України щодо неконституційності положень п. 2 ч.1 ст.49, другого речення ст.51 цього Закону.

Крім того, як зазначив Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 07.02.14 р., право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Рішення ЄСПЛ є джерелом права та обов'язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов'язані враховувати практику ЄСПЛ, у тому числі і практику у рішенні у справі "Пічкур проти України", відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Таким чином, у позивача на момент отримання відповідачем пенсійної справи існувало право на нарахування та виплату пенсії.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.

Статтею 92 вищезазначеного Закону передбачено, що громадянам, які виїхали на постійне проживання за кордон, пенсії не призначаються.

Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.

Отже, положення ст.ст.1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як і інших норм цього Закону, в іншій частині, крім визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років, після набрання чинності Законом України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" не застосовуються.

Водночас, як вбачається з рішення Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.09 р., в інших правових актах, крім оспорюваного суб'єктом права на конституційне подання, містяться посилання на статті 49, 51 Закону або вказується, що пенсійне забезпечення деяких категорій громадян, які проживають за межами України, здійснюється лише на підставі міждержавних договорів. Зокрема, такі положення є у частині третій статті 1, частині другій статті 92 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Конституційний Суд України вважає, що у зв'язку з визнанням неконституційними пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону Верховна Рада України повинна привести положення названих законів у відповідність із цим Рішенням.

На необхідність приведення у відповідність з рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 окремих норм законодавства України, в тому числі і положень ст.ст.1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України у п.3 резолютивної частини цього рішення.

Суд вважає, що право позивача на пенсію не може ставитись у залежність від приведення Верховною Радою України у відповідність до ОСОБА_2 України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, що постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору.

Заперечення відповідача проти позову з тих підстав, що державою в особі Верховної Ради України діюче законодавство не приведено у відповідність до положень Рішення Конституційного Суду України №25-рп/2009 від 07.10.09 р. та не встановлено порядку і механізму проведення виплат Пенсійним фондом України пенсій громадянам України, що постійно мешкають за межами України, не може бути правовою підставою для відмови позивачу в отриманні передбаченого ОСОБА_2 України соціального захисту у вигляді пенсії, оскільки позбавлення його такого права суперечить ОСОБА_2 України, про що вказано Конституційним Судом України.

Відповідно до ст.8 ОСОБА_2 України, ОСОБА_2 України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі ОСОБА_2 України і повинні відповідати їй. ОСОБА_2 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується.

Статями 8, 9 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_2 України гарантується. Суд при вирішенні справи керується принципом законності. У разі невідповідності нормативно-правового акта ОСОБА_2 України, закону України, міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, положення ст.ст.1, 92 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню до спірних правовідносин як такі, що суперечать ст.ст.24, 46 ОСОБА_2 України.

Аналогічна правова позиція викладена і у п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 від 13.06.07 р. «Про незалежність судової влади», згідно з якою відповідно до статей 8 та 22 ОСОБА_2 України не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених ОСОБА_2 України і чинними законами прав і свобод.

Таким чином, вказані вище висновки, що містяться в рішенні Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.09 р., є достатньою підставою для призначення пенсії позивачу з 01 вересня 2016 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.8, 19, 22, 24, 46 ОСОБА_2 України, ст.2 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.4, 7, 44, 49, 51 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», рішенням Конституційного Суду України № 25-рп/2009 від 07.10.09 р., ст.ст. 11, 71, 160-163, 183-2 КАС України, суддя -

п о с т а н о в и в :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Володимирецького об'єднаного управління Пенсійного фонду України про зобовязання призначити і виплачувати пенсію задовольнити.

Зобов'язати Володимирецьке обєднане управління Пенсійного фонду України Рівненської області здійснювати нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 01 вересня 2016 року відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

На підставі п.1 ч.1 ст.256 КАС України допустити негайне виконання судового рішення у межах суми стягнення за один місяць.

Апеляційна скарга на постанову судді подається протягом десяти днів з дня отримання її копії. Апеляційна скарга подається до Житомирського апеляційного адміністративного суду через Кузнецовський міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Малков В.В.