Справа № 2а-10008/11/2670
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2011-09-13 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

13 вересня 2011 року < Час проголошення > № 2а-10008/11/2670

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі колегії суддів: головуючого судді Кузьменка В.А. , суддів Клочкова Н.В. Добрівська Н.А. Добрівської Н.А. при секретарі судового засідання Хібен Ю. Г. вирішив адміністративну справу

за позовом Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група "Життя"
до Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг України

провизнання нечинним та скасування припису № 118/42/2 від 17.06.2011року
за участю представників сторін:

позивач, Раілко Сергій Вікторович, дов. від 22.07.11, довіреність № < Текст >, від < Дата >, позивач

позивач, Голеншина Оксана Марківна, пас. НОМЕР_1 від 31.05.1996, довіреність № < Текст >, від < Дата >, позивач

відповідач, не з'явився, довіреність № < Текст >, від < Дата >, позивач

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

12 липня 2011 року (відповідно до відмітки служби діловодства суду) Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група "Життя" (далі по тексту -позивач, ПрАТ "СК "УСГ "Життя" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України (далі по тексту -відповідач, Держфінпослуг), в якому просить визнати нечинним та скасувати припис Держфінпослуг від 17 червня 2011 року №118/42/2.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2011 року відкрито провадження в адміністративній справі №2а-10008/11/2670, закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 26 липня 2011 року.

26 липня 2011 року в судове засідання не прибув представник відповідача, у зв'язку з чим розгляд справи відкладено на 04 серпня 2011 року.

04 серпня 2011 року до суду надійшло клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 04 серпня 2011 року, у зв'язку з клопотанням представника відповідача про відкладення розгляду справи, розгляд справи відкладено на 13 вересня 2011 року.

12 вересня 2011 року до суду надійшло повторне клопотання від представника відповідача про відкладення розгляду справи.

В судовому засіданні 13 вересня 2011 року представники позивача позовні вимоги підтримали, відповідач уповноваженого представника не направив, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

Відповідно до частини четвертої статті 128 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неприбуття відповідача - суб'єкта владних повноважень, належним чином повідомленого про дату, час і місце судового розгляду, без поважних причин або без повідомлення ним про причини неприбуття розгляд справи не відкладається і справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

З метою вирішення справи в розумний строк, враховуючи необґрунтованість клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, суд ухвалив продовжити розгляд справи за відсутності представника відповідача на підставі наявних у ній доказів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Інспекційною групою Держфінпослуг проведено позапланову інспекцію ПрАТ "СК "УСГ "Життя" щодо перевірки питань, викладеного у зверненні громадян стосовно дотримання вимог чинного законодавства про фінансові послуги, за результатами якої складено акт від 03 червня 2011 року №370/42/2 (далі по тексту -Акт інспекції).

За результатами розгляду справи про порушення вимог законодавства на підставі Акта інспекції до позивач застосовано захід впливу у вигляді припису від 17 червня 2011 року №118/42/2, в якому приписано усунути виявлені порушення вимог чинного законодавства України у сфері надання фінансових послуг, повідомити про виконання вимог цього припису та надати підтверджуючі документи в строк до 29 вересня 2011 року та вжити заходів для недопущення аналогічних порушень при подальшому здійсненні діяльності у сфері страхування.

Спірний припис мотивований тим, що позивач допустив порушення вимог законодавства у сфері страхування, а саме: 1) частини третьої статті 16 Закону України "Про страхування" щодо невідповідності договорів добровільного страхування життя, укладених за програмою "Ваш дім", правилам страхування; 2) частини другої та пункту 3 частини четвертої статті 28 Закону України "Про страхування" щодо невідповідності порядку виплати викупної суми умовам договору страхування; 3) частини восьмої статті 2 Закону України "Про страхування" стосовно невідповідності предмету безпосередньої діяльності страховика лише страхуванню, перестрахуванню і фінансовій діяльності, пов'язаної з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням, а саме: предметом діяльності страховика за договорами добровільного страхування за програмою "Ваш дім" є надання послуг щодо довгострокової оренди житла, придбаного страховиком та реалізації права власності на житло у якості страхової виплати; 4) частин першої та третьої статті 9 Закону України "Про страхування" в частині невідповідності зобов'язання страховика за договорами добровільно страхування життя здійснити виплату страхової суми (грошової) суми, а саме: за договорами добровільного страхування за програмою "Ваш дім" є реалізація права власності на житло у якості страхової виплати.

Позивач не погоджується з такими висновками відповідача та спірним приписом, мотивуючи позовні вимоги наступним: тлумачення назви страхового продукту "Ваш дім" як окремої програми страхування, що має бути у правилах страхування, є хибним, оскільки вона є назвою додаткових умов договору страхування, спрямована на відокремлення певного страхового продукту від інших страхових продуктів, що пропонуються страховиком, додаткові умови договору страхування не впливають на істотні умови страхування життя за такими договорами страхування; посилання відповідача на невідповідність порядку викупної суми договорам страхування не відповідає дійсності та спростовується договорами страхування, додатковими угодами до них, правилами страхування позивача, якими встановлено обов'язок страхувальника виплатити страхову суму в разі дострокового припинення договору страхування, а також визначено порядок та строки її виплати; позивач з метою здійснення своєї безпосередньої діяльності, а саме фінансової діяльності, пов'язаної з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням, частину коштів страхових резервів зі страхування життя розміщував у нерухомість та у житлове будівництво, як активи згідно пунктів 2.1.4 та 2.1.8 Правил розміщення страхових резервів із страхування життя, затверджених розпорядженням Держфінпослуг від 26 листопада 2004 року №2875; в усіх укладених позивачем договорах добровільного страхування міститься зобов'язання страховика здійснити страхову виплату та зазначається розмір страхової суми (грошової суми), в межах якої зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Відповідач письмового заперечення проти позову не надав, у судові засідання свого уповноваженого представника не направляв.

Окружний адміністративний суд міста Києва вважає обґрунтованими позовні вимоги ПрАТ "СК "УСГ "Життя", виходячи з наступних мотивів.

Стосовно порушення частини третьої статті 16 Закону України "Про страхування" щодо невідповідності договорів добровільного страхування життя, укладених за програмою "Ваш дім", правилам страхування, в Акті інспекції встановлено, що між позивачем та громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори добровільного страхування життя відповідно до правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками від 30 липня 2009 року та від 24 червня 2009 року, відповідно, та підписано додатки до договорів добровільного страхування життя від 30 липня 2009 року за умовами програми "Ваш дім", яка передбачає можливість отримання житла при виконанні умови накопичення групового обсягу платежів у сумі 110% розміру страхової суми.

Оскільки програма страхування є невід'ємною частиною договору страхування, а договір страхування повинен укладатись відповідно до правил страхування, така програма страхування повинна відповідати правилам страхування. На думку, відповідача, договори добровільного страхування життя передбачають виконання вимог програми "Ваш дім", однак у правилах страхування така програма страхування не значиться.

Судом на підставі наявних у справі матеріалів встановлено, що 30 липня 2009 року між ЗАТ "СК "УСГ "Життя" (колишня організаційно-правова форма позивача) (страховик) та ОСОБА_3 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування життя №80-1528-0008; 24 червня 2009 року між ЗАТ "СК "УСГ "Життя" (страховик) та ОСОБА_4 (страхувальник) укладено договір добровільного страхування життя №80-1528-0005 відповідно до Правил добровільного страхування життя №001-07 з додатковими ризиками від 20 липня 2004 року, за кодом програми А, В.

Додатком до вказаних договорів добровільного страхування життя є Умови програми "Ваш дім", за якою при накопиченні групового обсягу платежів у сумі 110% розміру страхової суми страхувальник може обрати житло, вартість якого не перевищує розмір страхової суми.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно з частиною третьою статті 16 Закону України "Про страхування" договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Частина четверта статті 16 Закону України "Про страхування" встановлює, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін.

За приписами статті 982 Цивільного кодексу України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

20 липня 2004 року головою правління ЗАТ "СК "УСГ "Життя" (колишня організаційно-правова форма позивача) затверджено Правила добровільного страхування життя з додатковими ризиками №001-07 (далі по тексту -Правила страхування).

За визначенням пункту 1.10 Правил страхування програма страхування -це встановлений страховиком перелік умов страхування, які можуть бути основою для укладення договору страхування. Програми наведені у додатку №1 до цих Правил і є їх невід'ємною частиною.

У додатку №1 до Правил страхування зазначається, що страховик розробляє комплексні програми страхування життя для укладення договорів страхування на підставі базисних програм страхування життя, наведених у цьому додатку; комплексна програма можу включати в себе одну чи декілька базисних програм, а також додаткові умови страхування, які не суперечать умовам базисних програм, Правил страхування та чинному законодавству України.

Додатком №1 до Правил страхування визначено окремі програми страхування з літерним кодом, наприклад, А, В, АВ, при цьому така програма як "Ваш дім" в додатку №1 до Правил страхування не передбачена.

Як зазначено вище, договори добровільного страхування життя, укладені позивачем з громадянами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, укладалися за кодами програми страхування А та В.

В свою чергу, код програми А -це програма страхування життя на випадок смерті; код програми В -це програма страхування на дожиття.

Відповідно до пункту 2.5 Правил страхування дані правила регулюють загальні умови та порядок укладення договору страхування; за згодою сторін у договір страхування можуть бути внесені додаткові умови, які не суперечать цим правилам та чинному законодавству України.

Як пояснив представник позивача, зазначені вище інші додаткові умови за згодою сторін, визначені у договорі страхування як умови програми (що позначається літерним кодом) з умовною назвою "Ваш дім", яка не є власне програмою страхування, а є лише назвою інших (додаткових) умов договору страхування, певного страхового продукту, який пропонується позивачем для продажу та вирізняє його з поміж інших продуктів страховика.

Особливостями страхового продукту "Ваш дім" є розміщення страхових резервів у нерухоме майно, а також додаткові зобов'язання страхувальника та його додаткові вигоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що "Ваш дім" не є програмою страхування, а являє собою особливі додаткові умови договору страхування життя, які характеризують певний страховий продукт, не являються істотними умовами договору добровільного страхування, не суперечать чинному законодавству України та можуть бути погоджені сторонами за їх згодою.

Таким чином, з викладеного вбачається, що вказані вище договори добровільного страхування життя відповідають вимогам частини четвертої Закону України "Про страхування" та укладені відповідно до Правил страхування, отже, висновок Акта інспекції про порушення позивачем вимог частини третьої статті 16 Закону України "Про страхування" є помилковим.

Стосовно порушення частини другої та пункту 3 частини четвертої статті 28 Закону України "Про страхування" щодо невідповідності порядку виплати викупної суми умовам договору страхування, в Акті інспекції встановлено, що страхувальниками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до позивача, як страховика, подано заяви про розірвання договорів добровільного страхування життя та оплату викупної суми. Однак позивачем у відповідь надіслано повідомлення про те, що умови та строк отримання викопної суми визначаються згідно підпункту 2.2 розділу 2 додатку до договору.

На думку відповідача, порядок виплати викупної суми зазначеним шляхом не передбачений договором та не відповідає його умовам.

Відповідно до частини другої статті 28 Закону України "Про страхування" дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Аналогічне застереження міститься в пункті 10.1.6 Правил страхування позивача -дія договору страхування припиняється за ініціативою страхувальника, якщо таке право передбачено умовами договору страхування; в цьому випадку здійснюється виплата викупної суми згідно умов договору страхування.

Частина шоста статті 28 Закону України "Про страхування" передбачає, що у разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя.

Наведені правові норми свідчать, що Закон України "Про страхування" не встановлює строків та порядку виплати викупної суми страховиком, а передбачає лише обов'язок страховика виплатити страхувальнику викупну суму у разі достроково припинення дії договору страхування життя, відтак, строки та порядок виплати викупної суми визначаються у договорі страхування за згодою сторін.

Матеріали справи підтверджують, що відповідно до пункту 9.2 договорів добровільного страхування життя від 30 липня 2009 року №80-1528-0008 та від 24 червня 2009 року, що укладені позивачем з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передбачено, що дія договору припиняється за взаємною згодою сторін, а також у разі: виконання страховиком зобов'язань за цим договором у повному обсязі; закінчення строку дії цього договору; інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

Пункт 9.3 зазначених договорів передбачає, що у разі дострокового припинення цього дії договору страховик виплачує страхувальнику викупну ціну.

В розділі 2 додатку до договору добровільного страхування, який є невід'ємною частиною договору добровільного страхування, визначено розмір та умови виплати викупної суми.

Так, зокрема, в пункті 2.1 додатку до договору добровільного страхування зазначено, що розмір викупної суми за договором добровільного страхування життя, починаючи з дати початку дії цього договору, складає не менше ніж 0,95% від розміру внесених за цим договором страхових платежів до моменту здійснення розміщення коштів сформованого за цим договором резерву у нерухоме майно; після здійснення розміщення коштів сформованого за цим договором резерву у нерухоме майно розмір викупної суми розраховується як резерв нетто-премій за вирахуванням суми витрат, пов'язаних з розміщенням коштів сформованого за цим договором резерву у нерухоме майно.

Наприклад, відповідно до підпункту "б" пункту 2.2 додатку до договору добровільного страхування строк отримання страхувальником викупної суми визначається після розміщення внесених страхувальником коштів у майно, що за договором оренди передано іншому страхувальнику (консультанту), - строком внесення чергових (в т.ч. позачергових) страхових платежів іншим страхувальником (консультантом) -на суму не меншу, ніж розмір викупної суми страхувальника.

На думку суду, договір добровільного страхування разом з додатком до нього являють собою один документ, а тому положення розділу 2 додатку до договору добровільного страхування про розмір та умови виплати викупної суми є положеннями самого договору добровільного страхування.

Таким чином, договори добровільного страхування життя від 30 липня 2009 року №80-1528-0008 та від 24 червня 2009 року, укладені позивачем з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, містять положення про дострокове припинення дії договору страхування, про порядок та строки виплати страхувальнику викупної суми у разі дострокового припинення дії договору страхування.

Судом встановлено, що у своїх листах-відповідях на заяви страхувальників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 07 лютого 2011 року №3164 та від 07 лютого 2011 року №3165, копії яких знаходяться в матеріалах справи, позивач роз'яснив заявникам порядок та строки виплати викупної суми, передбачений пунктом 2.2 додатку до договору добровільного страхування, тобто порядок та строки виплати викупної суми, передбачений власне договором добровільного страхування життя, умови якого страхувальниками прийняті у повному обсязі.

За таких підстав Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що висновки Акта інспекції про порушення позивачем частини другої та пункту 3 частини четвертої статті 28 Закону України "Про страхування" стосовно невідповідності порядку виплати викупної суми умовам договору страхування є помилковими та спростовуються змістом договорів добровільного страхування, додатками до них та правилами страхування.

Крім того, суд звертає увагу, що частина четверта статті 28 Закону України "Про страхування" не містить пункту 3.

Стосовно порушення частини восьмої статті 2 Закону України "Про страхування" щодо невідповідності предмету безпосередньої діяльності страховика лише страхуванню, перестрахуванню і фінансовій діяльності, пов'язаної з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням, та порушення частин першої та третьої статті 9 Закону України "Про страхування" в частині невідповідності зобов'язання страховика за договорами добровільно страхування життя здійснити виплату страхової суми (грошової) суми, в Акті інспекції встановлено наступні обставини: договори страхування життя за програмою "Ваш дім" укладались ПрАТ "СК "УСГ "Життя" за типовою формою пакетів документів, а саме: заяви страхувальника, договору добровільного страхування життя, додатку до договору, додаткової угоди до договору, договору оренди нерухомого майна, договору купівлі-продажу нерухомого майна; вибірковою перевіркою на прикладі договору добровільного страхування життя укладеного з громадянкою ОСОБА_5, встановлено, що страховик приймає на себе зобов'язання, за умови належного виконання страховиком умов програми "Ваш дім", придбати для подальшої передачі страхувальнику у користування нерухоме майно (житлове приміщення); ПрАТ "СК "УСГ "Життя" укладено договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо придбання квартири АДРЕСА_1 та укладено з ОСОБА_8 договір оренди квартири за адресою:АДРЕСА_1.

Зазначені в Акті обставини укладання позивачем договорів добровільного страхування життя, додатку до договору, додаткової угоди до договору, договору оренди нерухомого майна, договору купівлі-продажу нерухомого майна ним не заперечуються.

Відповідно до частини третьої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються сторонами, можуть не доказуватися перед судом, якщо проти цього не заперечують сторони і в суду не виникає сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

На підставі викладеної інформації відповідач дійшов висновку, що за договором добровільного страхування життя позивач здійснює надання послуг щодо довгострокової оренди житла, придбаного страховиком та реалізації права власності на житло у якості страхової виплати.

Як пояснив представник позивача, договори оренди договору оренди нерухомого майна, договору купівлі-продажу нерухомого майна укладалися ним з метою здійснення фінансової діяльності, пов'язаної з формуванням страхових резервів та їх управлінням, шляхом розміщення частини коштів страхових резервів у нерухомість та житлове будівництво.

Пункт 1 частини першої статті 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" визначає, що фінансова установа -це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг;

Відповідно до частини восьмої статті 2 Закону України "Про страхування" встановлено, що предметом безпосередньої діяльності страховика може бути лише страхування, перестрахування і фінансова діяльність, пов'язана з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням.

Крім того, частина дев'ята статті 2 Закону України "Про страхування" передбачає, що дозволяються виконання зазначених видів діяльності у вигляді надання послуг для інших страховиків на підставі укладених цивільно-правових угод, надання послуг (виконання робіт), якщо це безпосередньо пов'язано із зазначеними видами діяльності, а також будь-які операції для забезпечення власних господарських потреб страховика.

Таким чином, вбачається, що страховик може здійснювати будь-які операції зі страхування, перестрахування і фінансової діяльності, пов'язаної з формуванням, розміщенням страхових резервів та їх управлінням, а також будь-які інші операції для забезпечення власних господарських потреб страховика.

Відповідно до частини двадцятої статті 31 Закону України "Про страхування" кошти страхових резервів повинні розміщуватися з урахуванням безпечності, прибутковості, ліквідності, диверсифікованості та мають бути представлені активами таких категорій: грошові кошти на поточному рахунку; банківські вклади (депозити); валютні вкладення згідно з валютою страхування; нерухоме майно; акції, облігації, іпотечні сертифікати; цінні папери, що емітуються державою; права вимоги до перестраховиків; інвестиції в економіку України за напрямами, визначеними Кабінетом Міністрів України; банківські метали; кредити страхувальникам - фізичним особам, що уклали договори страхування життя, в межах викупної суми на момент видачі кредиту та під заставу викупної суми. У цьому разі кредит не може бути видано раніше, ніж через один рік після набрання чинності договором страхування, та на строк, який перевищує період, що залишився до закінчення дії договору страхування; готівка в касі в обсягах лімітів залишків каси, встановлених Національним банком України.

Частина двадцять перша статті 31 Закону України "Про страхування" передбачає, що кошти резервів із страхування життя можуть використовуватися для довгострокового кредитування житлового будівництва, у тому числі індивідуальних забудовників, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2.1 Правил розміщення страхових резервів із страхування життя, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26 листопада 2004 року №2875, кошти страхових резервів із страхування життя мають бути представлені активами таких категорій: грошові кошти на поточному рахунку; банківські вклади (депозити); валютні вкладення згідно з валютою страхування; нерухоме майно та іншими.

Пункт 3.1 вказаних Правил передбачає, що величина окремих категорій активів, у тому числі утворених в іноземній вільно конвертованій валюті, приймається для представлення коштів страхових резервів за їх балансовою вартістю, якщо інше не передбачено цими Правилами, та в таких обсягах: нерухоме майно - не більше 30 відсотків страхових резервів, при цьому вкладення в один об'єкт нерухомого майна - не більше 10 відсотків страхових резервів; довгострокове фінансування (кредитування) житлового будівництва - не більше 10 відсотків страхових резервів.

З аналізу наведених правових норм колегія суддів приходить до висновку, що укладення страховиком договорів купівлі-продажу нерухомого майна або оренди нерухомого майна, які укладені з метою формування, розміщення та управління страховими резервами, вважається таким, що здійснено в межах основної діяльності страховика, оскільки операції з формування, розміщення та управління страховими резервами стосовно нерухомого майна прямо дозволені.

При цьому діюче законодавство України у сфері регулювання страхової діяльності не встановлює інших обмежень з приводу способів та порядку розміщення коштів страхових резервів у нерухоме майно чи житлове будівництво, крім тих, що визначені пунктом 3.1 Правил розміщення страхових резервів із страхування життя, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26 листопада 2004 року №2875.

Доказів того, що позивачем розміщено страхові резерви у нерухоме майно в обсягах, що не відповідають пункту 3.1 Правил розміщення страхових резервів із страхування життя, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 26 листопада 2004 року №2875, відповідачем не надано.

Враховуючи викладене, на думку суду, ПрАТ "СК "УСГ "Життя" укладало договори купівлі-продажу нерухомого майна та оренди нерухомого майна з метою формування, розміщення та управління страховими резервами, тобто в межах дозволеної безпосередньої діяльності страховика.

Відповідно до визначень частини першої та другої статті 9 Закону України "Про страхування" страхова сума -це грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку; страхова виплата -це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно з частиною третьою статті 9 Закону України "Про страхування" страхові виплати за договором страхування життя здійснюються в розмірі страхової суми (її частини) та (або) у вигляді регулярних, послідовних виплат обумовлених у договорі страхування сум (ануїтету).

На прикладі договору добровільного страхування життя №83-1310-0003, укладеного 22 вересня 2006 року між позивачем та ОСОБА_5 суд встановив, що в розділі 11 договору визначено умови здійснення страхової виплати.

Так, відповідно до пункту 11.2 вказаного договору страхова виплати здійснюється протягом 15 днів після прийняття рішення про виплату та підписання страхового акту, не враховуючи вихідних та святкових днів, а пункт 11.3 договору передбачає, що загальна сума страхових виплат не може перевищувати страхової суми за цим договором.

Дійсно, пункт 1.5 додатку до договору добровільного страхування життя "Умови програми "Ваш дім" передбачає, що після внесення всіх належних страхових платежів згідно умов договору страхування життя та закінчення строку дії договору страхування страхувальник може отримати у якості страхової виплати право власності на обране за цією програмою житло за договором купівлі-продажу.

Аналогічні умови містять також інші договори добровільного страхування життя та додатки до них, копії яких містяться в матеріалах справи.

Крім того, суд звертає увагу, що в пункті 4.1 договорів добровільного страхування життя чітко визначено розмір страхової суми у національній грошовій одиниці, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Враховуючи наведене, на думку суду, можливість придбання житла за рахунок страхової виплати є лише окремою характеристикою страхового продукту "Ваш дім", та не скасовує обов'язок страховика здійснити страхову виплату в разі настання страхового випадку, а тому не може розглядатися як реалізація права власності на житло в якості страхової виплати.

Отже, твердження відповідача про невідповідність зобов'язання страховика за договорами добровільно страхування життя здійснити виплату страхової суми (грошової) суми частинам першій та третій статті 9 Закону України "Про страхування" є необґрунтованими та спростовуються змістом договорів добровільного страхування життя.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що висновки Акта інспекції про порушення частини восьмої статті 2, частин першої та третьої статті 9 Закону України "Про страхування" нормативно та документально не підтверджуються.

Частина перша статті 39 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачає, що Уповноважений орган, застосовує заходи впливу відповідно до закону у разі порушення законів та інших нормативно-правових актів, що регулюють діяльність з надання фінансових послуг.

Відповідно до частини першої статті 40 України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" уповноважений орган, може застосовувати такий захід впливу як зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення.

Згідно з пунктом 2.2 Положення про застосування Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України заходів впливу, затвердженого розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 13 листопада 2003 року №125, зобов'язання порушника вжити заходів для усунення порушення - це письмове розпорядження (припис), що надається особі для усунення у визначений у ньому строк виявлених порушень законодавства про фінансові послуги.

Оскільки суд встановив помилковість відображених а Акті інспекції порушень вимог законодавства у сфері страхування з боку ПрАТ "СК "УСГ "Життя", застосування до останнього такого заходу впливу як зобов'язання вжити заходів для усунення порушення, про викладено в приписі Держфінпослуг від 17 червня 2011 року №118/42/2, є неправомірним, відтак, зазначений припис є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, Окружний адміністративний суд міста Києва вважає, що Держфінпослуг не доведено правомірність спірного припису з урахуванням вимог встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому адміністративний позов ПрАТ "СК "УСГ "Життя" підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати з Державного бюджету України (або відповідного місцевого бюджету, якщо іншою стороною був орган місцевого самоврядування, його посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група "Життя" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати припис Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 червня 2011 року №118/42/2.

3. Присудити з Державного бюджету України на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група "Життя" судові витрати у розмірі 3,40 грн. (три гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили відповідно до статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 185-187 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий Суддя В.А. Кузьменко

Судді Н.В. Клочкова

Н.А. Добрівська