Справа № 335/11250/16-а
Суддя: Калюжна В. В.
Дата ухвалення: 2016-11-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Калюжна В.В., розглянувши матеріали позову ОСОБА_1 до Запорізької міської ради про визнання недійсними рішень, -

ВСТАНОВИВ:

12.10.2016 року Позивач звернувся до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з адміністративним позовом до Запорізької міської ради про визнання недійсними рішень.

Адміністративний позов не відповідав вимогам діючого законодавства, та ухвалою судді 17.10.2016 року був залишений без руху для усунення недоліків, у звязку з чим позивачу був наданий строк для виправлення недоліків позову.

Позивачем заявлено позовні вимоги зокрема щодо оскарження рішень виконавчої влади та субєктів владних повноважень, які розглядаються судом у порядку адміністративного судочинства, у звязку з чим, позивачу запропоновано уточнити позовну заяву з посиланнями на норми процесуального закону, в порядку якого подано даний позов.

Беручи до уваги, що позовна заява містить більше однієї позовної вимоги, позивачу запропоновано сплатити судовий збір за кожну заявлену вимогу у відповідному розмірі та надати засвідчений належним чином платіжний документ про зарахування судового збору до державного бюджету, відповідно до вимог ч. 3 ст. 6 Закону України „Про судовий збір.

01.11.2016 року представником позивача надано письмові пояснення на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.

В частині вимог ухвали про сплату судового збору за кожну заявлену вимогу у встановленому законом розмірі, позивачем заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

На виконання вимог ухвали в частині нормативного обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що при зверненні до суду з позовом позивач виходив з наступного.

Статтями 16, 21 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів судом можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Підставою для звернення до суду із вищезазначеним позовом позивачу стало порушення передбаченого Конституцією України та законами права на приватизацію земельної ділянки з боку органу місцевого самоврядування. Підставою для прийняття Запорізькою міською радою рішення про відмову у передачі у власність земельної ділянки стала невідповідність земельної ділянки, яку він просив передати у власність, містобудівній документації, що раніше також була затверджена рішеннями Запорізької міської ради. Фактично своїми рішеннями щодо земельної ділянки, де розташований його житловий будинок, прийнятими всупереч вимог чинного законодавства, його позбавили можливості набути та реалізувати у встановленому законом порядку права на землю.

Позивач посилається на п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ від 01.03.2013 року № 3, яким передбачено, що вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) (далі КАС), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12; далі ГПК), Кримінальним процесуальним кодексом України (далі - КПК) або Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Пунктами 6 та 7 цієї Постанови також передбачено, що при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати розяснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів "а", "б", "в", "г" статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин (п. 6 Постанови).

Земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного кодексу України; далі - ЗК). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що в порядку цивільно судочинства підлягають розгляду позовні вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради від 25.08.2016 року № 72 „Про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Толстого, 14-а для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та про зобовязання Запорізької міської ради розглянути на пленарному засіданні з прийняттям рішення питання про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Толстого, 14-а для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 109 КАС України, суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі лише, якщо заяву не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Виходячи з викладеного, у відкритті провадження в частині заявлених позовних вимог, які підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства слід відмовити.

Вирішуючи питання щодо заявлених позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішення Запорізької міської ради № 4 від 15.09.2004 року „Про затвердження генерального плану розвитку міста Запоріжжя в частині віднесення земельної ділянки, розташованої по вул. Толстого, 14-а у м. Запоріжжі, до зони зелених насаджень загального користування та рішення Запорізької міської ради № 49 від 25.01.2006 року „Про затвердження містобудівної документації „Детальний план території прибережної зони та центру міста Запоріжжя в частині віднесення земельної ділянки, розташованої по вул. Толстого, 14-а у м. Запоріжжі, під будівництво каскадного малоповерхового житлового комплексу, слід виходити з вимог ст.ст. 17, 18 КАС України.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 8 від 20.05.2013 року „Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів визначено, що вирішуючи питання про віднесення норми до публічного права, а спору до публічно-правового, суди повинні враховувати загальнотеоретичні та законодавчі критерії. Зокрема, за змістом пункту 1 частини першої статті 3 КАС України у публічно-правовому спорі, як правило, хоча б однією стороною є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Суди повинні звертати увагу на те, що спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Для цілей і завдань адміністративного судочинства владну управлінську функцію необхідно розуміти як діяльність усіх суб'єктів владних повноважень з виконання покладених на них Конституцією чи законами України завдань.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 99 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Виходячи з того, що позовні вимоги, стосуються правовідносин, про визнання недійсними та скасування рішення Запорізької міської ради № 4 від 15.09.2004 року та рішення Запорізької міської ради № 49 від 25.01.2006 року, шестимісячний строк звернення по яким на час подання позовної заяви сплинув, до них слід застосувати ст. 100 КАС України.

Відповідно до вимог ст. 100 КАС України, адміністративний позов, поданий після закінчення строків, установлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала. Позовна заява може бути залишена без розгляду як на стадії вирішення питання про відкриття провадження в адміністративній справі без проведення судового засідання, так і в ході підготовчого провадження чи судового розгляду справи.

Обставини, викладені у позовній заяві та додані до позову матеріали не містять підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.

Беручи до уваги, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду, встановлений ст. 99 КАС України, адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсними та скасування рішення Запорізької міської ради № 4 від 15.09.2004 року та рішення Запорізької міської ради № 49 від 25.01.2006 року підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст.ст. 16, 17, 18, 99, 100, 108 КАС України, суд -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 4 від 15.09.2004 року „Про затвердження генерального плану розвитку міста Запоріжжя в частині віднесення земельної ділянки, розташованої по вул. Толстого, 14-а у м. Запоріжжі, до зони зелених насаджень загального користування залишити без розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради № 49 від 25.01.2006 року „Про затвердження містобудівної документації „Детальний план території прибережної зони та центру міста Запоріжжя в частині віднесення земельної ділянки, розташованої по вул. Толстого, 14-а у м. Запоріжжі, під будівництво каскадного малоповерхового житлового комплексу залишити без розгляду.

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про визнання недійсним та скасування рішення Запорізької міської ради від 25.08.2016 року № 72 „Про відмову у передачі у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Толстого, 14-а для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Відмовити у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 в частині позовних вимог про зобовязання Запорізької міської ради розглянути на пленарному засіданні з прийняттям рішення питання про передачу у власність ОСОБА_1 земельної ділянки по вул. Толстого, 14-а для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали суду.

Суддя: В.В. Калюжна