Справа № 638/16940/16-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2016-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2016 р.Справа № 638/16940/16-а

Колегія суддів Харківського апеляційного адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Тацій Л.В. , Григорова А.М.

за участю секретаря судового засідання Гришко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2016р. по справі № 638/16940/16-а

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Національної поліції України в Харківській області МВС України Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

про здійснення перерахунку,

ВСТАНОВИЛА:

24.10.2016 р. ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Головного управління Національної поліції України в Харківській області МВС України, третя особа: Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила зобов'язати Головне Управління Національної поліції Міністерства внутрішніх справ України і Головного управління Національної поліції МВС України в Харківській області, і Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати і виплатити заробітну платню з часу, коли наступило право на пенсію, з вересня 1997 року по січень 2000 року і перерахувати пенсію, з моменту коли це право було порушене згідно викладених вище нормативних актів: подання, клопотань, наказів і Указу Президента України.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Харківській області МВС України, третя особа: Головне управління пенсійного фонду України в Харківській області про здійснення перерахунку залишено без розгляду.

ОСОБА_1, не погоджуючись з ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2016 року , подала апеляційну скаргу , вважає , що нею не пропущено строк звернення до суду з даним позовом за захистом порушених прав і інтересів , тому просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу , у разі пропуску процесуального строку просить поновити та призначити причину пропуску поважними, направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Позивачка в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та наполягала на їх задоволенні.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву без розгляду на підставі ч.1 ст. 100 КАС України, суд першої інстанції виходив з того , що адміністративний позов подано з пропуском строку , встановленим ст. 99 КАС України, клопотання про поновлення процесуального строку позов не містить та не містить підтвердження обґрунтованості причин пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції щодо залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Предметом спору в адміністративній юрисдикції є публічно-правові відносини. До юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності прийнятих або вчинених рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) при здійсненні ними владних управлінських функцій.

За змістом частини другої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб'єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.

Згідно з ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України №8 від 20.05.2013р. «Про окремі питання юрисдикції адміністративних судів» суди повинні враховувати, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративними судами, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Пов'язаними з вимогами про стягнення заробітної плати слід вважати вимоги про відшкодування шкоди, завданої саме невиплатою заробітної плати (грошового утримання).

Суди повинні мати на увазі, що позовна вимога публічних службовців про стягнення заробітної плати (грошового утримання) за час вимушеного прогулу або виконання нижче оплачуваної роботи у зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, у тому числі в разі, коли її заявлено окремо від вимоги про поновлення на роботі, підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується проходження особою публічної служби.

Положеннями п.4 ч.1 ст. 18 КАС України передбачено, що місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні усі адміністративні справи щодо спорів фізичних осіб з суб'єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Позивачем як відповідача у справі зазначено Головне управління Національної поліції України в Харківській області, зі змісту позовної заяви встановлено, що позовні вимоги також звернені і до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, а предмет позову полягає у зобов'язанні здійснення вказаними державними органами перерахунку і виплати як заробітної плати так і пенсії.

Колегія суддів зазначає , що відповідно до ст. 21 КАС України позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов'язані між собою. Якщо справа щодо пов'язаних вимог територіально підсудна різним місцевим адміністративним судам, то її розглядає один з цих судів за вибором позивача. Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна окружному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - місцевому загальному суду як адміністративному суду, таку справу розглядає окружний адміністративний суд. Якщо справа щодо однієї з вимог підсудна Київському апеляційному адміністративному суду, а щодо іншої вимоги (вимог) - іншому адміністративному суду, таку справу розглядає Київський апеляційний адміністративний суд. Вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Не допускається об'єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 116 КАС України передбачається, що суд може своєю ухвалою об'єднати в одне провадження кілька однорідних позовних вимог за позовами одного й того ж позивача до того ж відповідача чи до різних відповідачів або за позовними заявами різних позивачів до одного й того самого відповідача, а також роз'єднати одну чи декілька поєднані в одне провадження позовні вимоги у самостійні провадження, якщо їхній спільний розгляд ускладнює чи сповільнює вирішення справи.

Пункт 16 Постанови Пленуму ВАС України «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ» наголошує, що за правилами статті 116 КАС України питання про об'єднання та роз'єднання адміністративних справ вирішується після відкриття провадження в адміністративній справі, як правило під час підготовчого провадження, з прийняттям ухвали, яка оскарженню не підлягає. Судам необхідно мати на увазі, що об'єднанню або роз'єднанню підлягають справи адміністративної юрисдикції. При цьому, об'єднанню підлягають лише адміністративні справи, які підсудні одному адміністративному суду. Якщо суддею відкрито провадження в адміністративній справі, але в позовній заяві є вимога, яку належить розглядати в порядку іншого судочинства, то в цій частині суд закриває провадження у справі та відповідно до частини другої статті 157 КАС України роз'яснює позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи за такою вимогою.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції , залишаючи без розгляду позовну заяву з підстав пропуску строку звернення, не в повній мірі з'ясував характер позовних вимог, дійшовши висновку , що всі позовні вимоги витікають з обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, не врахувавши при цьому , що вимоги про перерахуванні і виплату заробітної плати підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, тому , висновки суду першої інстанції не можуть вважатися об'єктивними та обґрунтованими, оскільки судом першої інстанції не застосовано приписи ст. ст. 21,116 КАС України щодо роз'єднання позовних вимог.

Апеляційна скарга в частині вимоги про поновлення процесуального строку у разі його пропуску задоволенню не підлягає, оскільки відповідно положень розділу IV «Перегляд судових рішень» глави 1 «Апеляційне провадження» Кодексу адміністративного судочинства України не є компетенцією суду апеляційної інстанції .

При цьому , колегія суддів зазначає , що умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.

Статтею 233 КЗпП України визначено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів. Так, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч. 1 ст. 233).

Разом з тим, ч. 2 цієї статті встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, звернення до суду з вимогами про зобов'язання виплатити заробітну плату не обмежується будь-яким строком.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 21-389а13, 13 жовтня 2015 року (справа № 21-2686а15) та від 27 жовтня 2015 року (справа № 21-2683а15).

Відповідно до пункту 3 статті 199 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду.

Згідно пункту 4 статті 204 Кодексу адміністративного судочинства України, підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 199, ст.ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.10.2016р. по справі № 638/16940/16-а скасувати.

Справу направити до суду 1 інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в силу ч. 2 ст. 211 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло З.Г.
Судді(підпис) (підпис) Тацій Л.В. Григоров А.М.
Повний текст ухвали виготовлений 05.12.2016 р.